GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יולי תמיר: אני אומרת לכם כבר היום שהבדיקה הזאת תוליד מספר הרבה יותר גדול ממה שהמערכת הכירה בו אי פעם, כי הויכוח הזה הוא ויכוח מספרי, פשוט, שואלים כמה חסר, אחד אומר ארבע, אחד אומר שלוש.
יולי תמיר: לא, הויכוח הזה נמשך כבר כמה שנים טובות בלי הכרעה.
יולי תמיר: הודות לסקר הצרכים אני מקווה שנשב פה עוד כמה חודשים.
זבולון אורלב: מה לוח הזמנים לסקר הצרכים?
יולי תמיר: הוא ייקח מספר חודשים.
יולי תמיר: סקר מאוד מורכב, צריך לראות את הדברים במקום, צריך לשבת ולעשות עבודה ארוכת טווח.
יולי תמיר: הנתונים שיש למשרד לא מספקים, ולכן אנחנו חייבים לעשות בדיקה כוללת.
יולי תמיר: אולי יגאל צרפתי, שהוא האיש שיוכל לפרט על הבדיקה וגם על המינהל.
יגאל צרפתי: אני רוצה רק לגבי האחוזים.
יגאל צרפתי: אם משקלם של אוכלוסיית התלמידים החרדית במערכת החינוך היא חמישה עשר אחוז אז כמובן ניקח בחשבון.
יגאל צרפתי: כדי לתת איזה שהוא תיקון משמעותי, הגדילו את האחוז ובאמת הלכו על עשרים ושמונה אחוז.
זבולון אורלב: יש אחוזים בין הממלכתי לממלכתי דתי?
זבולון אורלב: החלוקה בין הממלכתי לממלכתי דתי עובדת בשיטת האחוזים?
זבולון אורלב: למיטב ידיעתי התשובה שלילית.
זבולון אורלב: הולכים על פי הצרכים.
זבולון אורלב: לוקחים רשות מקומית, רואים מהם הצרכים, אם יש צורך לממלכתי בונים לממלכתי.
זבולון אורלב: יש צורך לממלכתי דתי בונים לממלכתי דתי.
זבולון אורלב: למה שני המגזרים האלה צריכים להיות חריגים?
זבולון אורלב: למה צריכים לקבוע אחוזים מראש?
יולי תמיר: אם היינו הולכים לפי סקר צרכים לא היינו בונים, אלא בשנה הראשונה במגזר הבדואי בפזורה הבדואית.
יולי תמיר: הייתי בונה שם את כל בתי הספר בשנה הראשונה, ואולי גם השנייה.
יולי תמיר: חשבנו שזה לא נכון, עם כל הכבוד, ואני חושבת שצריך ואנחנו נבנה בפזורה הבדואית.
יולי תמיר: חשבנו שזה לא נכון להקפיא את הבנייה בכל שאר הארץ בשנה הראשונה והשנייה, ללכת רק על פי מידרג הצרכים.
יולי תמיר: לכן חילקנו את זה, והסברתי את זה גם לחבריי הבדואים והסברתי את זה גם לחבריי החרדים, לא אוכל בשנה אחת לעשות את כל התיקון כי הוא ישבית את כל הארץ.
יולי תמיר: כי לא תהיה לי כיתה אחת חדשה לבית ספר חדש שצומח בנהריה.
זבולון אורלב: למה בית ספר הצומח הוא פחות עדיף מהכיתה לפזורה הבדואית?
יולי תמיר: הוא לא פחות עדיף, זו שאלה של פרופורציה.
יולי תמיר: אם הוועדה תחליט, אין לי שום התנגדות ללכת אך ורק על פי צרכים, צריך להבין את המצב.
יולי תמיר: עד שנגמור את אשכול אחד, שזה כשנתיים עבודה של בנייה.
משה גפני: את טועה, הנתונים נכונים אבל היושב ראש צודק.
משה גפני: כשאת בונה בית ספר, יש בית ספר חדש בנהריה הירוקה, אז יש גם צורך שם.
יולי תמיר: בסדר, אבל אין לי בבת אחת חבר הכנסת גפני.
משה גפני: אז תחלקי את זה לפי הצרכים.
משה גפני: אבל היושב ראש שואל למה עשרים ושמונה אחוז, למה שמונים ותשעה אחוז?
משה גפני: למה אחוז?
יולי תמיר: מה זה לפי הצרכים?
יולי תמיר: יש שתי אפשרויות לבדוק לפי צרכים.
יולי תמיר: הדרך שדרך אגב בית המשפט אוהב, שלא כל כך חביבה עליך אבל יש לה נטייה כזאת, היא להגיד תלכו לפי מפתח סוציו-אקונומי.
משה גפני: את לא מכבדת את החלטת בית המשפט?
יולי תמיר: אין לי החלטה של בית המשפט על העניין הזה.
יולי תמיר: יש לי החלטה לפעול לצמצום פערים.
יולי תמיר: אין לי החלטה לפעול אך ורק על פי מדד סוציו-אקונומי.
יולי תמיר: זה היה מוביל לתוצאה שהיינו מקפיאים את הבינוי בכל שאר המקומות האחרים.
יולי תמיר: לכן בנינו מודל צמצום שנותן העדפה ניכרת לשני המגזרים שלא בנו בהם בעבר, העדפה ניכרת כי המגזר הערבי הוא מקבל כמעט פי שתיים מחלקו באוכלוסיה, וגם המגזר החרדי מקבל קרוב לפי שתיים מחלקו באוכלוסיה ובכל זאת אנחנו מותירים לנו איזו שהיא גמישות לבנות בתי ספר חדשים או להרחיב בתי ספר אחרים, גם שם על פי מדד צרכים, אבל במפתח מגזרי.
זבולון אורלב: הבעיה היתה גם כשנתנו הקצאות.
זבולון אורלב: מי שבסופו של דבר בונה הם הרשויות המקומיות.
זבולון אורלב: והתברר שלרשויות המקומיות אין יכולת לבצע, או כדוגמת בני ברק שאין הקצאות, או כדוגמת הרשויות המקומיות שמסיבות כאלה ואחרות לא היו מסוגלות להקצות את הקרקעות.
זבולון אורלב: אני שואל האם גם זה נלקח בחשבון כי אני יכול להעיד בפניך על תקופות שבהן כסף שעמד לרשות בינוי גם במגזר הזה וגם במגזר הזה לא נוצל כי הרשויות המקומיות לא היו מסוגלות לבצע.
זבולון אורלב: בגלל העדר קרקע שהרשות המקומית לא יכלה להקצות קרקע.
דדו גוטרמן: נתוני קרקע לא מקבלים פרוגרמה בכלל.
דדו גוטרמן: כל הבעיה הזאת לא קיימת.
דדו גוטרמן: יגאל צרפתי לא ייתן לחתיכת בינוי הכרה בפרוגרמה בלי שאתה מביא נתוני קרקע על מה שצריך.
זבולון אורלב: האם זה קיים היום?
דדו גוטרמן: לא, זה לא קיים.
יגאל צרפתי: ראשית לעניין מערך הקריטריונים שאנחנו בונים היום.
יגאל צרפתי: פרמטר חשוב בהקצאת תקציבים עתידית לוקח בחשבון ניצול תקציב של הרשויות המקומיות שלהן אנחנו מקצים את תקציבי הפיתוח.
יגאל צרפתי: לגבי הנושא של הקרקעות זו בעיה מאוד קשה, כמו שאמר גוטרמן למעשה אנחנו לא מקדמים שום הליך של תכנון עד שאין לנו את אותה משבצת קרקע שאותה הקצה מינהל מקרקעי ישראל, או שהעירייה הציגה לנו אותה בטאבו.
יגאל צרפתי: זאת אומרת אם מצבה הסטטוטורי לא מאפשר את זה אנחנו לא מאפשרים להתחיל בשום הליך של תכנון, ולמעשה המדינה לא מוציאה שקל עד שהעניין הזה לא מוסדר.
יגאל צרפתי: אגב אנחנו גם נדרשים מעת לעת לסוגייה הזאת, ואנחנו פונים הרבה פעמים גם לממ"י ומבקשים לעזור לרשויות שישחררו להן את אותן קרקעות וכו'.
זבולון אורלב: בסופו של דבר מה יהיה על התלמידים?
יולי תמיר: מה, אתה רוצה שנבנה במקום לא חוקי?
זבולון אורלב: לא, לא אמרתי את זה.
זבולון אורלב: יש פה חלוקת עבודה לא הוגנת, אני מופקד על השאלות, את מופקדת על התשובות.
זבולון אורלב: אני מוכן להתחלף איתך אבל זה כרגע המצב.
זבולון אורלב: אז אנחנו שואלים את השאלות הקשות ואתם צריכים לתת מענה לדבר הזה.
זבולון אורלב: המענה גם שבינתיים אין מענה.
זבולון אורלב: זה גם מענה.
זבולון אורלב: אני לא מקל ראש, כי כשלא היית כאן אמרתי שהיו מצבים רבים שאני יודע עליהם שהמדינה הקצתה הרבה כסף לבינוי, גם במגזר הערבי, גם במגזר החרדי, והכסף לא נוצל בגלל בעיות ברשויות המקומיות בסוגיית הקצאת הקרקעות.
זבולון אורלב: ירושלים, בני ברק.
סמיר אבו-זייד: אני ראש מועצת עילבון.
סמיר אבו-זייד: בעיה כזו קיימת אצלנו.
סמיר אבו-זייד: יש הכרה בצורך בבניית בית ספר חדש אבל הקרקע, זאת בעיה עם המינהל, צריך איחוד וחלוקה.
סמיר אבו-זייד: המינהל לא נותן קרקע משלו, הוא אומר תיקח מאנשים גם, וזאת בעיה.
זבולון אורלב: למה בעיה, למה אתה לא יכול להפקיע?
סמיר אבו-זייד: עושים תכנית.
סמיר אבו-זייד: אבל התכנית הזו זה כבר הרבה שנים, תהליך תכנון שאורך מספר שנים.
יולי תמיר: חבר הכנסת אורלב, יש לי הצעה.
יולי תמיר: מכיוון שראיתי שאתה השני במחוקקים השנה, תציע שלצורך הפקעת הקרקע לבית ספר, ניתנת לראש הרשות סמכות לעשות את זה בהליך מקוצר.
זבולון אורלב: אגב יכול להיות.
זבולון אורלב: אני לא יודע למה אי אפשר להגיש הצעת חוק ממשלתית, אבל אני מוכן לשקול.
זבולון אורלב: אין לי התנגדות ששלושתנו נגיש הצעת חוק.
חנא סוייד: יש לי בעיה קונספטואלית עם המודל שהשרה הציגה כאן.
חנא סוייד: בהעדר מספרים לגבי הצרכים, בהעדר סקר צרכים מדוייק.
חנא סוייד: אז המשרד אימץ מודל של עשרים ושמונה אחוז, שלושים ותשעה אחוז, שזה בערך פונקציה של הצרכים אבל זה לא בדיוק כי אנחנו לא יודעים מה הם הצרכים.
שמואל גולן: רק בחרדי, כי בסקטור הלא יהודי יש סקר צרכים.
שמואל גולן: יודעים מה חסר.
שמואל גולן: לא הגעתי לזה עוד.
חנא סוייד: אז כמה חדרי לימוד חסרים במגזר הערבי?
שמואל גולן: הנתונים שיש בידי משרד החינוך, מבוססים על פי הדרישות של הרשויות המקומיות.
שמואל גולן: נכון ל-2007-2008, אני יכול לתת לך רק נתונים שאני אוסף אותם, לא הלכתי לספור.
שמואל גולן: במגזר הלא יהודי משנת 2007-2008 היו חסרות אלף שמונים ושתיים כיתות לימוד כולל גני ילדים.
שמואל גולן: הצרכים מהרשויות היו אלף שש מאות, משרד החינוך הקצה חמש מאות בערך, יצא שאלף שמונים ושתיים זה הפער.
חנא סוייד: תשאל את השרה במעמד הזה האם המספר הזה הוא אמיתי.
שמואל גולן: זה הנתונים שהבאנו ממשרד החינוך.
חנא סוייד: אנחנו מדברים על מחסור של מספר רב של אלפים.
יולי תמיר: האמת היא כזאת.
יולי תמיר: הנתונים שהיו לפנינו כשקיבלנו את ההחלטה היו הנתונים האלה.
יולי תמיר: לכן אמרתי, ההחלטה התקבלה על פי נתונים שהמשרד אסף טרם בואי למשרד.
יולי תמיר: מאז יחד בועדה משותפת עם ראשי הרשויות הערבים עשינו בדיקה נוספת, ואנחנו קיבלנו מספרים יותר גבוהים ממנה.
יולי תמיר: ההקצאה העתידית תיקח בחשבון גם את הבדיקה שאנחנו ערכנו, שמורכבת כמו שאמרתי משלושה מרכיבים: חסר, החלף, פיצול.
יולי תמיר: זאת אומרת כיתות שאינן בכלל, כיתות שצריך להחליף אותן וכיתות שיצמחו בגלל הקטנת מספר התלמידים.
יולי תמיר: ואז המספר גדל באופן משמעותי.
יולי תמיר: זה יהיה הבסיס לחומש הבא.
יולי תמיר: במילא אנחנו נבנה בחומש שלושת אלפים מאתיים כיתות במגזר הערבי, זה הארבעים אחוז מהשמונת אלפים, זה עדיין לא יכסה את זה אבל זה המקסימום קצב שאפשר לבנות עכשיו.
יולי תמיר: אנחנו יודעים שאחרי שנסיים את זה, ובניגוד להנחה שהיתה קודם לכן שבזה נכסה את כל הצרכים.
חנא סוייד: בהיעדר איתור או מספר מדוייק של צרכים, המודל הזה שננקט על ידי המשרד יחסית לתקציב ולמשאבים הקיימים במגזר הערבי מאוד יפה, אני מאוד מברך על זה, אני חושב שזו החלטה אמיצה של השרה.
חנא סוייד: רק הצרה היא, שאם הייתי במקום השרה הייתי מאוד מתוסכל, שזה בקושי יכסה את הריבוי הטבעי, את הצרכים המתגלגלים.
חנא סוייד: אני רוצה לציין כאן נקודה שהיא נכונה גם לגבי המגזר הערבי וגם לגבי המגזר היהודי.
חנא סוייד: אנחנו מדברים על חוסר פיזי, כאשר אנחנו יודעים שיש קשר הדוק ויש קורלציה בין החוסר הפיזי לבין ההישגים במערכת החינוך.
חנא סוייד: בעצם ההישגים במערכת החינוך הם פונקציה של המצב הפיזי הזה.
חנא סוייד: אנחנו כאן נכנסים למין מערבולת כזו, שהיא בועה של עוני, של נחשלות, ושבסופו של דבר אני לא יודע איך אנחנו יוצאים מזה.
חנא סוייד: אני לא רוצה להרחיב בזה אבל אני רוצה להדגיש על החשיבות בכך שבסופו של דבר אנחנו נקבל השקעות בבניית מערכת החינוך, כך שבאמת בטווח זמן מסוים, נגיד חמש שנים, אפשר להגיד שאנחנו בחינוך הממלכתי ובחינוך הדתי הגענו למצב של שיוויוניות לפי המפתחות ולפי הנורמות הנורמטיביות שדיבר עליהן המבקר.
זבולון אורלב: אם אפשר השרה, תאמרי לי כמה מלים על תכנית החומש.
זבולון אורלב: מה מדובר בתכנית החומש?
זבולון אורלב: על איזה היקפים?
זבולון אורלב: בכמה שנים?
יולי תמיר: מדובר על כשמונת אלפים כיתות בחמש שנים, מחולקות בפרופורציות שציינתי אותן.
יולי תמיר: אני כבר אומרת שהמספר יפחת מעט, כי אנחנו התחייבנו לבנות את עוטף עזה על מיגונו, דבר שמאוד מייקר.
יולי תמיר: היתה החלטה של הממשלה, גם של הכנסת, עם המלצה.
יולי תמיר: אנחנו בנינו בעוטף עזה ובשדרות בתי ספר שלא חשבנו קודם שנצטרך לבנות אותם.
יולי תמיר: לא היה צריך לבנות אותם כי הם היו יחסית חדשים, אבל מכיוון שנדרשנו בהחלטת הבג"צ לרמת מיגון מאוד גבוהה אנחנו נאלצנו לבנות חלק מבתי הספר האלה מחדש, וזה דבר שאנחנו תקציבית מממנים אותו מכספי הבינוי שלנו.
זבולון אורלב: השמונת אלפים האלה עובדים בשיטה שעבדה עד עכשיו?
זבולון אורלב: כלומר מדובר על סדר גודל של כאלף שש מאות כיתות לשנה?
יולי תמיר: זה יוצא קצת יותר.
יולי תמיר: בממוצע.
יגאל צרפתי: בשנת 2007 זה אלף שבע מאות תשעים, ב-2008 אלף שבע מאות תשעים, בשנת 2009 אלף ארבע מאות, ב-2010 אלף ארבע מאות חמישים, ב-2011 אלף חמש מאות שבעים.
יגאל צרפתי: בסך הכל שמונת אלפים, כאשר בשנים קודמות הם בנו הרבה יותר.
זבולון אורלב: אנחנו יודעים שתיקצוב כיתות הוא שונה, גן ילדים לא עולה שש מאות אלף.
זבולון אורלב: האלף שש הם כיתות יסודי, או אומרים ככה, עשרים וחמישה אחוז מזה זה גני ילדים, ארבעים אחוז מזה זה על יסודי, כלומר זה הולך בתפזורת הרגילה או זה אלף שש מאות של החינוך היסודי.
יגאל צרפתי: זה אלף שש מאות שכולל הכל.
יגאל צרפתי: מגני ילדים, וממשיך ביסודי.
זבולון אורלב: כלומר יש בזה מרכיב של גני ילדים, ויש בזה מרכיב של העל יסודי.
משה גפני: אדוני היושב ראש, גבירתי השרה, רבותיי, אני קודם כל מודה לך על זה שאתה עושה את הדיון הזה מוקדם יחסית לדו"ח מבקר המדינה.
זבולון אורלב: אתה ביקשת ממני להקדים ונעניתי לבקשתך.
משה גפני: אני חושב שזהו נושא חשוב.
משה גפני: קודם כל אני רוצה להגיד מילה כללית.
משה גפני: הממשלה התחילה פה באחיזת עיניים עם תכנית החומש.
משה גפני: אני תיכף אומר מה הסיבות, למה יש את אחיזת העיניים הזאת?
משה גפני: המציאות הזאת של בניית שמונת אלפים כיתות בתכנית חומש פרוסה על חמש שנים.
משה גפני: המשמעות של העניין כפי שאמר חבר הכנסת חנא סוויד, שזה אולי יכסה את הגידול הטבעי.
משה גפני: אין פה תכנית אמיתית של הממשלה כדי לפתור את הבעיה.
משה גפני: מה שהשרה הציגה זה הצגה נכונה של מחסור חמור מאוד, בעיקר במגזר הלא יהודי ובמגזר היהודי החרדי.
משה גפני: גם עקב הגידול הטבעי וגם עקב המצוקה שבאמת הרבה שנים לא טיפלו בזה באופן מסודר.
משה גפני: השנה האחת והיחידה שאני יכול להגיד באופן ודאי שטיפלו בזה באופן מאסיבי היה בתקופת כהונתו של יצחק רבין כראש ממשלה, שאז אני זוכר, הוא יצא מהמליאה והוציא לי פתק מהכיס, והוא אמר לי את התכנית שהוא רוצה לצמצם ואת הפערים במגזר החרדי מבחינת בינוי הכיתות.
זבולון אורלב: אם זכרוני לא מטעני בנו בסדר גודל של אלפיים מאתיים חמישים כיתות.
משה גפני: זו היתה השנה היחידה שאני יודע שהיה טיפול מאסיבי.
משה גפני: אבל לצערי הוא לא המשיך, ומכיוון שהוא לא המשיך אז חזרנו לאותה מצוקה.
משה גפני: במגזר החרדי זה מחולק לשניים.
משה גפני: האחד זה היישובים החרדיים, ששם אצל הרב גוטרמן, בלי עין הרע אני חושב שנולדים כיתה.
דדו גוטרמן: חמישים ושניים ילדים נכון להיום נולדים בשבוע.
דדו גוטרמן: לפי החלטת הממשלה צריכים לצמצם את הכיתות, צריך שתי כיתות.
משה גפני: אצל הרב גוטרמן נולדים שתי כיתות בשבוע.
משה גפני: על כל פנים התכנית הזאת היא איננה תכנית שמצמצמת את בעיית המצוקה של הכיתות.
משה גפני: מקודם היה ויכוח אם אני חסיד או ליטאי, אז אני אמרתי כבר פעם אחת בועדה לביקורת המדינה שאני חסיד של מבקר המדינה.
משה גפני: מבקר המדינה היה הראשון שהביא ספר שהראה באופן חד משמעי שיש, וזה מעבר לכל הנתונים, כיתת לימוד שלומדת באוטובוס, או כיתת לימוד שלומדת ברכבת משא.
משה גפני: יש תמונות.
משה גפני: ולכן פעם ראשונה יש מסמך שאומר באופן קטגורי וחד משמעי שמה שאנחנו טוענים כל השנים אכן נכון.
משה גפני: התלמידים באים בבוקר לרכבת משא לא בטיחותית שאני לא יודע מה חס וחלילה עלול לקרות שם.
משה גפני: כל הנתונים האחרים הם לא משמעותיים.
משה גפני: למה הממשלה לא עושה מספיק כדי לבנות?
משה גפני: מכיוון שאלה שסובלים באמת מהמצוקה הם החרדים והערבים.
משה גפני: אז לא מטפלים בזה כמו שצריך, אומרים מלים יפות אבל לא מעבר.
משה גפני: הרי אם המצוקה היתה גם בחינוך הממלכתי הממשלה היתה יוצאת מעורה ומגדילה את מספר הכיתות.
משה גפני: מופיע פה בהחלטת הממשלה: "סך הכל הכיתות וכו' וכן את חמישים מיליון השקלים שהועמדו בבסיס תקציב הפיתוח של משרד החינוך משנת 2007 ואילך, במסגרת ההסכם הקואליציוני עם סיעת ש"ס אשר יוקצו על פי כל דין".
משה גפני: אז כולם מרוצים.
משה גפני: יש עוד חמישים מיליון שקלים על פי הסכם קואליציוני עם סיעת ש"ס.
משה גפני: אנחנו מדברים על מצוקה שהיא בלתי ניתנת לתיאור.
משה גפני: היא מתאימה למדינת עולם שלישי, היא לא מתאימה למדינה מודרנית, היא לא מתאימה למדינה מערבית, שמספרים לנו סיפורים על תכנית חומש.
משה גפני: איזה תכנית חומש, בשנים קודמות היה כפול מאשר יש פה.
משה גפני: מה זה שמונת אלפים כיתות בחמש שנים, לא מכסה את הגידול הטבעי.
משה גפני: אלא מה, המצוקה היא אצל שני מגזרים כאלה שלא נורא, המדינה לא תתהפך.
משה גפני: אז ילמדו ברכבת משא, או באוהל.
משה גפני: אז נכון שבתוך סדרי העדיפויות האלה השרה תמיד תאמר שהיא מטפלת יותר מאחרים במגזר הלא יהודי.
יולי תמיר: סליחה, חבר הכנסת גפני, רק מכיוון שאתה כל כך אוהב את דו"ח המבקר, תרשה לי להסב את תשומת לבך, שלפני שבאתי למשרד החינוך היה למגזר החרדי ב-2003 תקציב כשלושים ותשעה מיליון, ב-2004 היה שמונים ושניים מיליון, ב-2005 היה מאה וחמישים מיליון, מאז שבאתי למשרד היו מאתיים ושנים עשר מיליון בשנה שעברה.
יולי תמיר: לא אמרתי שזה כיסה את הפערים.
משה גפני: אבל גבירתי השרה, מעולם לא אמרתי שאת רעה לגמרי.
משה גפני: על כל פנים, בואי נתמקד בעניין המקצועי הזה.
משה גפני: יש לנו ויכוחים פילוסופיים אחרים, הם לא קשורים לועדת ביקורת המדינה.
משה גפני: מה את מספרת לנו, מה שהיה ב-2003, אצלנו במגזר החרדי זה מוגדר כגזרות תשס"ג, זה מוגדר.
משה גפני: ב-2003 היתה ממשלה שפגעה, אני לא מציע לך להידמות.
משה גפני: מבחינתנו זו שנה שמחקנו אותה מהלוח היהודי, השארנו אותה רק בלוח הלועזי.
משה גפני: בשביל מה את מזכירה את זה?
משה גפני: אני בכוונה הלכתי קודם לתפקיד שלך, בתקופתו של מי שאנחנו שנינו מאוד מכבדים ומעריכים?
משה גפני: יצחק רבין ז"ל.
משה גפני: תידמי אליו, למה את נדמית לטומי לפיד?
משה גפני: מה הכבוד הגודל הזה?
משה גפני: 2003 זאת הדוגמא.
משה גפני: את משתדלת, הכל בסדר.
משה גפני: אין שום פתרון בהחלטת הממשלה ובמה שאת מציגה, אין שום פתרון לשום מגזר.
משה גפני: אין שום פתרון למגזר הלא יהודי.
משה גפני: שלא תהיה אחיזת עיניים בעניין הזה.
משה גפני: זה לא יכסה כלום.
משה גפני: כאנחנו מדברים על אלפי יחידות דיור במגזר החרדי, המציאות היא שעם כל הכבוד יש גם בתי ספר מעבר ליישובים החרדיים שבהם אתם כמעט ולא נוגעים.
משה גפני: יש בתי ספר של החינוך העצמאי ושל מעיין החינוך התורני שנמצאים במבנים יבילים או בקרוואנים או בכל מיני מקומות כאלה שהמבקר אגב לא בדק אותם.
משה גפני: המבקר בדק שלושה יישובים חרדיים.
משה גפני: אבל יש בית ספר בצפת ויש בית ספר בבאר שבע ויש בית ספר בתל אביב, ואין להם פתרונות.
משה גפני: יש גם את העניין של הרשויות המקומיות.
משה גפני: יש מקומות שבהם משרד החינוך בנה בתי ספר, והשכונות הזדקנו.
משה גפני: ויש מבנים שעומדים מבנים ריקים.
משה גפני: ויש מקרים שאני מכיר שבהם שיש בית ספר של מעין החינוך התורני או של החינוך העצמאי או בית ספר חרדי סתם.
משה גפני: והרשות המקומית לא מעבירה אותו.
משה גפני: מה היא כן עושה איתו?
משה גפני: למשל בחיפה, יונה יהב, קרית חיים, אחת הדוגמאות, יש בית ספר, מבנה, שהמבנה התרוקן.
משה גפני: יש שם בית ספר של החינוך העצמאי.
משה גפני: ומשרד החינוך עומד מנגד ועוזר לו, יונה יהב אומר שאני מעביר לשם משרדים של העירייה.
משה גפני: בקריית חיים.
משה גפני: ועומד בית ספר עם מאות תלמידים, אני הייתי שם כמה פעמים, לומדים במקלט, לומדים באיזה קרוואן, לומדים באני לא יודע מה, והמבנה הולך להיות משרדים של העירייה.
משה גפני: ואת שרת החינוך שאחראית על הילדים שלי עומדת מנגד.
משה גפני: המבנים שלך.
יולי תמיר: זה מבנה של הרשות.
זבולון אורלב: הוא מבנה שלה רק במידה ויונה יהב יבקש להקים בקרית חיים עוד מבנה, אז יגיד לו צרפתי אתה לא תקבל מבנה חדש, יש מבנה ישן, למה שמת את המשרדים.
משה גפני: אז עכשיו הגעת לנקודה.
משה גפני: אגב לא בירכתי את יגאל צרפתי, החבר'ה פה אומרים שאתה בחירה טובה, אז אני מצטרף אליהם.
משה גפני: אנחנו פונים למשרד החינוך ואני אומר לו תשמע, יש בית ספר של החינוך העצמאי בקריית חיים.
משה גפני: אומר משרד החינוך אני לא הולך לבנות בגלל שיש שם מבנה ריק.
משה גפני: משרד החינוך עוזר לי, הוא אומר אני לא בונה.
משה גפני: אם אני הייתי שר החינוך אני הייתי משלים עם דבר כזה והייתי אומר זה לא באחריותי, ככה את מכירה אותי?
משה גפני: אני שואל אותך, זה אחריות מיניסטריאלית על מה שקורה במדינה?
משה גפני: ילדים לומדים במקלטים, לומדים באיזה קרוואן על קרוואן בגלל שיש שם מאות תלמידים, ואת המבנה שמשרד החינוך בנה בשעתו מעבירים למשרדים של העירייה?
משה גפני: ואת רוצה להגיד לי שזה טיפולו של משרד החינוך?
משה גפני: זה לא רק את, זה שרי החינוך לדורותיהם.
משה גפני: אני לא מבין, מה אתם חושבים שחומר הנפץ הזה לא יתפוצץ בסוף?
משה גפני: מה, אנחנו נשתוק, אנחנו נראים לכם כאלה גלותיים שבאמת נגיד יאללה נחטוף מכות ונשתוק?
משה גפני: לא נשתוק.
שמואל הלפרט: אדוני היושב ראש, כבוד השרה, ראשית אני רוצה להצטרף לברכות למר יגאל צרפתי, לאחל לו הצלחה בתפקידו החדש.
שמואל הלפרט: כחבר ועדת החינוך יזמתי לפני ארבעה חודשים דיון בועדת החינוך על מצוקת המבנים במגזר החרדי.
שמואל הלפרט: הבאתי נתונים שחסר במגזר החרדי כששת אלפים כיתות לימוד.
שמואל הלפרט: ביקשתי לעשות מיפוי של מחסור בכיתות במגזר החרדי, באותה ישיבה הוחלט לדרוש ממשרד החינוך מיפוי על מצב הכיתות במגזר החרדי תוך חודשיים.
שמואל הלפרט: יושב ראש ועדת החינוך שלח מכתב בנושא הזה לראש הממשלה ולשרת החינוך.
שמואל הלפרט: עברו ארבעה חודשים ועד לרגע זה לצערי הרב המיפוי הזה לא נעשה.
שמואל הלפרט: לפני חודש וחצי אני יזמתי דיון גם במליאה בנושא מצוקת הכיתות במגזר החרדי.
שמואל הלפרט: הבאתי את הבעיה, בלי להגזים בשום דבר, בצורה אובייקטיבית, מה שקורה בשטח.
שמואל הלפרט: אמרתי ששרת החינוך מציינת בכל הזדמנות שהיא החליטה לתת ארבעים אחוז ממספר הכיתות של החומש, שמונת אלפים כיתות עבור המגזר החרדי.
שמואל הלפרט: וקיבלתי גם מכתב ממשרד החינוך שעבור המגזר החרדי הוקצבו עשרים ושמונה אחוז מתוך השמונת אלפים כיתות האלה.
שמואל הלפרט: שרת החינוך שעלתה לדוכן להשיב לי אמרה שבעקרון היא מסכימה עם כל מה שאני אמרתי.
שמואל הלפרט: מה שהתברר שמתוך העשרים ושמונה אחוז שמיועדים למגזר החרדי צריכים להעביר מזה לכל מיני מגזרים אחרים, בגלל סיבות כאלה ואחרות.
שמואל הלפרט: אולי יש חלק במגזר הערבי שנקרא גם כן מגזר מוכר, בכל אופן זו הפרשנות של הלשכה המשפטית, השרה אישרה לי את זה.
זבולון אורלב: אני רוצה להבין, היא אומרת שזה לא עשרים ושמונה אחוזים למגזר החרדי אלא עשרים ושמונה אחוזים למוכר שאינו רשמי.
שמואל הלפרט: כן, בדיוק.
שמואל הלפרט: עשרים ושמונה אחוז אדוני היושב ראש מתוך שמונת אלפים כיתות זה אלפיים ומאתיים כיתות בסך הכל.
שמואל הלפרט: אלפיים מאתיים ארבעים כיתות.
שמואל הלפרט: כאשר המחסור הוא ששת אלפים כיתות.
שמואל הלפרט: לצערי הרב לא נערך מיפוי.
שמואל הלפרט: אם יש בעיה לעשות מיפוי אפשר להיעזר גם בחברה חיצונית.
שמואל הלפרט: אין שום בעיה לקחת חברה חיצונית ולשלם, זה לא סכומים גדולים, כמה עשרות אלפי שקלים, ולקבל מיפוי.
שמואל הלפרט: אני רוצה לשאול את השרה מהו היחס בין הארבעים אחוז שאת החלטת לתת למגזר הערבי, שאין עיני צרה בו, אם חסר אז צריכים לתת להם, לבין העשרים ושמונה אחוז במגזר החרדי, כאשר אנחנו שומעים כאן שהמחסור במגזר הערבי לא מגיע לחמישים אחוז מהמחסור במגזר החרדי.
שמואל הלפרט: לפי איזה קריטריונים החלטת לתת ארבעים אחוז למגזר הערבי ועשרים ושמונה אחוז למגזר החרדי?
שמואל הלפרט: אם נניח יתברר במיפוי שהיחס הוא לא כזה האם את תסכימי לשנות את היחס של הארבעים ועשרים ושמונה אחוז ולתת באמת לפי החסר בכיתות?
שמואל הלפרט: אני רוצה לספר לך שאני היום ביקרתי באשדוד בבית ספר ברחוב ינאי 5.
שמואל הלפרט: על שטח של ארבעה דונם ישנם שלושים וחמישה קרוואנים שאני ספרתי היום.
שמואל הלפרט: לומדות שם אלף בנות.
שמואל הלפרט: אני רוצה לשאול אם יש עוד מגזר שהוא כל כך מקופח, שהוא מלמד בתנאים כאלה פיזיים כמו במגזר הזה.
שמואל הלפרט: שלושים וחמישה קוואנים אני ספרתי היום לפני הצהריים.
שמואל הלפרט: יותר מאלף בנות, בשנה הבאה ילמדו שם בעזרת השם אלף מאתיים בנות.
שמואל הלפרט: ולכן אני רוצה לומר, המצוקה במגזר החרדי קשה מאוד.
שמואל הלפרט: ואני מאוד מבקש לסיים את המיפוי הזה בהקדם האפשרי, ובמידה ויתברר שהמצוקה במגזר החרדי יותר גדולה או אפילו לא יותר גדולה, אותו הדבר, שהחלוקה תהיה שיוויונית.
שמואל הלפרט: אין שום סיבה שהמגזר החרדי יקבל פחות ממה שמקבל המגזר הערבי.
שמואל הלפרט: אני לא מבקש פריבילגיה אבל לפחות לא פחות מזה.
שמואל הלפרט: אני מצטרף להצעת החוק שהיושב ראש העלה כאן.
שמואל הלפרט: יש גם בעיות של קרקע.
שמואל הלפרט: הפרוצדורה היום לתת הקצאת קרקע לבית ספר או לכל מוסד אחר זאת פרוצדורה לצערנו הרב שנמשכת לפעמים גם שנים.
זבולון אורלב: עכשיו העברנו חוק של קיצור הליכים.
שמואל הלפרט: אני מוכן להצטרף להצעת החוק הזאת של הפקעת קרקע לצרכי חינוך.
דוד אזולאי: שמענו כאן תמונת מצב עגומה מאוד.
דוד אזולאי: אין ספק שהמצב לא התחיל בשרת החינוך הנוכחית, המצב הזה לצערי הרב זהו מצב שמתמשך כבר הרבה שנים, ובאמת זו הזדמנות להודות למבקר המדינה, זו פעם ראשונה שהוא עושה עבודה יסודית ובודק את כל נושא החינוך החרדי והערבי, דבר שלא היה במשך שנים, ואכן התוצאות מדברות בעד עצמן.
דוד אזולאי: הייתי מצפה כאן, לאחר הדיון של דו"ח מבקר המדינה שבכל זאת נצא מכאן עם איזו שהיא בשורה למתן פתרון מקיף לכל המגזר החרדי, ולא כך הוא.
דוד אזולאי: מפני שגם לפי הנתונים שאנחנו מקבלים לגבי הבנייה העתידית אני לא רואה את התשובה.
דוד אזולאי: קודם כל אם ניקח לדוגמא את היישובים החרדיים, ששם המצוקה אמיתי וכאן בעצם אני שואל שאלה, האם אנחנו נמתין, לא שמעתי מהשרה שהיא אמרה האם היא מגבילה את התקופה של בדיקת המיפוי, האם היא מגבילה את זה בזמן או שזה יכול להימשך עוד הרבה זמן?
זבולון אורלב: היא אמרה כמה חודשים.
דוד אזולאי: אנחנו מגיעים עוד מעט לפתיחת שנת הלימודים ויש היערכות לפתיחת שנת לימודים חדשה, והפגיעה הולכת ונהיית יותר קשה.
דוד אזולאי: לגבי השלטון המקומי, שלא תמיד רואים באותה עין כפי שמשרד החינוך רואה את הדברים.
דוד אזולאי: אנחנו נתונים לחסדיו של השלטון המקומי, אם זה בהקצאת קרקע, אם זה בדרישה לכיתות, כל הדברים הללו אני חושב שהגיע הזמן שגם השלטון המקומי צריך להיבדק בקטע הזה שגם הוא צריך לתת עדיפות.
זבולון אורלב: הדו"ח הוא גם כלפי השלטון המקומי.
דוד אזולאי: יחד עם זה אני אומר לשרה, אני לא רוצה חלילה וחס לבוא ולהגיד שכאילו זה התחיל רק אצלה, אבל כשאני רואה שישנה מגמה בכמה נושאים, כמה חוקים שהשרה הביאה, לחוקק, ויש שם התעלמות מכוונת מהמגזר החרדי, אני לא יכול להגיד שאין המשך המגמה לפגיעה בחינוך החרדי.
דוד אזולאי: כאשר החינוך החרדי לפחות על כך אין עוררין שהוכיח את עצמו בחינוך ילדי ישראל בניגוד למקומות אחרים.
יעקב ליצמן: קודם כל אני רוצה להציע ליגאל צרפתי ברכות, שלא יבנה על זה הרבה כי הוא ישלם על זה ביוקר.
יעקב ליצמן: באמת אני שמעתי שזו בחירה טובה, אני לא מכיר אותו.
יעקב ליצמן: אני רוצה להיכנס לדו"ח, אני חושב שזה חשוב מאוד, שלא נערך עד היום.
יעקב ליצמן: לא דייקו כאן בכמה דברים ואני חייב להעיר על זה קודם כל לפרוטוקול.
יעקב ליצמן: אין החלטת ממשלה על אפליה מתקנת לציבור החרדי.
יעקב ליצמן: יש החלטת ממשלה על הציבור הערבי.
יעקב ליצמן: עכשיו אני לא מקנא להם משתי סיבות: אלף מגיע להם, בית בין כך לא יקבלו את זה.
יעקב ליצמן: כי אני מכיר את ההבטחות של אולמרט עד האלף השביעי והוא לא מקיים.
יעקב ליצמן: למה שאת זה יקיים?
זבולון אורלב: חבר הכנסת ליצמן, אז אתה לא צריך להצטער על העשרים ושמונה אחוזים, אתה יודע שגם זה לא יתקיים.
יעקב ליצמן: לכן אין שום אפליה מתקנת.
יעקב ליצמן: ואני מתפלא אגב, אם כבר אברהם אמרת, למה בישיבת ממשלה שדיברו על העדפה מתקנת אתם לא התערבתם ולא אמרתם העדפה מתקנת?
יעקב ליצמן: אני בטוח ששאם ש"ס היתה רוצה היתה מקבלת את זה מיד.
יעקב ליצמן: דבר שני הוא משרד המבקר, השרה היא לא שומעת, היא יצאה לאולמרט, יש לה דברים יותר חשובים שמה.
יעקב ליצמן: משרד הבריאות הוציא דרישות לרישיון לבתי הספר.
יעקב ליצמן: הוא מוציא את זה כל שנה.
יעקב ליצמן: כל שנה צריך לבקש רישיון.
יעקב ליצמן: זה מטורף לבקש כל שנה רישיון.
יעקב ליצמן: ניחא שצריך רישיון.
יעקב ליצמן: אולי תסביר לי אדוני למה בבית ספר חילוני לא צריך רישיון?
יעקב ליצמן: לא צריך שום דבר.
יעקב ליצמן: ממלכתי אני מדבר.
יעקב ליצמן: שום רישיון לא צריך.
יעקב ליצמן: למה אני אומר את זה, כי אצלנו הדבר הראשון, אם אין לך רישיון אז קודם כל מפסיקים.
יעקב ליצמן: לא משנה, לא מפריע להם.
יעקב ליצמן: כיתות לא נותנים.
זבולון אורלב: לא, אם אין רישיון אז אין בית ספר.
יעקב ליצמן: הוא לא יכול לסגור את הבית ספר.
יעקב ליצמן: אני חייב להגיד לך שזה חמור מאוד, למה אתה לא בודק אם אין לכל בתי הספר בארץ רישיון אם המצב שם לא בסדר?
יעקב ליצמן: למה לא צריך רישיון?
יעקב ליצמן: למה אתה לא מפסיק שמה?
יעקב ליצמן: אתה יודע שאתה מפסיק משכורת לכל המורות אם לבית ספר אין רישיון?
יעקב ליצמן: למה אתה לא עושה את זה?
יעקב ליצמן: זה נורא כואב לי כי רוב בין הזמנים שלי, החופש שלי, הכאב ראש שלי זה רק את זה.