GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מומי אלמוג: מאותו תקציב של דרי הרחוב, אם אני דיווחתי אני משלם, למרות שהוא מגיע ולמרות שהאדם אומר, כפי שציינת, הוא לא רוצה להתפנות, הוא אומר שהוא לא רוצה, האמבולנס מסתובב והוא מחייב אותי.
חנה לכיש: אני לא רוצה לחזור על הדברים שנאמרו.
זבולון אורלב: כמה יש בנתניה ומה הפרופיל שלהם ?
חנה לכיש: יש לנו היום עשרים וארבעה, הפרופיל הגיל הוא בין ארבעים לחמישים וחמש.
זבולון אורלב: זה שאת מופיעה פה זה אומר שאין מישהו שמטפל באופן ישיר בדרי רחוב?
חנה לכיש: יש לנו עובד בחצי משרה, הוא היה בהשתלמות והוא כתב חומר מאוד מעניין, בנושא של הכפיה, אני בזמנו ריכזתי את הנושא הזה בעיריית נתניה ואני העמדתי את הסוגיה הזאת במבחן של בית המשפט, אני בקשתי צו כפיה לאשפוז, השופטת אמרה שגם אם אותו דר רחוב רוצה להיות מתחת לספסל בככר העצמאות בנתניה שם הוא ימשיך להיות, במבחן בית המשפט, גם אם לאדם הזנחה זה לא עמד במבחן.
חנה לכיש: כפי שחבריי אמרו כאן, מדובר בבעיה שהיא רב מערכתית, בכל מה שקשור למשרד הבריאות ומשרד השיכון, בכל אופן בעיריית נתניה כן התגייסו להעמקת הטיפול ברמת המערכת העירונית, זה אומר הרווחה פלוס הפיקוח העירוני, המוקד העירוני, שם יצרנו נהלי עבודה, סיורים בשטח.
זבולון אורלב: יש במחוז מפקחת על הנושא הזה?
חנה לכיש: מפקחת לשירותי הפרט והמשפחה היא המפקחת על הנושא.
משה בן דוד: אני מבקש להוסיף, שלא ניתן לכפות ואי אפשר לחוקק חוק זה לא יעזור, אני ליויתי באופן אישי לפני כמה שנים כמה דרי רחוב, ובאחד הפעמים כשהתחיל הקור הזמנתי אמבולנס והצלחתי להעביר את דר הרחוב למוסד בקרית שלמה, אחרי חצי שנה ראיתי אותו, באופן אישי רציתי לבדוק את העניין שלו, פגשתי אותו כשהוא לבוש בחליפה, אמרתי לו, אתה מפה יוצא מפה לשיקום, יהיה לך בית, הוא בא אלי אחרי שיצא ואמר אני לא הצלחתי להפנים בראש, לא רוצה להשתקם, חזר לרחוב, וחזר שוב ובסופו של דבר נפטר.
משה בן דוד: מה שאני בעצם רוצה לומר שכמו שאר ההתמכרויות אין לעשות שיקום בכוח, לא יעזור, אני פגשתי את זה גם בסמים, אין לעשות בכוח, אם אדם לא רוצה להשתקם, לא יעזור לחוקק, מבחינת הכלים מי שרוצה בפתח תקווה, למי שרוצה יש מסגרות, אנחנו לא חוסכים, אנחנו עושים הכל ומחפשים תקציבים, גם פעמיים ולפעמים גם שלוש, מי שרוצה אין לו בעיה, הבעיה היא עם אלה שאינם רוצים.
משה בן דוד: יש לנו כעשרים וארבעה בערך, הולכים ומחפשים במקומות שדווחו שנמצאים דרי רחוב לא תמיד מוצאים אותם על פי הדיוח, היו פעם בככר המייסדים, היום אין אף דרי רחוב שם, אלה שהסכימו להשתקם שוקמו, מי שלא רוצה לא ניתן לשקם אותו, 99% ממוצא רוסי, וגם הם אינם יהודים, אני בכוונה מדגיש את זה, אלה היהודים שבאים מברית המועצות לשעבר, יש להם נטיה לשיקום, רובם אגב אינם מפתח תקווה.
משה בן דוד: הם מתגלגלים מכל מיני מקומות יכול להיות שהגיעו מתל אביב, בת ים, ראשון לציון.
משה בן דוד: לגבי השאלה שלך בנושא התחקירים, מי שלא מוכר ברווחה אני לא יודע מה יוסיף התחקיר, כי אף אחד אינו מכיר אותו, זה לא יעזור.
זבולון אורלב: אין כזה דבר, אדם לא יכול להעלם.
גיל גל מור: התחלנו להתעסק עם דרי רחוב לפני כמה חודשים ופנינו גם לשר הרווחה, בדרישה להקים מסגרות שתהיינה ראויות.
גיל גל מור: אני רוצה להזכיר עוד כמה נקודות לדיון.
גיל גל מור: ראשית המצב החוקי, אני לא כל כך הבנתי למה אתם טוענים שאין לכם סמכות לכפות על רשויות מקומיות להקים מסגרות, לעניות דעתי משרד המשפטים כן מאפשר לכם את זה, אם צריך אנחנו נספק לכם חוות דעת מתאימה, אם לא האם נעשה איזה ניסיון לחקוק חוק, או למצוא איזה חוק שיחייב רשויות מקומיות לקיים את תקנות עבודה סוציאלית?
גיל גל מור: זה דבר שרציתי לדעת.
גיל גל מור: דבר שני, לגבי הספירה, כולם התייחסו פה לדרי רחוב שהם בדרך כלל דרי רחוב כרוניים, יש תופעה שהולכת וגדלה גם של דרי רחוב זמניים שאף אחד לא התייחס אליהם, אני יכול לתת דוגמה מדוח הביטוח הלאומי.
זבולון אורלב: אנחנו נענים לכל פניה של בית ספר שרוצה לראות איך ועדה עובדת, היום יש גם את האפשרות, אני רוצה לומר לתלמידים שאנחנו בסיום של דיון בעוד כמה דקות יסתיים והדיון שלנו, הדיון הוא על דוח מבקר המדינה, שעוסק בדרי רחוב, אנשים עקב בעיות רפואיות, אישיות, גופניות הם גרים פשוט ברחוב, ובגלל שהם גרים ברחוב הם חשופים להרבה סכנות, ובאחרונה נפטרו, בחורף האחרון אנחנו יודעים על עשרה עד אחד עשר מקרי פטירות של דרי רחוב, אנחנו יודעים שבמדינת ישראל יש כ- אלפיים ארבע מאות דרי רחוב מוכרים ועוד כ-אלף שאינם מוכרים, מבקר המדינה בדק את הנושא והמליץ המלצות ואנחנו מקיימים דיונים עם משרד הרווחה והרשויות המקומיות כיצד אנחנו מתמודדים עם הסוגיה.
גיל גל מור: כמו שאמרתי לגבי דרי הרחוב הזמניים, אני יכול לתת דוגמה בסקר שנעשה בקרב משפחות שמקבלות הבטחת הכנסה, סקר שערך הביטוח הלאומי, נמצא שחמישית מהמשפחות דיווחו שהיתה תקופה זמנית שלא היה להם היכן לגור, ומתוך החמישית שטענו שכתוצאה מכך הם גרו ברחוב, ושאין להם תמיכה משפחתית.
גיל גל מור: אני לא מדבר על כאלה שהם חסרי דיור והם בדיור ציבורי או כאלה שהם בבעיה כלכלית, אני מדבר על אנשים שבאופן זמני אין להם מקום אלא לגור ברחוב, והם גם באותה תקופה היו דרי רחוב, וגם להם צריך למצוא מסגרות מתאימות ולדעתי היום אין שום מסגרת שיכולה לקבל את האנשים האלה.
גיל גל מור: דבר שלישי, אני רוצה כן לתת דגש על הנושא של העדר מסגרות, או מיעוט המסגרות מכמה היבטים, דבר ראשון אנחנו צריכים לזכור שאנחנו מטפלים בתופעה שהיא תופעת שתשפיע על העתיד, אי אפשר להתייחס רק למה שהיה ב- 2005, צריך להתייחס ולחשוב על מה שיהיה בעתיד, ואין ספק שכתוצאה מהליכים רבים שיכולים להיות כמו הפרטת הדיור הציבורי וכאלה שקשורים למדיניות השיכון וגם ולעליה במספר העניים, המספר הזה ילך ויגדל וצריך לחשוב גם על מסגרות שיוכלו לטפל באנשים האלה בעתיד.
גיל גל מור: דבר שני דברו הרבה על נושא של שילוב הגורמים, אנחנו מסכימים מאוד עם הנקודה הזאת, זה נכון לא להפריד את העניין שדרי הרחוב משאר הגורמים שגורמים לתופעה הזאת, לתת את מלא האחריות על שירותי הרווחה, צריכה להיות פה מעורבות של גורמים אחרים, של משרד השיכון, משרד הבריאות.
גיל גל מור: בתי המחסה שיוקמו יכולו להיות נקודת המפגש של כל הגורמים האלה, בבית מחסה יכול להיות רופא, יכול להיות עובד סוציאלי, יכול להיות קשר עם משרד השיכון בנוגע לניצול זכויות, ולכן גם בזה צריך לתת דגש למסגרות.
גיל גל מור: דיברו קודם שיש הגירה של דרי רחוב מרשות שאין בה מסגרות לרשויות שיש בהן מסגרות, דוקא פה יש חשיבות רבה שמשרד הרווחה ידאג להקים מסגרות בכל הרשויות משום שזה מצב שיכול לפתור את ההגירה, וברגע שיש לך מסגרות רק בחלק מהרשויות אז לרשויות יש בעצם מוטיבציה שלילית לטפל בתופעה ולהקים מסגרות, דוקא אכיפה יותר חזקה של תקנות עובדים סוציאליים, לתת יותר שיויוניות בין הרשויות יכולה לפתור את הבעיה הזאת.
משה קרני: כמה מהאנשים דיברו כאן
משה קרני: בצדק על חשיבות הפיזור בין איתור לגבי דרי רחוב שאינם רוצים לקבל טיפול, אנחנו הבאנו דוגמה של על קטוע רגלים שנמצא ברחוב , הודיעו עליו בזמנו בתל אביב שהוא זקוק לעזרה ושהוא ברחוב, והתשובה שהיתה מהמטפלים שמאחר שהוא כבר מוכר לרשויות הרווחה ולא מוכן לקבל טיפול לכן לא טיפלו, המקרה הזה, אני לא אומר שזו דוקא אשמתם של עובדי עיריית תל אביב, הנושא של חיזוק בעיסוק דורש משאבים רבים יותר, דורש כוח אדם, תוספת משאבים כדי שיהיה אפשר לאחוז בדרך הזו של הטיפול והיא בהחלט דרך נכונה.
זבולון אורלב: אני רוצה לסכם את הדיון ולומר שבאמת צריך לחזק את התשתית שלנו, ואני אומר את זה גם לכבודם של התלמידים שנמצאים פה, זו פרשת "עגלה ערופה" שבסוף פרשת שופטים, אנחנו כעם, כחברה, כמדינה יש לנו מחויבות לפעול כדי לא להיכנס למצב שאדם חס וחלילה ימות ואנחנו לא יודעים מיהו, ואיננו יודעים מה קרה לו, ואיננו יודעים ממה הוא מת וכדומה.
זבולון אורלב: דרי רחוב, אני מסכים עם מה שאמר מוטי וינטר, זאת תופעה חברתית יחסית חדשה, יש נושאים בשירותי הרווחה שהם מאז שנוצר העולם, לצערנו פיגור, זקנה, בעיות שאנחנו מכירים מראש, משברים במשפחה וכדומה, על תופעת דרי הרחוב החברה הישראלית לא הכירה, למעשה זו תופעה שעלתה אולי בעשר שנים אחרונות, עם גלי העליה, בשנות ה- 90.
זבולון אורלב: כיום כפי שאמרנו שירותי הרווחה מכירים באלפיים ארבע מאות דרי רחוב ו- עשרים רשויות שיש בהן למעלה מ-עשרים דרי רחוב, וההערכה היא שיש עוד כ-אלף זה אגב מטריד אותי יותר מ-אלפיים ארבע מאות דרי רחוב שאינם מוכרים, ואז באופן אוטומטי הוא חשוף לסכנות רבות יותר.
זבולון אורלב: אני רוצה להודות, למבקר המדינה ולאנשי הצוות שעובדים קשה כדי ללמוד בעומק העניין, ואני רוצה להודות על העבודה המאוד טובה והיסודית, אני אומר את זה כשר רווחה לשעבר שלכאורה אתה חושב שאתה יודע הכל ומבין הכל, לא שהייתי תקופה מדי ארוכה, לטעמי מדי קצרה, אבל באמת נעשתה כאן עבודה מקצועית שחשפה ונגעה בשורה של בעיות, אני אומר את זה אחרי הדיון שגם אנשי המקצוע מהרשויות המקומיות דיברו, אני התרשמתי שמה שקשור במשרד הרווחה יש רצון להפיק את הלקחים, ליישם את ההמלצות ורשמנו לפנינו את ההתחייבות שניתנה על ידי מנהל הכללי של משרד הרווחה למשרד ראש הממשלה, זו לא ועדת שרים לביקורת אלא אגף לביקורת, תקנות עובדים סוציאליים סעיף 3.33 עוסק בדרי רחוב והוא יפורסם עד אפריל 2008, ואנחנו נשמח לקבל אינפורמציה שאכן זה פורסם, אני מקווה שתקנות עובדים סוציאליים המסודר יתן מענה לשורה של בעיות שעלו בדוח מבקר המדינה בכל מה שקשור באיתור ובטיפול.
זבולון אורלב: מעבר לדברים שביקשנו תוך כדי הדיון, אני רוצה להכניס לסיכום, אנחנו בכל זאת מבקשים שבכל מקרה של פטירה של דר רחוב, מוכר או לא מוכר, שתקום ועדת בדיקה כדי להפיק לקחים, לא רק להסתפק בדוחות שמישהו כותב אלא לועדה שיושבים בה שני אנשים או שלושה, רצוי מתחומים שונים שזו הטכניקה של הוועדה.
זבולון אורלב: וזאת כדי להפיק לקחים, נטען, הוא נפטר ויש לו שמיכה ויש לו הכל, אז מה עושים?
זבולון אורלב: צריך לחשוב, אנחנו אף פעם לא מתייאשים.
זבולון אורלב: הדבר הנוסף שעלה כאן שדורש תיקון הוא הנושא של התיאום עם משרדי הממשלה, גם אנחנו מבקשים שיהיה דיון דרג מנהל הכללי, עם יתר משרדי הממשלה שהוזכרו כאן, משרד הבריאות, משרד השיכון, הביטוח הלאומי, משרד הקליטה ויכול להיות שגם משרד הפנים אולי כי זה קשור לתקנים, אני בטוח שהמנהל הכללי של משרד הרווחה יודע היטב את מי להזמין לכזה דיון כדי שהטיפול יהיה טיפול מערכתי ולא טיפול נקודתי.
זבולון אורלב: אני לא יודע מה כלול בתקנות עובדים סוציאליים החדש, אבל אנחנו רוצים לזרז את ההליכים כדי שלא יקרה מצב, כמו בבת ים, שלדעתי הוא מצב לא תקין, שבעיר כל כך גדולה, עם כל כך הרבה דרי רחוב, אין בעצם את אותה יחידה מקצועית.
זבולון אורלב: אני לא רוצה להגדיר אם זו יחידה, מחלקה או מדור, אלא איגוד של אנשי מקצוע כמו בערים הגדולות, ויש הרבה ערים קטנות יותר שעושות את המהלך הזה, נקרא לזה מסגרת טיפולית שצריכה להיעשות, לדעתנו צריכות להיות פה הנחיות יותר ברורות ולא עמומות, שתהיה אפשרות לקדם את הנושא הזה, אנחנו לא מדברים כאן על תקציבים אדירים.
זבולון אורלב: משרד מבקר המדינה יקיים ביקורת מעקב על הדוח הזה, אני מבין שזה יהיה בשנת העבודה 2009.
זבולון אורלב: יש צורך שקודם שתקנות עובדים סוציאליים החדש יתפרסם.
זבולון אורלב: אם כל הדיון הזה הביא לכך שהצלנו נפש אחת מישראל דיינו.
עמירה דותן: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת המשנה.
יובל לב: זה היה אחד מנושאי הליבה, אם אפשר לכנות את זה ככה.
יובל לב: עמירה אמרה המון פעמים שאין לזה שום קשר לטיפול במפונים לזה שהיא כתומה או כחולה, ומהנקודה הערכית הזאת אני מאוד הזדהיתי איתה מהתחלה, זה מאוד עניין אותי, מאוד סיקרן אותי, אני מקווה שהבעיות של המפונים יפתרו בקרוב.
יובל לב: מאוד אהבתי את האנושיות בעבודה עם האנשים ואת הרצון לקדם ולדחוף את כל מה שדורש טיפול קדימה.
יובל לב: שמחתי מאוד להכיר אתכם.
יובל לב: היה לי תענוג לעבוד עם עמירה.
יובל לב: נוצר לי אתכם קשר מאוד מיוחד ואני מקווה שבתי הקבע ושאר הבעיות שעסקתי בהם בשנתיים האחרונות יגיעו לידי פתרון בהקדם.
יובל לב: תודה רבה על שיתוף הפעולה.
עמירה דותן: זה בדיוק מוכיח איזה אנשים ואיזו קהילה ליוות.
עמירה דותן: זה פשוט זכות להכיר אותם וגם לעשות כל מה שאנחנו עושים.
עמירה דותן: ולך, הרבה הצלחה, אנחנו עוד לא נפרדים באופן פורמאלי.
עמירה דותן: את חלק מהדברים של יובל תעשה אביה שהיא סטודנטית שמתנדבת, מאוניברסיטת ירושלים, ממושב בצפון, אבל ליבה, רוחה וערכיה עם כולנו.
עמירה דותן: והיא הפכה להיות הכתובת החדשה כאשר אני לא זמינה.
עמירה דותן: העבודה כמובן ממשיכה ואנחנו מקווים שהיא באמת תסתיים בטוב וכמה שיותר מהר, אז יובל תודה רבה, אתה מוזמן כמובן להיות איתנו, לשמוע את סיכום הדברים שהם על השולחן כדי שנוכל לפתור אותם.
עמירה דותן: איך אתם רוצים לקדם את זה דורון?
דורון בן- שלומי: רק עוד יישר כוח אחד שבאמת בשעה ואני אגיד לו גם כשהוא יבוא.
דורון בן- שלומי: אחרי מאמצים רבים, נחתו אתמול קרווילות ראשונות בשומריה, אחרי מאבק של כמה חודשים.
דורון בן- שלומי: אנחנו התכנסנו עם הח"כים לפני שבועיים וחצי.
דורון בן- שלומי: בנוגע לנושאים שנמצאים במחלוקת אין התקדמות, אך ישנם דברים שכן מתקדמים.
דורון בן- שלומי: כל אדם יודע מה עובד ומה לא עובד, אבל במה שלא עובד לא רואים פריצת דרך.
דורון בן- שלומי: שאלנו את ח"כים איך אנחנו גורמים לסדק, לפריצה, עלה רעיון ששותפו הוא אלי אסוקזידו שלא יכל להשתתף בישיבה זו, זה שצריך בעצם לראות שהממשלה וראש הממשלה רוצים לראות שיש לזה סוף ולא מחכה דבר נוסף .
דורון בן- שלומי: דרך הרעיון הזה התכנסה ההנהלה של העשירייה.
דורון בן- שלומי: הנושא קיבל את ברכת הדרך של כל החברים, לאחר העשירייה הזו, עברנו בין ראשי הקהילות.
דורון בן- שלומי: אני דיברתי עם האנשים והמטרה היא לצאת בעצם מהיום הזה עם אותו מסמך שכבר קיבלתם במייל, ואם הוא צריך שינויים אז יש לעשות שינויים, אך אם האווירה ברורה זה בעצם סוף התביעות.
דורון בן- שלומי: חשוב להדגיש פה שסוף התביעות, בוודאי לא כוללות מה שכבר התחיל, הם כוללות את כל הסוגיות שבמחלוקת, זה אומר שאותם ח"כים יגידו כבר בעצמם מה זה אומר מבחינתם.
אורי אריאל: זה כולל חובות לחטיבה להתיישבות?
דורון בן- שלומי: לא, עקרונית בזה יש הסכמה, ואנחנו לא רוצים לשים דברים שהם בהסכמה, אלא רק דברים שהם לא בהסכמה.
דורון בן- שלומי: זה גם מה שעופר גם אומר, שיש החלטת ממשלה שאומרת וגם יש את ועדת השרים, תמיד אפשר לריב עוד על הפרשנויות---
אורי אריאל: אני לא מחפש לריב, התשובה היא שיש הסכמה.
דורון בן- שלומי: כן, זה רק לא בוצע.
עמירה דותן: המסמך אצלנו?
יובל לב: החוברת, עופר שלח חוברת עם כל הדברים האלה, זה נמצא אצלנו.
עמירה דותן: והחלטת הממשלה שאתה מדבר עליה דורון?
יובל לב: הכל נמצא בחוברת , גם ההחלטה וגם האינפורמציה על החובות.
אורי אריאל: אני מבחינתי קיבלתי תשובה, מה שמוסכם זה סיפור אחר, גם אם נסכים על כל הנייר הזה, בעוד שעה ראש הממשלה יחתום עליו עם השרים, רק שאחרי זה ייקח הרבה זמן לבצע את זה, בואו נפריד בין מה שמוסכם לבין הביצוע.
אורי אריאל: אנחנו רוצים לדבר עכשיו על הנייר הזה, ואני מציע שדורון ינהל את זה מפאת הדברים.
דורון בן- שלומי: באחת השיחות שהיו, היה כיוון אחר שלא דיברנו עליו והוא עלה מדוד סעדון, סוגיה שלא טיפלנו בה במסגרת הזו, ואני ביקשתי ממנו שיגיע לכאן על מנת להציג אותה.
דוד סעדון: שם המשחק הוא אך ורק כסף, אין שום מילה אחרת ואני אסביר למה.
דוד סעדון: אנחנו היינו נמצאים במצב של בנייה, כעשרה משפחות שהן בשלבי סיום של הבתים שלהם, בתי הקבע, היום אנשים לקחו הלוואות מגשרות על המענק שאמור להתקבל, ה- 155 אלף שקלים שיגיעו בהסכם, להערכתי זה שבועיים שלושה.
דוד סעדון: ואנשים גמרו את הכסף הזה ומגיעים אל שוקת שבורה שלמעשה הם יכנסו לבית עם השלמות כאלה ואחרות שייעשו או באמצעות הלוואות נוספות או לאורך שנים.
דוד סעדון: פה אני מדבר על משפחות שלא נגעו בכספי הפיצויים ולו בשקל אחד, למעט בניית הבית.
דוד סעדון: שמעתי פה את אחד החברים מדבר על בנייה 700-750 דולר, אני הייתי מוכן לשים את שתי ידי וגם להוסיף עוד 200 דולר לסיפור הזה.
דוד סעדון: בבת הדר עלתה היום משפחה, רק השלד לבית עולה בסדר גודל של 120 אלף דולר, בית של 220 מטר מרובע.
דוד סעדון: הפער בין המחיר הזה למחיר שהיה בדיוק לפני עשרה חודשים שאני התחלתי, בסדר גודל של 150 אלף שקל, פער של מחירים שעלו.
דוד סעדון: כעת יש מצב שאנשים שבנו וזה דברים בדוקים ואפשר להוכיח אותם בכתובים ומספרים, אין פשוט אפשרות לבנות בית ברמה נורמאלית, אני מדבר על סדר גודל של 1200 דולר למטר בנייה גמור.
דוד סעדון: עכשיו, מי שחושב או מי שמתכנן על פחות מזה, שוגה ומטעה.
דוד סעדון: החשש הכי גדול שלי ואמרתי את זה גם בישיבה, לאנשים הוותיקים, 15 שנה, 30 שנה, הוותיקים מבחינתי בגוש, הם יגמרו, אני מדבר על כספי בית, פיצוי בית, הם יגמרו בשן ועין אם בכלל, החלפה של בית מול בית.
דוד סעדון: כאשר, אני גם מניח שרובנו באיזה שהוא מקום נוגסים בגלל שרמת החיים, שיש לך מיליון שקל בחשבון הבנק, אני לא חושב על האם קנית אוטו, החשבון הוא פשוט, 3 שנים, 2000 שקל בחודש ואתה כבר מגיע 75-80 אלף שקל שנגסת שזה בא מחשבון הבית שלך.
דוד סעדון: אין אפשרות לבוא ולפרק את החבילות לתתי סעיפים, לדעתי צריך לדבר פעם אחת, פעם אחת ולתמיד ולא יותר מזה, אמרתי את זה עוד לפני הפינוי ליונתן בזמנו, לצערי זה לא התקבל.
דוד סעדון: יש פיצויים עבור בית ויש פיצויים עבור הסתגלות, הרי לכאורה אנחנו לא קיבלנו פיצויים, אנחנו קיבלנו תמורה כנגד תמורה, זאת אומרת שלוש שנים אנחנו מסתובבים ברחובות, יש כאלה שיסתובבו לצערי עוד שנתיים שלוש, כשיגיעו לבית למעשה יחליפו קורת גג, לא יותר מזה.
דוד סעדון: צריך לדבר בכסף ובכסף שייתן פתרון ובזה זה נגמר.
דוד סעדון: זאת אומרת, כאשר דורון דיבר איתי על עסקים, הוא דיבר איתי על חקלאים, אמרתי לו, שאתה הלובי הכי גדול שקיים, אין לזה מאסות, זה אנשים.
דוד סעדון: יש אנשים רבותיי, ופה הכאב הכי גדול שלי, וזעקתי את זה עוד שנה לפני הפינוי, יגיד את זה אפילו חברי אבי פרחן בישיבות אצלנו.
דוד סעדון: רבותי, אלה שבין 0-10 שנים, עם ילדים קטנים, עם דירה של משרד השיכון, זרקתם אותם, סליחה שאני אומר, לכלבים, הם לא מסוגלים למצוא דירה אפילו לא באשקלון, כי אין להם.
דוד סעדון: והראיה היא שאנחנו לא נגמור את הסיפור הזה, ולי לפעמים מפריע.
דוד סעדון: אבל אני אומר, יש משהו שצריך לדבר עליו, שיהיה זהה לכולם, איך מוציאים בסיס מסוים שמתוכו כולם חותמים, מקבלים אותו, ונעלמים מהשטח מהבחינה הזאת.
דוד סעדון: לא מדובר על המשך טיפול בקהילות שצריכות להיבנות, עזרה בפרצלציות, זה סיפור אחר לחלוטין.
דוד סעדון: אני מדבר על הפרט, כי מי שירד לשטח, המצב במחלקת רווחה בחוף אשקלון, בניצן, זה קטסטרופה, אנשים אין להם כסף לבנות בתים, אין להם גם כסף לצאת משם לשכירות.
דוד סעדון: דבר שני, היינו בוועדת ביקורת המדינה.
דוד סעדון: בזמנו ישב סמנכ"ל שירות התעסוקה, ואמרתי, במקום להקים רשות אחת או פרויקט אחד לטובת האנשים שלא עובדים מתוך המפונים, האנשים האלה מפוזרים לאלף מקומות, והעבודות שלכאורה יש למפונים מקדם.
דוד סעדון: מה שנקרא מקדם שנתנו בחוק כביכול העדפה מתקנת כזאת או אחרת , אי אפשר להביא אותה לידי ישום כי אין ריכוז של כל העבודות האלה ואי אפשר לדעת אם יש מישהו מהמפונים שמוכשר למלא עבודה כזאת.
דוד סעדון: אז הדברים האלה נמרחים על אין ספור סעיפים, כאשר אנחנו למעשה, איך אומרים, אוכלים את הפרוסה רק בפירורים.
דוד סעדון: אני מציע, לתת את הדעת על הנושא הכספי, יקבל את זה כל מי שיחתום, ובזה נגמור את התביעות שלו.
דוד סעדון: כאשר אני מדבר על תביעות שהם לא מוגדרות לו בחוק.
דוד סעדון: אם אצלי שזה הפרויקט הראשון, שאנשים הלכו מהתחלה לבנות, לא השתמשו בכספים לדברים אחרים, אלא רק לבית.
דוד סעדון: אנשים מתקשרים אליי, יש לי משפחה, הבית מבחוץ גמור, אישה אחת אומרת לי, אני מחכה ל- 155 אלף שקלים כי גם את זה אני גמרתי ובטיפין טיפין צריך לסיים את הפינישים האחרונים להיכנס לבית, הבית אינו גדול, היא אישה שאמנם חיה לבד, בבית של 120 מטר סך הכול.
דוד סעדון: יש הבדל בין המספרים שנזרקו לחלל האוויר בזמנו לבין המציאות בשטח.
דוד סעדון: ואני לא מדבר שאני בונה עכשיו בצפון תל אביב, אני בונה בסך הכול באזור שסמוך לאשקלון, יש מחירים ידועים, השוק הזה הוא קיים ולצערי, אני אומר את זה כך, שלוש שנים הלכו לאבדון.
דוד סעדון: החלפנו כובע בכובע או נשארנו עם אותו כובע, לא עשינו שום דבר מהסיפור הזה, ולהפך, אנשים לדעתי הלכו ברמת החיים שלהם, הכסף נגמר, אתה חוזר אחורה שאין לך יותר שום בסיס ופה הכאב הכי גדול ועל זה צריך לתת את הדעת.
דוד סעדון: לדעתי כל מה שחברי הכנסת, השדולה והחברים פה, צריכים לעשות במסגרת של התביעות הפרטניות, זה איך למצוא את הפתרון.
דוד סעדון: היה פתרון של 15 אלף שקלים, לי זה קצת מפריע, ואולי זה יישמע קצת הזוי, שאם אני היית שם שלושים שנה, מפריע לי שאחד שהוא חמש שנים יקבל סכום כזה שהוא לא מסוגל להתמודד איתו, מה שנקרא גרושים, ואחד של שלושים שנה מפה יצא מסודר עם עודפים.
דוד סעדון: אני לא מדבר על החוק, אני מדבר מעבר לסיפור, על מה שהיה עכשיו עם ה- 155 אלף שקלים, באמת זה עזר אולי להכניס את הוילון החסר בחדר, אבל לא מעבר לסיפור, ועל זה צריך לתת את הדעת.
עמירה דותן: מבחינתנו דוד, הרעיון היה והרעיון הוא באמת לא שלי, אני נכנסתי אליו תוך כדי תזוזה, במקום להמשיך את אותן ועדות שאתה היית חלק מהן, והוועדות האלה הן שבוע אחרי שבוע, זה גם בשטח, זה גם בכנסת.
עמירה דותן: הרעיון הוא שאנחנו רוצים לדעת מכם שיודעים הכי טוב, מה צריך היום לבוא ולהגיד, בזה הדברים נגמרים.
עמירה דותן: כמו שאמר קודם חבר הכנסת אורי אריאל, לא שזה מחר בבוקר יתבצע, אבל שאנחנו נדע לפחות מול מה לעקוב וכיצד לעקוב.
עמירה דותן: אם אתם חושבים שזה הפתרון, אז כל הדבר הזה זה דבר אחד.
עמירה דותן: על כן מבחינתי כאשר הרשימה הזאת הוצגה לי, או הרעיון שלה, כל מה שאני יכולה היום לבוא ולומר אני וחברי, לראש הממשלה או למי שהוא יסמיך מטעמו, להגיד זהו נגמר נושא המפונים, העקורים, ושמגיע להם כבר קורת גג.
דורון בן- שלומי: דוד העלה אמירה חדשה, כי מה החידוש בעצם?
דורון בן- שלומי: עקרונית כולנו באיזה שהוא מקום השלמנו, הבנו, דוד ביטא פה משהו חדש.
דורון בן- שלומי: בנושא הפרטני בעצם סיימנו באותו מסמך הבנות שהיה.
דורון בן- שלומי: בא דוד סעדון ואומר, אם כל הכבוד למסמך ההבנות שהיה, הבעיות של הפרטני לא נגמר.
עמירה דותן: אני באתי מתחום של פסיכולוגיה, אני מציעה שאנחנו נהיה צודקים או פחות חכמים.
עמירה דותן: אנחנו אומרים מה שהיה לא טוב וצריכים לתקן אותו, פסיכולוגית זה לא יהיה טוב, אני לא מכירה את האנשים, פסיכולוגית זה לא תפיסה נכונה לבוא ולהגיד, תראו, עשיתם, כל הכבוד שעשיתם, אז לא עשינו טוב, כי אז זה כאילו מייתר את כל זה, כי אנחנו אומרים, אוקיי, עכשיו אם יהיו דרישות חדשות, בעוד חצי שנה או שנה נגיד לכם, לא זה לא שווה, אנחנו רוצים משהו חדש.
עמירה דותן: ולכן, אני יודעת את המצוקה, אני רק אומרת פסיכולוגית, בואו נהיה חכמים, צודקים, שניהם ביחד.
דוד סעדון: עמירה, ברשותך, יש למעשה שלושה סקטורים, סקטור אחד זה הסקטור הפרטי שזה כולנו, סקטור שני שזה סקטור חקלאי שזה חלקנו, והסקטור השלישי שזה סקטור עסקים, זה חלקנו.
דוד סעדון: עכשיו, אני בכוונה ויסלחו לי כולם, אני גם בסקטור עסקים, אני נלחם את המלחמות שלי לבד, כי אני סוג אחר שאין לי דומה לו לצערי.
דוד סעדון: אני אומר, לסקטור חקלאים, זה שתי נישות נפרדות שיטפלו בהם אותם ועדים, אותם לוביסטים שעובדים חזק מאוד ומצליחים עם מה שצריכים להצליח.
דוד סעדון: קורת גג זה הבסיס הראשוני לכל מפונה, אין קורת גג, יתלו את כולם בכיכר העיר, אין עסק זה פחות או יותר, איך אומרים, המלחמות יש להם את הכוחות להילחם בסיפור הזה, כרגע אני מדבר נקודתית.
דוד סעדון: מה שלי חשוב, הקטע שאני מדבר מעבר לכל פינוי פיצוי, אני מדבר עכשיו כאילו על השלמה ל- 155 אלף שקלים ודברים כאלה.
דוד סעדון: אני זורק את הרעיון אחרי שחשבתי עליו, אחרי שדשתי אותו, אחרי שאני יודע פחות או יותר מה המטריה שאנשים זקוקים בשטח.
דוד סעדון: אני אומר, גוש קטיף מ-0 עד 30 שנה, לכן כדי לקחת מה שנקרא את המקדם הנכון, אני לוקח את הממוצע של 15 שנה, קחו עכשיו את המכפלות, על זה קראו 4800 שקל שנת פיצוי, או כל סכום אחר.
דוד סעדון: ההצעה של צבי הנדל זה 10 אלפים, אני לוקח את ההצעה הזאת, אני לוקח אותה בשתי ידיים, 150 אלף שקל לאדם, אבל זה בין ה-0 ל-30 כולם זהים, הממוצע יהיה זהה לכולם.
אורי אריאל: אני רוצה לשאול שאלה, התוספת, נניח שזה 150, לפי הממוצע שעשית, עזוב רגע אם זה יהיה שווה או לא שווה, כך את ההוא של עד עשר שנים, עשר שנים כפול 10 אלפים, לפי החוק של הנדל.
אורי אריאל: השאלה שאני שואל אותך, אם ה-200 אלף פלוס ה- 155 אלף, מביאים אותו לקורת גג?
דוד סעדון: כן
אורי אריאל: פתרון של בית יש לו מזה?
דוד סעדון: כן, אבל אני אומר, על מנת לתת את הדחיפה לדירה, לא לווילה, לאחד שהיה לו את הארבע, חמש שנים, אם בדירה קטנה, לפחות אני רוצה שיוכל להגיד לאיזה דירת קומות של שלושה ארבעה חדרים שיוכל לחיות בצורה נורמאלית.
דוד סעדון: כי פה הכאב שלי, איך אומרים, אחד שכבר אומר את זה שלוש שנים, תדאגו לילדים הקטנים האלה שהיו שלוש ארבע שנים בגוש, ולמעשה נשארו בלי שום דבר, ממש בלי כלום.
אורי אריאל: אני רוצה להגיד פה משהו, יש פה בעיה בדיון, כל אחד פה הוא אפכתניק, אחרת הוא לא היה מגיע לפה ומלווה את העניין ויש לו את העובדות שהוא מכיר, והוא מכיר בדרך כלל זירה אחת או נקודה אחת יותר טוב מאשר את הנקודות האחרות, כי הוא מתמקד בה, כי הוא עוסק בה, כי הוא בתוכה, כי הוא חלק ממנה וכדומה.
אורי אריאל: אני מציע לא לרדת עכשיו לפרטי פרטים, אם ההצעה של צבי הנדל בגדול נותנת פתרון, אז אנחנו יכולים אחרי זה, בהנחה שיהיה כסף, אנחנו יכולים בתוכנו להגיע להסכמה ואחרי זה עם רענן דינור ועם ראש הממשלה, שהחלוקה היא לא שווה.
אורי אריאל: נניח שאלה שעד עשר שנים יקבלו מקדם כפול 2, אחרים יקבלו פחות, כדי ליצור מצב שאלה שכך יצא שהם לא יכולים להגיע לקורת גג, נניח שזו ההגדרה, כן יוכלו.
אורי אריאל: ואני שנמצא 25 שנה, למרות שבאופן הגיוני צריך להיות באמת איזה עסק של שנים, מקבל קצת פחות.
אורי אריאל: זה כבר סיבוב שני, זה לא סיבוב ראשון.
אורי אריאל: אנחנו ערים לבעיה של קורת הגג, התשובה לזה נמצא בהצעת צבי, איך זה בדיוק יחולק, האם כך, האם לפי אזורים מרוחקים או לא מרוחקים, יש פה כמה פרמטרים שאפשר להכניס, ואני מציע להשאיר את זה לסיבוב השני בהנחה שיהיה כסף, אז אנחנו נהיה שותפים במחשבה איך לחלק אותו, בסוף תמיד המדינה קובעת, אבל יש, אני אומר לכם לפחות מהסיבוב הראשון, כולל השאלה הזאת והלכנו לכיוון הזה שאתה אומר כדי לתת תשובה לאנשים שלא יכולים להרים את הבית שלהם, אמרנו, זה הדבר הראשון וזה על חשבון דברים אחרים, כי בסוף קבענו מסגרת עם הממשלה, והממשלה אישרה .
אורי אריאל: עכשיו בואו נראה איך נחלק את זה.
אורי אריאל: אני רוצה לעשות את זה גם פה, נלך על המסגרת, ניתן אוקיי לח"כים וגם אלה שלא נמצאים פה, אבל תתנו לנו את האופציה ואת האפשרות להתחיל לזוז ולהתקדם עם זה ואם נגיע למצב שנוכל לבשר, חברים יש קופה, עכשיו בואו נשב לחלק אותה.
דורון בן- שלומי: אנחנו בנושא הזה, הייתי שמח לשמוע את החברים, איך הם רואים את המהלך שבאמת הח"כים ישמעו מאיתנו אם אנחנו באמת הולכים על מהלך אחד שהוא באמת בשאיפה מקדם אותנו באותה מסגרת, אך אנו מבינים גם שהוא מהלך מרוכז אחרון.
אהרן חזוט: אני בפעם הקודמת אמרתי שמאחר והנושא של החקלאים נמצא בקידום של חקיקה, ואם זה יבוא במקביל לעסקה, אז אין לנו שום בעיה להיות שותפים לחלק מכל העסקה הזאת.
עמירה דותן: כולם יודעים את המצב הנתון, השאלה האם במצב הנתון אנחנו עושים עכשיו רשימה שזאת הרשימה שבה אנחנו אומרים, זה הדרישות שלנו, אלה הדברים הלא מוסכמים וצריכים לפתור אותם, כולל לוח זמנים, כולל כסף.
עמירה דותן: או אנחנו אומרים, אם זה ככה, אז זה ככה.
אהרן חזוט: לא,
אהרן חזוט: קודם כל אמרתי לגבי הסכום שהחקלאים הציעו, זה מבחינת הסכום הכללי אני לא יודע איפה יהיו פשרות, צריכים לדעת כולם כאן שזה סכום מינימליסטי מבחינת החקלאים, זה דבר שעבר גם במרכיבים של חקיקה.
אהרן חזוט: ביקשו שנרד מסעיפים כאלה ואחרים ולכן הסכום שהיום מונח להצעה לכנסת של שינוי חקיקה, הוא באמת סכום כדי להחזיר מחר בבוקר את החקלאים בחזרה לעבודה.
אהרן חזוט: לכן אני אומר, זה סכום מינימליסטי, שאם יש לי חשש כלשהו שהוא עלול להיפגע, אז אנחנו בבעיה בלהסכים על זה.