GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רון גלבוע: הבהיר כאן המשנה למנכל שיש תקנים ייעודים לנערות במצוקה.
לימור לבנת: משרד הרווחה לא מעמיד שום תקן לעיריית לוד?
רון גלבוע: אף תקן ייעודי לנערה במצוקה לא קיים בעיריית לוד.
לימור לבנת: כי בטח בלוד אין בכלל נערות במצוקה.
אבירם דהרי: לא, זו נקודה חשובה.
רון גלבוע: מנהל הרווחה של עיריית לוד מטפל, נכון להיום, ב-17,000 איש.
רון גלבוע: כל אדם רביעי 4.4 בעיר מטופל באגף הרווחה.
רון גלבוע: אני כמנהל האגף צריך להקצות מהתקנים המועטים שיש לי, כ-37 תקנים נכון להיום, כאשר לפני ארבע שנים היו לנו 57 תקנים.
רון גלבוע: מסיבות שונות קוצצנו מאוד.
רון גלבוע: מתוך המעט שיש לי אני צריך להקצות לטובת נערה במצוקה, כאשר יש לי גם נושאים אחרים.
רון גלבוע: עיריית לוד העמידה, משנת 2006 3.75 תקנים של נערה במצוקה.
רון גלבוע: תקציב הנערות במצוקה שהעירייה העמידה, באמצעות אחרים, ב-2006הוא 520,000 שקל ובשנה הזו הוא כ-600,000 שקל.
רון גלבוע: תקציב המשרד ב-2006 היה פחות מ-10% מהתקציב הכולל שהעמדנו לטובת נערות במצוקה.
רון גלבוע: עיקר הכסף הולך לשלושה בתים חמים של נערות במצוקה.
רון גלבוע: נדרשנו לסוגיה עקב בעיה שהוסברה כאן של התרועעות של בנות שלנו עם בוגרים בעייתיים.
רון גלבוע: עיריית לוד מאמירה את ה-25% שלה מול משרד העבודה והרווחה.
רון גלבוע: היתה תקלה טכנית לגבי חלק קטן מהתקציב, מה שהוזכר בדוח.
רון גלבוע: אם חשוב, אני מוכן להסביר מה היתה התקלה.
רון גלבוע: ברמה העקרונית, לא רק שמעמידים את ה-25%, אנחנו מוסיפים באמצעות אחרים תקציב גדול מאד, כי אנו חושבים שזו בעיה בנפשנו.
לימור לבנת: כמה ה-100% שלכם?
לימור לבנת: אני מבינה שאתם מעמידים כ-560,000 שקל, אמרת?
רון גלבוע: שנה שעברה העמדנו 520,000 שקל והשנה כ-600,000.
לימור לבנת: כמה זה בסך הכול המאה אחוז של משרד העבודה והרווחה, כולל ה-25% שלכם, אלמלא הייתם מוסיפים תקציב?
רון גלבוע: אם היה תקציב של משרד העבודה והרווחה?
רון גלבוע: התקציב הרגיל שלנו בשנה הזו לנערות במצוקה הוא 13,333.
רון גלבוע: בנוסף אנחנו מפעילים תכנית אופק, טיפול נקודת.
רון גלבוע: בתוך התקציב הזה מאושר לנו הפעלה של בית חום, כ-300,000 נוספים.
לימור לבנת: והיתרה זה מה שהעירייה מוסיפה מתקציבה היא?
רון גלבוע: נכון.
יצחק קדמן: מכספה או מהמגזר השלישי?
רון גלבוע: מתורמים שאנו גייסנו לצורך העניין.
לימור לבנת: מגזר שלישי.
רון גלבוע: אני רוצה לסיים במשפט אחד- לטעמי ולהבנתי, עד שלא ייקבע תקן מסודר לנערות במצוקה, גם שווה וגם מסודר שיעמוד לרשות המחלקות וגם ההיבט התקציבי.
רון גלבוע: כמו שהבנתי, לקראת 2008 הדברים הולכים להיות מסודרים.
רון גלבוע: עד שלא תהיה מדינה מסודרות וברורה נטפל בפרטים, בשוליים ולא בלב הבעיה.
לימור לבנת: יש לי שאלה- דיברת על 3.5 תקנים שהעמדתם לנושא נערות במצוקה.
לימור לבנת: אלו תקנים של העירייה?
רון גלבוע: 1.5 הם של העירייה.
רון גלבוע: 2.25 הם תקנים של עמותות.
לימור לבנת: אני רוצה לחזור רגע לבני-ברק.
לימור לבנת: ה-2.25 תקנים שיש לכם הם תקנים של ?
שושנה גולדפינגר: של משרד הרווחה.
לימור לבנת: העירייה מטעמה לא מוסיפה?
שושנה גולדפינגר: העירייה מוסיפה עוד 0.75 של אישה שהיא לא עובדת סוציאלית, אלא שהתמחתה במגזר החרדי עם רקע בנושאיים חינוכיים עם אילוצים למגזר החרדי.
לימור לבנת: העירייה מוסיפה עוד 0.75?
לימור לבנת: אין לכם---
שושנה גולדפינגר: בנוסף, יש גם עמותות בעיר שמטפלות בתחום הזה, עובדות בשיתוף פעולה עם המחלקה.
שושנה גולדפינגר: נתונים על כך לא הכנו לישיבה.
לימור לבנת: חבל.
שושנה גולדפינגר: יש לנו בהחלט עוד עמותות שעובדות בשיתוף פעולה.
לימור לבנת: האם העירייה מוסיפה מתקציבה מעבר ל-24,000 השקלים שמשרד הרווחה מעביר לנערות במצוקה?
שושנה גולדפינגר: בחלק התפעולי היא לא מוסיפה.
לימור לבנת: האם יש תוספת תקציבית מעמותות?
שושנה גולדפינגר: יש תוספת שלא מתבטאת בספרי העירייה.
לימור לבנת: לא בספרי העירייה.
לימור לבנת: זה לא יכול לבוא בספרי העירייה.
שושנה גולדפינגר: הוא מדבר על כסף שנכנס לעירייה, אנחנו מדברים על גורמים חיצוניים שעובדים בשיתוף עם העירייה.
לימור לבנת: הוא לא דיבר על כסף שנכנס לספרי העירייה.
לימור לבנת: אני מניחה שכסף שנכנס מהמגזר השלישי לא יכול לבוא לידי ביטוי בתקציב העירייה.
לימור לבנת: אני מניחה שהוא דיבר על כספים שנכנסים לטיפול בנערות במצוקה ולא באים לידי ביטוי.
לימור לבנת: את אומרת שיש כסף כזה, את רק לא יכולה לתת לנו כרגע נתון על כך.
לימור לבנת: זה בסדר אם את לא יכולה לתת נתון, רק לדעת שיש עוד תקציב כזה מעבר ל-24,000 השקלים.
מנחם וגשל: אני רוצה להבהיר: הנקודה של תקן כוללני מול תקן מומחי, היא חלק מוויכוח שיש גם בתוך משרד הרווחה.
מנחם וגשל: לטובת הדיון שלנו, כשרון גלבוע בא ואומר: מתוך שלושים תקנים הקציתי איקס תקנים.
מנחם וגשל: השלושים תקנים אלו תקנים שמשרד הרווחה מעביר לרשות המקומית, לפי אותו מפתח של 25/75.
מנחם וגשל: יש סרגל להקצאת תקנים.
מנחם וגשל: מתוך הסרגל יש כאלה במשרד הרווחה שטוענים שבכלל לא צריך לקבוע למנהל לשכת רווחה, מי תהיה עובדת נערות במצוקה או לא.
מנחם וגשל: על פי הסרגל שאומר כמה תושבים פר בעיות באוכלוסייה מוקצים 30 תקנים שהוא יחליט.
מנחם וגשל: יש אחרים שאומרים, ואני ביניהם, שלגבי אוכלוסיות מסוימות חשוב מאוד להנחות את אגף הרווחה ולומר שצריך להיות תקן מומחה.
מנחם וגשל: עדיין אלה ואלה תקנים שמוקצים על ידי משרד הרווחה.
עידית חסון: אבל למה לא עמדה אחידה בין הרשויות.
מנחם וגשל: למה לא לכולם יש הקצאה?
ידית חסון: כן, בוודאי.
לימור לבנת: למה עירית בני-ברק מקבלת 2.25 תקנים ועיריית לוד לא מקבלת שום דבר.
מנחם וגשל: למה לעיריית בני-ברק נקבע שמתוך התקן שלה 2.25 לטובת נערה ולמה לעירית לוד לא נקבע.
לימור לבנת: זו השאלה
מנחם וגשל: התשובה לשאלה הזו היא פשוטה מאוד.
מנחם וגשל: מכיוון שיש כאן תקן חסר, המחשבה היתה באיזה מקומות אתה בא ומגיע לרשות המקומית וקובע לה מתוך התקן מה יהיה התקן המומחי, ובאיזה רשויות אתה משאיר למנהל הרווחה לקבל את ההחלטה עם עצמו.
מנחם וגשל: אתה מחליט למי כן ולמי לא.
עידית חסון: עדיין השאלה היא מדוע מדיניות משרד הרווחה לא אחידה?
מנחם וגשל: מפני שאם אקבע מדיניות אחידה, אני צריך מיד עוד 300 תקנים לחלוקה.
לימור לבנת: אני חייבת להודות שלא הבנתי.
מנחם וגשל: אם יש לי היום חוסר---
לימור לבנת: יש לך חוסר בתקנים בכל מקרה.
לימור לבנת: עדיין נשאלת השאלה מדוע המדיניות לא אחידה?
מנחם וגשל: אם יש לי 125 תקנים ועליהם צריך היום עוד 300 תקנים, אם אקח את התקנים האלה ואחלק אותם לכל הרשויות המקומיות על פי מדיניות אחידה יהיה לכל רשות 0.25 תקן של נערות במצוקה, כי זה מתפזר על כל האופציות.
מנחם וגשל: בדיוק כמו שהסברתי קודם לגבי התקציב עם הבתים החמים.
מנחם וגשל: ברגע שאתה נמצא בתקציב חסר באופן קריטי, אם אתה מחלק את זה על פי קריטריון אחיד, אתה משאיר את כולם בלי כולם.
לימור לבנת: אני חייבת להודות שהדיאלקטיקה הזו לא מובנת לי, ואני אצטרך לעבור עוד קורס פסיכומטרי כדי להבין.
מנחם וגשל: אתה רוצה שאני אסביר שוב?
לימור לבנת: הסברת.
עידית חסון: אתה פשוט בוחר למי לתת ולמי לא.
יצחק קדמן: אתה מעביר את האחריות לרשויות המקומיות.
לימור לבנת: לא, הוא לא מעביר את האחריות לרשויות.
לימור לבנת: אילו היה מעביר את האחריות לכל הרשויות המקומיות אפשר היה להתווכח אם זה טוב או רע.
לימור לבנת: אילו היה מקצב לכל הרשויות, אפשר היה להתווכח אם זה טוב או רע.
לימור לבנת: הוא נוהג מדיניות לא אחידה.
לימור לבנת: בחלק מהרשויות, כמו בני-ברק, הוא מקצה תקנים.
לימור לבנת: בחלק מהרשויות, כמו לוד, הוא לא מקצה תקנים.
מנחם וגשל: הדיאלקטיקה היא לא הוא מקצה תקנים, אלא, הוא קובע בהקצאה.
לימור לבנת: הבנתי, הוא מקצה לפי ההקצאה.
מנחם וגשל: הוא קובע בתוך ההקצאה.
מנחם וגשל: אני לא נותן תוספת.
לימור לבנת: בתוך ההקצאה אתה קובע.
לימור לבנת: בלוד אתה לא קובע על פי ההקצאה, ובבני ברק כן.
מנחם וגשל: את צודקת.
מנחם וגשל: לכן, אני אומר שעכשיו הולכים להקצות על פי קריטריונים, החל מהראשון בינואר 2008 שגורם של התקנים וגורלם של התקציבים יהיה אחיד בעניין הזה, הסברתי קודם שיכולה להיות בעיה שנצטרך להקצות בצורה כזאת שזה יתפזר על כל הרשויות ולא ייתן אפקט באף רשות, כמו שצריך, אם לא נקבל את התוספת.
לימור לבנת: אלי בניאס, מעיריית עפולה.
אלי בניאס: אני עובד סוציאלי, מנהל מחלקת הרווחה בעפולה כשש שנים.
אלי בניאס: לפני כן ניהלתי את שירותי הרווחה בבית שאן כ-16 שנה.
אלי בניאס: אני רוצה לציין מצב בתקופה של התהליך של הביקורת בעפולה היה בדיוק תקופת מלחמת לבנון השנייה.
אלי בניאס: כאשר הגעתי לעפולה היה לנו 0.75 תקן לטיפול בנערות במצוקה.
אלי בניאס: מתוך 42,000 תושבים בעפולה אנחנו מטפלים בכ-9200 נפשות, שזה כ-4200 יחידות.
אלי בניאס: להערכתנו, מסקרים שעשינו, יש לפחות 500 נערות במצוקה.
אלי בניאס: לשמחתנו, התמזל מזלנו, מיזם יניב החליט להיכנס לעפולה ולקריית גת.
אלי בניאס: לאחר שעשינו ועדת היגוי והתחלנו בתהליך של בניית תכנית אב לילדים בנוער ובסיכון, זכינו במשאבים רבים והעיר עפולה החליטה שהיא משקיעה משאבים מהתרומה של מיזם יניב ושל אבי נאור.
אלי בניאס: אגב, מיזם יניב זל, לצערי הרב.
אלי בניאס: בשורה גדולה, כנראה שהיה משהו בין הממשלה למיזם שלא הצליח.
אלי בניאס: החלטנו להשקיע בנושא נערות במצוקה.
אלי בניאס: היום, במקום 0.75 יש לנו 4 מטפלות לנערות במצוקה.
אלי בניאס: מאיפה הן תשאלו?
אלי בניאס: 2 משרות ממיזם יניב, משרה אחת מעמותת עלם, ועיריית עפולה השלימה גם למשרה מלאה.
אלי בניאס: אם בעבר באמצעות המשרד ועיריית עפולה היינו הם מתוקצבים ב-80,000 שקל, היום אנו כבר מתוקצבים בכמיליון שקל, הכול מתרומות.
אלי בניאס: בעקבות התופעה הזו, הקמנו יחידה לטיפול בנערה.
אלי בניאס: יש לנו יחידה, שדרגנו בית חם של משרד הרווחה ובנינו עוד בית חם לנערה במצוקה.
אלי בניאס: היום במקום לטפל ב-80 נערות ברוטו, כי לפי התעש הייתי צריכה ב-25, היום אני מטפל ב-250 נערות.
יצחק קדמן: בשביל מה אתה צריך ממשלה?
אלי בניאס: גם אני כמו היו"ר עם אמונה.
אלי בניאס: אני לא יודע מה יהיה מחר או מחרתיים.
אלי בניאס: עמותת עלם כבר כתבה לי מכתב, לאחר השלוש שנים האלה ב-2008, וזה אגב בושת לטיפול בנערות אתיופיות.
אלי בניאס: משהו אישי, למען כבודי כעובד סוציאלי, במקום להתברך יצאתי לא מבורך.
אלי בניאס: יכולתי להישאר עם שלושת רבעי תקן לטפל ב-15 או 20 נערות על פי כללי התעש, הייתי כותב בתיקים, הכול היה בסדר ולא היתה עלי ביקורת.
אלי בניאס: אבל אני עשיתי יחידה, גייסתי כסף.
אלי בניאס: חלק מהדברים אני דוחה מהדוח, למען כבודי אני אומר.
אלי בניאס: למרות שהדיון הוא פנטסטי הדוח והכול.
אלי בניאס: אני פונה למדינה, גבירתי היור, תבואו ותגידו לי מה לעשות.
אלי בניאס: אני אגב, מיליון שקל, תשימו לב התקציב של המשרד במאמץ גדול.
אלי בניאס: לפעמים נודע לי שאני מקבל איזה 30% מהתקציב של המחוז, היום 66,000 שקל.
אלי בניאס: היום קרן רשי אומר, בדיון בעוד שבועיים אצל ראש העיר עוברים לשיטה של 40-60 אחוז.
אלי בניאס: עיריית עפולה צריכה להוסיף 40%.
אלי בניאס: מה אני אעשה?
אלי בניאס: ראש העיר יגיד לי לא, אז אולי לא.
אלי בניאס: מה עושים אז, שולחים את הנערות הביתה?
אלי בניאס: אני גאה בזה, ואני אומר לכם תראו מקיבוץ נדבות, אני אוהב את המגזר השלישי הוא עוזר לנו.
אלי בניאס: קרן רשי משקיעה בעיר עפולה מיליוני שקלים: בפנימיות יום, ביחידה לנערה במצוקה, במועדניות לצרכים מיוחדים.
אלי בניאס: מיליוני שקלים, במקום המדינה.
אלי בניאס: מה יקרה שהם יפסיקו.
אלי בניאס: אני קורא למדינה לעשות סדר בזה, כי אנחנו בתווך.
אלי בניאס: אדוני המשנה למנכל אתה אומר לי שהמנהלים צריכים לחלק את המשאבים לתקנים.
אלי בניאס: אם היה פה דיון על קשישים, האגף ההוא היה אומר תעביר 7 תקנים, כי בעפולה יש 7,000 קשישים.
אלי בניאס: יבואו האחראי על הקליטה יגיד לי: אדוני אתם קלטתם 15,000 תעביר את התקנים לפה.
יפה שוורץ: אבל קולן של נערות הושתק לאורך השנים.
יצחק קדמן: אבל גם את לא רוצה שייקחו מהקשישים לנערות.
יפה שוורץ: אני רוצה להעצים את קולן בעזרת קולי.
אלי בניאס: באופן כללי אני אומר, אני במצב טוב, חלק מההערות של הדוח יש דברים טובים.
אלי בניאס: יצאו גם כמה חוזרים מהמשרד.
אלי בניאס: אני לא נגד המשרד דרך אגב, אני אתך.
אלי בניאס: אבל אני חייב להגיד את זה.
אלי בניאס: גם היום, עם זה שיש לנו יחידה גדולה, מה יהיה מחר?
אלי בניאס: ומה יהיה עם שאר הנערות שאני לא יכולה לטפל בהן?
אלי בניאס: אני רוצה גם להעיר משהו לגבי התקציב, כי אנו קיבלנו הערה.
אלי בניאס: אני דוחה את הערת המבקר.
אלי בניאס: צריך להבין- יש תקציב רשות, ויש תקציב של משרד הרווחה.
אלי בניאס: אני וראש העירייה, אגב, למרות שאנחנו באשכול 5 כי העיר עפולה בנויה מתושבים ותיקים בעיר התחתית ושכונות עיליות.
לימור לבנת: תחליט אולי לקצר, את הסקירה על העיר עפולה נשמע בהזדמנות אחרת.
אלי בניאס: אני אומר את זה בקשר לתקציב.
אלי בניאס: העירייה מוסיפה לי כסף, כאשר באמצע שנה ראש העיר אומר לי: אתה חייב לצמצם.
אלי בניאס: אני מצמצם מתקציב העירייה, ממה שהיא מוסיפה לי, לא מתקציב של משרד הרווחה.
אלי בניאס: אני לא אתן למשרד הרווחה את התענוג להישאר עם התקציב הזה.
לימור לבנת: עיריית קרית-גת, בבקשה.
אבירם דהרי: אני בקצרה ובכללי.
אבירם דהרי: ראשית, אני ממליץ מאוד לאוצר ולרווחה ומה שאתם הוצאתם פניה למחקר של קבוצת המחקר למדיניות חברתית באוניברסיטה העברית.
אבירם דהרי: עבודה יפה למבקר המדינה ולצוות.
אבירם דהרי: טוב שמציפים.
אבירם דהרי: לגבי המינוחים- אני מוחה בתוקף על השימוש במונח רשויות חלשות.
אבירם דהרי: אנו לא רשויות חלשות.
אבירם דהרי: המדינה ניתבה אלינו, אנחנו רשויות חזקות.
אבירם דהרי: כי למי מנתבים את האוכלוסייה הסוציו-האקונומית החלשה, מי מטפל בהן, אנו מטפלים בהם.
אבירם דהרי: אז אנו הרשויות החזקות.
אבירם דהרי: אם אנו החלשות, תעבירו אותם למישהו אחר שיטפל בהם.
אבירם דהרי: כולם מדברים ואנחנו עומדים מולם יום יום.
אבירם דהרי: מדברים פה על סעיף תקציבי לנערות במצוקה, אבל מכלול הסעיפים שהנערה במצוקה הזו מיירת בתקציב העירייה הוא אדיר.
אבירם דהרי: אב הבית שיושב אצלי בבית החם שקרן רשי ממנת, הוא בכלל לא מופיע בתקציב הזה, הוא מופיע בתקציב העירייה הרגיל.
אבירם דהרי: זה שהיא לא משלמת את כל מה שצריך בבית הספר, אם היא בכלל באה לבית הספר, וכל המשמעויות של הארנונה שלא משולמות וכולי, כאשר שליש מהתושבים שלנו – אנחנו 15,000 בתי אב, 4,300 אב רשומים ברווחה.
אבירם דהרי: המאמץ שעובדי העירייה משקיעים בכלל לא בצד של משרד הרווחה.
אבירם דהרי: ביניב, ובקרנות כאלה ואחרות, והתיאומים הסמויים והתיאומים הלא סמויים וכל מה שזה מייצר מסביב הוא עשרות מונים גדול ממה שמטפלים ב-20,000 שקל או ב-100,000 שקל.
אבירם דהרי: רק אותו אב הבית ברווחה שיושב בבית החם שבכלל לא מופיע בשום מקום, הוא לבד עולה 120,000 שקל.
אבירם דהרי: או השירות הפסיכולוגי שוודאי שאין.
אבירם דהרי: מצ'ינג- אני צריך לתת ליניב מצ'ינג של מיליון וחצי שקל כדי שהם יביאו עוד שמונה וחצי מיליון שקלים.
אבירם דהרי: למה, הם, כשהם מבקשים ממני מצ'ינג, אני מבין אותם.
אבירם דהרי: הם תורמים, הם רוצים לראות שגם אני.
אבירם דהרי: אני לא מבין למה המדינה מבקשת ממני מצ'ינג, אתה החלטת שהנערה הזו היא ככה וככה, זו החלטה שלך.
אבירם דהרי: זה כמו בתחבורה, בתחבורה הבינו את זה, אז עכשיו כבר לא מבקשים ממני 25% או 30% בכביש או בכיכר, מבקשים 10%.
אבירם דהרי: כי אנו באשכול 4 ואם יבדקו שוב זה יהיה 3 כבר.
אבירם דהרי: כל יום זו טרגדיה מה שקורה פה.
אבירם דהרי: אמנם זה תורגם לבדיחה, כמו בכבלים עם אריק איינשטיין שהיה ג'וני וואטס דה טיימ וכולי והוא אומר לו השעה חמש השעה חמש, ואז הוא שואל את החבר שלו והוא עונה לו חמש ודקה.
אבירם דהרי: כל עוד אנו שואלים ה-260 נערות שלנו הן כבר 300 ומחר הן 350, עד שהוא יחליט אם זה וסינמטוב יעזור לו וזה.
אבירם דהרי: בינתיים הקשישים יבואו מפה וזה יבוא מפה.
אבירם דהרי: השמיכה קצרה, אבל אל תוותר על קריטריונים.
אבירם דהרי: אם תוותר על קריטריונים, תציף את הבעיה.
אבירם דהרי: אם אתה נותן כוללני, אתה פותר לאוצר את הבעיה, כי אתה מעביר אלינו את הבעיה.
אבירם דהרי: אני מבין אותך, תן קריטריונים אחת לחמישים נקודה.
אבירם דהרי: אתה מציף את הבעיה.
אבירם דהרי: כבודו, תפרסם לפני זה לרשויות את הקריטריונים---
לימור לבנת: אני מציעה שתתקדם.
לימור לבנת: מכיוון שהמשנה למנכל אמר שיהיו קריטריונים בינואר 2008, אני רוצה שתמשי בבקשה.
אבירם דהרי: אנחנו רשויות חזקות, לא חלשות.
אבירם דהרי: נכנסתי לרשות עם 27 מיליון שקל גירעון שוטף.
אבירם דהרי: אנו צריכים להיות מאוזנים, איך מקצצים 27 מיליון שקל, שאתה רוצה לתת ליניב מיליון וחצי.
אבירם דהרי: הוצאנו אותם מהציפורניים של הממשלה.
אבירם דהרי: אלה הקצינו להם מבנים, המבנים האלה לא עולים כסף.
אבירם דהרי: כל הדברים האלה בם בהשקעה שלנו לא מדידים.
אבירם דהרי: כל הישיבות שיושבים כל העובדים הסוציאליים והגזבר וכולי, מי מודד את זה?
אבירם דהרי: איך סופרים את זה?
אבירם דהרי: זו תקורה.
אבירם דהרי: בוא תן לי תקורה, אני קבלן ביצוע של הממשלה, תן לי תקורה לעבודה.
אבירם דהרי: אני עוד צריך לשלם לך 25%?
אבירם דהרי: אני ממטפל בך ואזרחים שלך.
עדה פליאל: אזרחיות שלך.
אבירם דהרי: לא, אזרחים של מדינת ישראל שגרים אצלי.
אבירם דהרי: הם לא אזרחים שלי.
אבירם דהרי: אני רוצה לראות שתנתבו אותם למקום אחר.
אבירם דהרי: בואו נראה.
אבירם דהרי: את יודעת מה הפרדוקס?
אבירם דהרי: יש לנו 2400 דירות של עמידר.
אבירם דהרי: אסיר משתחרר מכלא איקס, לאן הוא רוצה ללכת?
אבירם דהרי: קריית גת.
אבירם דהרי: יש לו דירה, ויש לו אגף רווחה שלא משרד הרווחה נותן לו כסף, ברוך השם נותנים, אבל יש לנו תורמים וכל שבוע מחלקים.
אבירם דהרי: הסניף המרכזי של הכוח לתת אצלנו, של מאיר פנים, אצלנו.
אבירם דהרי: הכול אצלנו.
אבירם דהרי: אז אני אומר תנו לנו להמשיך וסייע למדינת ישראל, אל תבקשו מאתנו מצ'ינג, תבדקו אותנו כל יום ותציפו.
אבירם דהרי: כל הצפה כזו ברכה.
לימור לבנת: עוד מישהו מקרית גת?
יהודה לאגמי: אני אוסיף מעט על הנערות.
יהודה לאגמי: קודם כל לשר תודה על הביקורת.
יהודה לאגמי: אנו יישמנו.
יהודה לאגמי: לקחנו על עצמנו כמה ליקויים שהיו בביקורת ותיקנו אותם.
יהודה לאגמי: יש כמה דוגמות: כמו קשר בין היחידה לנערה לבין עובדי משפחה.
יהודה לאגמי: שהתיק נמצא גם אצל עובדי משפחה, אז יש מדבקה וטופס מיוחד, כאשר נערה מגיעה למעקב כל שלושה חודשים כדי לעשות הלימה בין הטיפול במשפחה לבין הטיפול בנערה.
יהודה לאגמי: זו רק דוגמא, אבל ביצענו את הכול.
יהודה לאגמי: לא יכולנו לבצע שני דברים.
יהודה לאגמי: אני לא אחזור על מה שחבריי אמרו והמשנה למנכל.
יהודה לאגמי: כל הנושא הזה של איתור, שקשור בכוח אדם.
יהודה לאגמי: נכון להיום – בזמן הביקורת היו לנו 4.5 משרות של עובדים סוציאליים ביחידה לנערה שטיפלו בנערות.
יהודה לאגמי: היום אנו עומדים על 3.5.
אבירם דהרי: יש לנו 33 תקנים כוללניים.
אבירם דהרי: על 4600, לא אנשים, בתי אב.
אבירם דהרי: מה זה משנה?
אבירם דהרי: הנערה במצוקה, אבא שלה שיכור, אמא שלה נרקומנית, סבתא שלה קשישה, מה זה משנה?
אבירם דהרי: כלומר מעל מאה בתי אב לעובד סוציאלי.
אבירם דהרי: מי יכול לטפל בזה בכלל?
יהודה לאגמי: בגדול, אנו לא עומדים, הצרכים הרבה יותר גדולים מהמענה באמצעות העובדים הסוציאליים.
לימור לבנת: בואו נתקדם.
יהודה לאגמי: אני לא רוצה לחזור על מה שחבריי אמרו.
לימור לבנת: בדיוק, בואו נתקדם.
לימור לבנת: אני מבקשת מנציגי העמותות, יתחיל ד"ר קדמן בבקשה.
יצחק קדמן: אני אהיה מאוד קצר, כי רוב הדברים כבר נאמרו.
יצחק קדמן: אני חושב שצריך לחזור לשורה התחתונה.
יצחק קדמן: יש פה דוח, ואני מברך את משרד מבקר המדינה שבעקביות עוסק גם בנושאים השכוחים האלה, וגם את הוועדה.
יצחק קדמן: צר לי שגורמים אחרים מתעלמים לחלוטין מנושא הנערה במצוקה.
יצחק קדמן: זה לא נחמד.
יצחק קדמן: אני רוצה להזכיר לגבירתי, ואין לי טענות אליך, אבל בדוחות אחרים של המבקר החדר היה מוצף באנשי תקשורת הם לא פה.
יצחק קדמן: זה לא מעניין אותם.
יצחק קדמן: אנשים מבחוץ לא יודעים.
יצחק קדמן: כשהתפרסם הדוח, ניסיתי לעניין שורה ארוכה של אמצעי תקשורת.
יצחק קדמן: אמרתי: יש פה פצצה.
יצחק קדמן: זה לא מעניין אף אחד.
יצחק קדמן: וכל עוד שזה לא מעניין את ראש העיר או את מנהל אגף הרווחה, הבעיה היא לעניין את החברה הישראלית.
יצחק קדמן: כאשר יש לי ילדה בת 14 שנשרה מבית הספר ובשביל מכנסי ג'ינס הולכת לשכב עם אדם מבוגר שהוא גם סוחר סמים.
יצחק קדמן: כל עוד זה לא יעניין את החברה הישראלית אנחנו נסתובב סביב עצמנו בעוד חצי תקן ופחות רבע תקן.
יצחק קדמן: יש פה תהליך מדאיג.
יצחק קדמן: ב-1948 ישראל הפכה מקהילה למדינה, ואנחנו הולכים בדיוק הפוך ממדינה לקהילה.
יצחק קדמן: כל הכבוד לדברים שאתם עושים, אבל לא יכול להיות שנעשה במצוקה תהיה תלויה בשנור, ושהאבחון הפסיכולוגי שלה יהיה מופנה.
יצחק קדמן: עיריית בני ברק פנו אלינו שנשיג תורמים לילדה שנאנסה כדי שתקבל טיפול נפשי.
יצחק קדמן: לזה במדינת ישראל אין כסף.
יצחק קדמן: כל היתר הדיבורים ודוחות לא יעזור כלום, אם סדר העדיפויות שלנו זה לזרוק את הילדה לרחוב, ושהתורמים ברוב נדיבותם יצילו אותם מהסרסורים, אז אוי לנו ואבוי לנו.
יצחק קדמן: החומרה היתרה של הדוח הזה הוא שהוא חוזר על דברים שנכתבו כבר לפני חמש שנים, ב-2002 ציינתם את זה.
יצחק קדמן: אם לא נעשה מהפכה בחשיבה ובהשקעה, אז בעוד חמש שנים אתם ברוטינה שלכם תחזרו.
יצחק קדמן: אגב, הוזכרו פה 4 רשויות מקומיות, שלא תהיה לאף אחד אשליה, המצב זהה לחלוטין ביתר הרשויות המקומיות במדינת ישראל.
יצחק קדמן: לקחתם מדגם והוא בפירוש מייצג בגדול.
יצחק קדמן: אני אומר לכם, היום על נערות במצוקה לא כותבים.
יצחק קדמן: מתות ברחוב, אני מדבר על נערות מתות, ואנו לא מגיעים אליהן.
יצחק קדמן: ודבר אחרון, הערה אחרונה, שאני חייב להגיד אותה.
יצחק קדמן: אתמול הייתי בדיון בוועדה אחרת של הכנסת שדנה בהצעה שלנו להרחיב את חוק חינוך חובה עד י"ב.
יצחק קדמן: מדינת ישראל תקועה בחוק משנות החמישים שבו היא אומרת לנערים ונערות מספיק ללמוד עשר שנות לימוד.
יצחק קדמן: הממשלה מתנגדת.
יצחק קדמן: בין היתר בטענות סרק שזה עולה הרבה כסף, למרות שהחינוך הוא חינם עד י"ב.
יצחק קדמן: אם לא נתחיל במלחמה על נערה כזאת שלא תנשור מבית הספר, אנחנו כך היא תהיה קליינטית של נערה במצוקה.
יצחק קדמן: אני לא רוצה שהיא תגיע לנערה במצוקה בכלל.
יצחק קדמן: אנו יותר מידי בקלות מוותרים לנערות שנושרות בכיתה י', ומשם הדרך סלולה להיות קליינטית של נערה במצוקה, ושם זה עולה הרבה כסף.
לימור לבנת: תודה ד"ר קדמן.
לימור לבנת: אני מבינה שנציגת עלם רוצה לדבר, עוד מישהו מהארגונים?
לימור לבנת: אני רואה שלא.
לימור לבנת: אז עלם בבקשה.
עינת חיימוביץ: אני בשני כובעים כאן, גם כנציגת עמותת עלם וגם כמנהלת מרכז עדי, שהוא מרכז יום לנערות במצוקה מאוד קשה שהוקם וממומן ברובו על ידי משרד הרווחה.
עינת חיימוביץ: אני לא אחזור על דברים שנאמרו, כי אני מהצעירות שיושבות כאן, יש משהו מאוד מייאש.
עינת חיימוביץ: הקול של נשים ונערות במדינת ישראל מעט מתגבר, אבל הוא מינורי ולא נשמע.
עינת חיימוביץ: נערות במצוקה מתחילות, ואם תשאלו את הנערות שלנו הן כבר מכיתה ג' מדווחות על זה שהיו ילדות במצוקה קשה, היה קושי מאוד גדול כי אי אפשר היה לטפל בהן, בגלל שיש עובד סוציאלי אחד שמטפל ב-300משפחות.
עינת חיימוביץ: הן הפכו וגדלו להיות נערות במצוקה מאד קשה, כשהן הופכות ונהיות נשים במצוקה.
עינת חיימוביץ: משרד הרווחה בנערות צעירות מטפל עד גיל 25.
עינת חיימוביץ: אין לנשים האלה מענה, רובן נושרות אחרי מסילה, צופיה.
עינת חיימוביץ: בגיל 16 מגיעות לרחוב, ברוב המקומות כבר לא יכולים לעשות אתן שום דבר.
עינת חיימוביץ: אין שום מענה.
עינת חיימוביץ: הן מתגלגלות עד שעוברות את גיל 25.
עינת חיימוביץ: ברגע שהן נהיות אמהות וגם זו תופעה חריגה וקיצונית היום שילדות בנות 16-18 הופכות להיות נערות, כבר לא מטופלות ע"י שירות הנערות הצעירות בגיל הזה.
עינת חיימוביץ: הן מסתובבות ומשתמשות בסמים.
עינת חיימוביץ: יש פרויקטים לעלם בירושלים, גלגל בתל אביב, ויותר ויותר נערות ונשים צעירות שהן קורבנות להתעללות קשה לאורך שנים, כלומר מהיום שהם נולדו ועד היום שבו אנו מכירים אותם, שאין דרך לעשות אתן כלום.
עינת חיימוביץ: אני מכירה אישית נערות, כולם יודעים כמה נפטרו בלוד בשנה האחרונה ובקרית גת, אם זה נרצחו או התאבדו או נפטרו על רקע של סמים ושוטטות.
עינת חיימוביץ: כך שהמצב הוא באמת מאוד חמור.
עינת חיימוביץ: אני צריכה על ההבחנה שמר וגשל עשה בין סיכון לסכנה.
עינת חיימוביץ: ברוב המקומות ברווחה יותר מטפלים באוכלוסיית הסיכון.
עינת חיימוביץ: את הנערות שנמצאות כבר בסכנה או במצוקה קשה כבר אין כמעט מענים לתת להן בשום מקום.
עינת חיימוביץ: זה רק הולך ומחריף.
אבירם דהרי: אני רוצה רק שתבדקו את זה- אנחנו עושים בשכונות מצוקה חוגי פסיכודרמה לגילאים 6-7.
אבירם דהרי: זה מחריד.
אבירם דהרי: הפסיכודרמה מוציא מהם.
אבירם דהרי: אתם לא מאמינים לאן זה מוביל.
עינת חיימוביץ: וגם משרד החינוך לא רואים את זה.
עינת חיימוביץ: באים לבית הספר, בגיל יותר צעיר האחים של אותן בעיות, אף אחד לא רואה.
עינת חיימוביץ: המורים לא מספיק מוכשרים לזהות את האוכלוסייה הזו, והיום כבר ילדה בת 10---
יצחק קדמן: עם 38 תלמידים בכיתה – הוא לא מכיר את השמות שלהם.
עינת חיימוביץ': בדיוק, זה לגמרי בלתי אפשרי.
לימור לבנת: אני רוצה להודות למשרד מבקר המדינה על העבודה המאוד יסודית וחשובה שנעשתה בביצוע הדוח הזה.
לימור לבנת: מדובר כאן בממצאים קשים ומזעזעים, בנושא שכמו שאמר דוקטור קדמן לא פופולרי ולא תקשורתי ולא מושך אחריו תקשורת או פולטיקאים, אבל הוא קשה ביותר.
לימור לבנת: כל מי שמכיר את זה מעט כמו שאני מכירה את זה הוא פשוט מזעזע, השוליים של החברה הישראלית.
לימור לבנת: מעידים כאלף עדים גם על הפנים המכוערות והקשות של החברה.
לימור לבנת: מכוערות, משום שאין מי שייתן את ה מענה והקשות משום שמדובר באמת בחלשות ביותר בחברה שנזרקות לתהום הזו שאין להן ממנה מוצא, ואין מי שימשוך אותן בחזרה למעלה ויסייע וייתן להן מענה.
לימור לבנת: חלק גדול מאותן נערות הן במצוקה כבר מגיל מאד מאד צעיר.
לימור לבנת: חלקן נמצאות על הסף ומצליחים להוציא אותן – לפעמים בתוך בתי הספר, יועצות בתוך בתי הספר שמצליחות לחלץ אותן מסף הסיכון הזה, וחלק גדול מהן לא מצליחים לחלץ והן מידרדרות.
לימור לבנת: שמענו כאן נתונים שאני חייבת להודות שהזדעז
לימור לבנת: עתי מהם, לא היכרתי את הנתונים עד כדי כך, את התקציבים האומללים האלה, הייתי אומרת מצחיקים אם זה לא היה כל כך נורא, שמוקצים לצורך העניין.
לימור לבנת: ואם אפשר לטעון איזושהי טענה מול צרכים: תתאם יותר, ולקבוע אמות מידה שאני מבינה שכבר תוקנו לגבי חלק גדול מאותן טענות או ממצאים שהועלו מדוח המבקר.
לימור לבנת: אני מבינה שחלק כבר תוקן.
מנחם וגשל: האובדנות.
לימור לבנת: כן, האובדנות וכולי.
לימור לבנת: הועדה יכולה לברך על כך שחלק מאותם ממצאים כבר תוקנו במהלך הביקורת ולאחר הביקורת.
לימור לבנת: אינני יכולה לקבל, אדוני ממשרד האוצר, משה, אי אפשר להסתפק בתשובה כמו: אפשר חלק מאותו דוח של הוועדה שהוגש אפשר ליישם גם בלי תקציבים, כמו למשל תיאום.
לימור לבנת: זו אמירה צינית שאינני יכולה לקבל אותה, אלה דברים שיחסית קל לבצע וחבל שלא בוצעו קודם לכן, אבל הדברים נעשים, ובשביל זה באמת לא צריך תקציב.
לימור לבנת: אבל חלק ניכר מאד מהנושאים דורש בכל זאת תקציבים, ודורש היערכות אחרת והיערכות שונה.
לימור לבנת: חלק מהדברים קשור, בראייתי, גם בכך שמשרד הרווחה הוא המשרד הזנוח ביותר, הכי פחות רצוי, הכי פחות נדרש בין השרים.
לימור לבנת: ראינו מה קרה.
לימור לבנת: בכלל לא היה שר לאורך שנה, וגם כשהוחלט למנות שר, אף אחד לא רצה את המשרד הזה.
לימור לבנת: היה צריך לעשות שופינג בין השרים, כדי לראות מי בכל זאת מוכן לקבל אותו.
לימור לבנת: נדרשה פעולת שכנוע רצינית.
לימור לבנת: בסופו שלד בר המציא השר למשרד.
לימור לבנת: כואב הלב, כי באמת זה משרד קשה, זו אוכלוסייה קשה, זה טיפול בנושאים קשרים ובאנשים שקשה לתת להם מענה.
לימור לבנת: אין שום ספק שהעובדה שיש צורך בעוד משאבים, גם כספיים אבל גם תקנים.
לימור לבנת: תקציבי פעולה ותקן.
לימור לבנת: זו דרישה שחייבים לתת לה מענה.
לימור לבנת: אמרה נכון כאן היועצת המשפטית של משרד המבקר שלוז העניין, חוסר הטיפול במשך השנים, הוא בכך שהוכנה תוכנית ע"י ועדת ממשלה ופשוט לא קרה אתה כלום במשך חמש שנים.
לימור לבנת: וגם מאז שמשרד הרווחה התחייב ביולי 2006, להיפגש עם האוצר ולהביא את זה, לא הביא את זה אפילו לוועדת השרים לביקורת המדינה, ולהגיד: ניסינו ולא קרה שום דבר.
לימור לבנת: משהו אולי היה קורה.