GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מנחם וגשל: מבחינה זו מדברים כרגע לא על ילד, גם ילדים בסיכון אם לא מטפלים בהם הנושא הזה הרסני, זו אבחנה שעושים אותה בין סיכון לסכנה.
מנחם וגשל: זו כבר לא אוכלוסייה בסיכון, זו אוכלוסייה שנמצאת בסכנה ממש.
מנחם וגשל: עדיין ניתן לעשות פעולות מניעה,כדי להוציא אותם מהעניין הזה.
מנחם וגשל: הנתונים שמבקר המדינה הצביע עליהם – בהעדר נתונים אפשר לומר מה שאפשר לומר.
מנחם וגשל: לאחר שמיצינו את הדיונים בדוח מבקר המדינה וגם לקראת הוועדה של היום, הנתונים שאני נותן עכשיו הם עדכניים.
מנחם וגשל: עשינו מיפוי.
מנחם וגשל: מבקר המדינה העיר שלמשרד הרווחה אין את כמות המשרות שמטפלות בנערות במצוקה והוא התייחס לא אל כך שאין לנו ידע על המשרות שתקצבנו לרשויות המקומיות – על זה יש לנו ידע זמין כל שנה – הוא התייחס לעובדה שיש עוד לא מעט עובדי נערה במצוקה שנמצאים בשטח, שלא בהכרח מופעלים על ידי משרד הרווחה.
עידית חסון: גם עובדים כוללניים.
מנחם וגשל: אני אתייחס גם לנושא הזה.
מנחם וגשל: אכן סקרנו את הנושא הזה.
מנחם וגשל: הסקירה שלנו אומרת: אנחנו יודעים היום שיש לנו נערה במצוקה בתקן, סך הכול 141 תקנים שאנחנו מתקצבים, לעובדות מיוחדות לנערה במצוקה.
מנחם וגשל: עובדות נערות במצוקה, מה שנקרא כאן כוללניות.
מנחם וגשל: כוללניות זה אומר שמדובר על עובדת שהוקצתה לרשות מקומית ללשכת הרווחה, לשכת הרווחה מחליטה בחלק מהתקן הזה להקצות אותו גם לנושא של נערות במצוקה.
מנחם וגשל: אני לא יודע וגם אף אחד כאן לא יידע להגיד במדויק איזה חלק של התקן מוקצה לעניין הזה.
מנחם וגשל: בואו נניח שמדובר על חצי שמוקצה בעניין הזה מתוך העובדים הכוללנים.
מנחם וגשל: אז סך הכול מדובר היום על 40 תקנים, ארצי, שמתייחסים כוללני לנושא נערות במצוקה.
מנחם וגשל: סך הכול בעמותות הציבוריות מופעלים היום 24 תקנים.
מנחם וגשל: זאת אומרת שסך הכל אנחנו מדברים על 205 תקנים.
מנחם וגשל: הפירוש של העניין, ואני מבקש שניקח את זה בחשבון, זה שכאשר מדברים על עובדי נערה במצוקה שאנו מייעדים אותם לעבוד במצוקה, אלו העובדים היחידים שאני בטוח שנמצאים בשטח השנה ובשנה הבאה.
מנחם וגשל: כל היתר, כולל העובדים הכוללניים, בגלל המצוקה של לשכות הרווחה צריך לקחת בחשבון שייתכן שמחר, עם הצרות של לשכות הרווחה שאין להם פקידי סעד ואין להם גם אחרים, ייקחו אותה מנערה במצוקה ויסיטו אותה.
מנחם וגשל: לגבי עמותות זה בטח נכון.
מנחם וגשל: אבל, לענייננו, אם אקח את כל העובדים ואחלק אותם על אותן 18,000 נערות עליהן אנו מדברים, אנחנו מגיעים ל-88 נערות לעובדת.
מנחם וגשל: אם אני לוקח רק את העובדים המומחים שאנו מקצים, מגיעים ל- 130 נערות לעובדת.
יצחק קדמן: לזה אתה קורא טיפול?
מנחם וגשל: ההערה לעניין.
מנחם וגשל: כאשר מדברים על 130 נערות לעובדת, אז מה שהעובדת יודעת לעשות זה להעביר את התיק מצד אחד של השולחן לצד השני ולהתייחס רק למקרים הקיצוניים: כאשר נערה מנסה להתאבד, או נערה נמצאת במצב שהיא לא מניחה ללשכת הרווחה ועושה כל כך הרבה צרות שלפעמים לא הדברים החשובים נלקחים בחשבון אלא הדברים הדחופים.
מנחם וגשל: הדברים הדחופים הם תוצאה של אי טיפול בדברים החשובים.
מנחם וגשל: אין מה לעשות, זה חלק מהעובדות.
מנחם וגשל: לכן, אם דוח מבקר המדינה מדבר על העובדה שנפגשים עם הנערה פעמיים בשנה ושאין מספיק תכניות טיפול בתיק וכל היתר, זה נשמע מינורי על יד העניין כי זה ברור.
מנחם וגשל: יש נערות שיודעים לרשום את השם שלהן ולא מצליחים להגיע להתייחסות אליהן.
מנחם וגשל: זה נושא לא פשוט, מדברים היום על צורך בכמות גדולה מאוד.
מנחם וגשל: הדוח הוא על דעת כולם, ומהבחינה הזו ההסכמה היתה של כולם.
מנחם וגשל: מדובר על עובדת נערה במצוקה שיכולה לתת טיפול אפקטיבי, עובדת אחת מול 40 נערות.
מנחם וגשל: על זה מדבר הדוח.
מנחם וגשל: אם מתכווננים כרגע ל-40 נערות מול עובדות, וכמי שקצת יודע מה זו נערה במצוקה, אני חושב שהמספר הזה לא מופרז כלפי מעלה או מטה, הוא מספר ריאלי במצב שמדינת ישראל יכולה להקצות.
מנחם וגשל: זה לא משנה כרגע אם זה 38 או 43, אבל זה פחות או יותר המספר עליו מדובר.
מנחם וגשל: אם הולכים לכיוון הזה, הרי שמדובר היום על מאות תקנים שצריך להוסיף לרשויות המקומיות.
מנחם וגשל: לא בכדי השר מדבר היום, והצהיר את זה במקומות רבים, על אלף תקנים שצריך להוסיף.
מנחם וגשל: שהוא מדבר על אלף תקנים לזה הוא מתייחס.
מנחם וגשל: לא רק לזה, אבל לזה הוא מתייחס כשהוא מדבר על אלף תקנים.
מנחם וגשל: ואני אומר עוד פעם: לא מפני שאני לא רוצה להגן על נערות במצוקה, אנחנו מדברים על סדר גודל של כ-500 קציני מבחן.
מנחם וגשל: אז אי אפשר לא לדבר על כל החבילה כולה, ולכן השר החליט שהוא לוקח את כל החבילה ומקיים עליה פעם אחת דיון אסטרטגי מול האוצר בשאלה שאולי יצטרכו לקבוע סדרי עדיפויות אחרים בהקצאת המשאבים למשרדים.
מנחם וגשל: יצטרכו להגיע להסדר כלשהו מתקבל על הדעת כדי שנוכל לטפל באוכלוסיות.
מנחם וגשל: הנושא השלישי הוא הנושא של האיתור האקטיבי.
מנחם וגשל: משמעות איתור אקטיבי היא השקעת הרבה יותר שעות.
מנחם וגשל: מי שהתחיל עם האיתור האקטיבי בזמנו, לגבי אוכלוסיות של נוער מנותק ושמה אותו על השולחן, היתה עמותת על"מ.
מנחם וגשל: עמותה זו דיברה בזמנו על העובדה שצריך להיות אחר הצהריים ובשעות הלילה, וצריך לחפש את הנערות במקום שהן נמצאות כי המונח שמדברים עליו לגבי לשכות רווחה, המונח פונים, אינו רלוונטי לגבי נוער מנותק ולגבי נערות במצוקה.
מנחם וגשל: אין לנו פונות, מבחינתן מצבן טוב מאוד.
מנחם וגשל: דרך אגב, אני חייב לומר: בזמנו לקחתי את אחד השרים לליפתא וראינו שם נוער מנותק בחודש דצמבר ואמרתי לנערים שם: יש לנו כאן בית בדרך חברון בית לנוער חסר קורת גג, בואו.
מנחם וגשל: לא ישאלו אתכם אפילו שאלה, ייתכן לכם כוס תה ומיטה.
מנחם וגשל: אז הם שאלו אותי: מה יהיה בבוקר?
מנחם וגשל: אמרתי: בבוקר תתעוררו – אפילו לא אמרתי: יעירו אתכם – ויישבו אתכם וינסו לתכנן מה קורה.
מנחם וגשל: הם אמרו: את זה יש לנו בבית.
מנחם וגשל: אז צריך לדעת שאלה לא אנשים שיפנו, אם לא יפנו אליהם ולא יאתרו או יחפשו אותם, אבל לא בצורה פטרוניסטית, בצורה שיודעת יותר טוב מהם מה טוב להם, וזו חלק מהמתודולוגיה של עבודה עם נערות במצוקה.
מנחם וגשל: אבל כשמדובר במקום על 1 ל-40 על 1 ל-130, אז ברור שמה שעושים זה מטפלים בדחוף.
אבירם דהרי: זה לא איתור, זה חיזור.
מנחם וגשל: נכון, אני מקבל את הטענה.
מנחם וגשל: ואז הליקויים בשלושת התחומים – אני יכול למנות יותר משלושה תחומים – הם שהטיפול מתחיל באיחור, אין תכניות טיפול מסודרות עם יעדים, אין רצף טיפול לאורך חודשי השנה, וזה פועל יוצא של כל מה שאמרתי עד עכשיו.
מנחם וגשל: לגבי אובדנות- תוך כדי הדוח, לפני שהוא נכתב, הודענו למבקר המדינה שהנוהל מוכן, קיים, הופץ וכבר מרוענן.
מנחם וגשל: מהבחינה הזו, התשובה היא שיש נוהל בעניין הזה.
מנחם וגשל: בנושא של חבירה לבוגרים – התקיים אצלנו דיון מקיף בנושא הזה, גם עם הלשכה המשפטית.
מנחם וגשל: זו לא אותה סוגייה.
מנחם וגשל: כאשר מדברים על חבירה לבוגרים, השאלה איזה בוגרים.
מנחם וגשל: כאן לא מדברים באופן ברור, כולם יודעים למה מתכוונים לכאן.
מנחם וגשל: אני לא חושב שזו סוגייה שאני רוצה להידרש אליה כרגע, כי גם על פי חוות הדעת של הלשכה המשפטית, אין חוק במדינת ישראל.
מנחם וגשל: אם צריך לעשות חקיקה שאומרת מתי אסור לנערה להתחבר לבוגר - - -
יצחק קדמן: ההפך.
מנחם וגשל: אף אחד כאן לא יוכל לומר שבחבירה לבוגרים אפשר יהיה גם לומר מאיזה מוצא מותר להתחבר ולאיזה מוצא אסור להתחבר.
מנחם וגשל: אני רוצה שזה יהיה ברור בדיון היום.
מנחם וגשל: לכן הסוגייה הזו היא מאד בעייתית.
מנחם וגשל: מבחינתנו, גם הלשכה המשפטית התייחסה לסוגייה הזו.
מנחם וגשל: לגבי הקצאת תקציב על פי קריטריונים- מה-1 בינואר 2008 התקציב יוקצה על פי קריטריונים מוכנים.
מנחם וגשל: שאף אחד כאן לא יחשוב שזה אידיאלי.
מנחם וגשל: זה יוצר בעיה רצינית מאוד, אני אסביר אותה.
מנחם וגשל: כאשר אתה מקצה על פי קריטריונים – ואני חושש שצריך להקצות על פי קריטריונים כי אחרת יש רשויות שמקבלות יותר וכאלה שמקבלות פחות וזו בעיה לא פשוטה - כאשר אתה עושה את זה אתה לוקח את התקציב ומפזר אותו על פי הקריטריונים.
מנחם וגשל: כאשר התקציב פחות או יותר אופטימלי, זה בסדר.
מנחם וגשל: כאשר התקציב הוא מעט מאוד יש לו בעיה גדולה, מפני שייתכן שעם המעט הזה לא ייעשה כלום.
מנחם וגשל: אני אתן דוגמה: השירות הכין 22 בתים חמים ברחבי המדינה לנערות, שאני לא אפרט אותם כאן.
מנחם וגשל: הוא הקים אותם בתקציב מזערי.
מנחם וגשל: לאחר ההקמה, צירפנו עמותות ציבוריות והיום קרן רש"י ואחרות מעורבות בעניין הזה כדי לעשות שידרוג של הבתים האלה לרמה מקצועית יותר טובה.
מנחם וגשל: בא מנכל קרן רש"י ואומר בחברות ולא בהתרסה: איך יכולתם להחזיק את הבתים האלה בסטנדרטים כאלה?
מנחם וגשל: אני אומר לו: אדוני, אלי אללוף, אם הייתי מקצה להן מה שאני חושב שצריכים להיות הסטנדרטים, היו במדינת ישראל שני בתים ולא היית רוצה לחבור אלי.
מנחם וגשל: העובדה היא שיש לי 22 בתים ואתה חובר אלי ואני הולך עם זה.
מנחם וגשל: זו לא תשובה מספקת מדוע לא להקצות על פי קריטריונים.
מנחם וגשל: לכן, החל מהאחד בינואר 2008 יוקצה התקציב על פי קריטריונים.
מנחם וגשל: ננסה להכניס פרמטרים לתוך הקריטריונים שינטרלו עד כמה שאפשר את הבעייתיות שאותה אמרתי עכשיו.
מנחם וגשל: נושא ה-matching.
מנחם וגשל: נושא זה הוא בעייתי מאוד.
מנחם וגשל: קודם כל צריך לזכור, שהנושא הזה, בלי שום קשר כרגע לכך שהרשויות המקומיות זה מהיד הזו או מהיד הזו, מגדיל את נפח התקציב בעוד 25%.
מנחם וגשל: את המעט שיש עוד מגדיל בנקודה הספציפית.
מנחם וגשל: מצד שני אני לא יכול להתעלם מהעובדה שיש רשויות מקומיות שלא מנצלות את התקציב כי אין להן את ה-25%.
יצחק קדמן: ואז גם ה-75% הולך לאיבוד.
מנחם וגשל: זו בעיה.
מנחם וגשל: יחד עם זאת, צריך לזכור כי ל matching יש עוד יתרון.
מנחם וגשל: הוא יתרון גדול.
מנחם וגשל: העובדה שרשות מקומית תקבל את כל הכספים מהמדינה, זה סיפור אחר מאשר אם היא מגלה את המחויבות ונותנת גם את חלקה בעניין הזה מבחינת האחריות שלה לביצוע הדברים.
מנחם וגשל: יחד עם זאת, אני חוזר חזרה אחורה, אם אין אז גם מבזבזים את ה-75%.
מנחם וגשל: לכן, היום גם בנושא הזה, יתקיים דיון.
מנחם וגשל: אני לא יודע מה יהיו תוצאותיו, בניגוד לדיון הקודם שאני יודע מה אני רוצה שיהיו תוצאותיו, כאן אני לא יודע.
מנחם וגשל: אבל מתקיים דיון ברמת הנהלת המשרד על שאלת ה matching.
לימור לבנת: ה-matching הוא לא דיפרנציאלי.
מנחם וגשל: ה- matching הוא לא דיפרנציאלי, את נגעת בדיוק בנקודה.
מנחם וגשל: היום ה- matching הוא 25%.
לימור לבנת: למשל, בהזנה במשרד החינוך, התחלנו מ- matching לא דיפרנציאלי, ועברנו ל- matching דיפרנציאלי משום החולשה של הרשויות לעומת רשויות אחרות חזקות יותר.
לימור לבנת: התוצאה היא שההזנה, כמו גם נערות במצוקה וגם נושאים אחרים, בסופו של דבר פשוט לא מתבצעת.
לימור לבנת: מי שנפגע הם החלשים ביותר.
לימור לבנת: אז הרשויות החזקות יותר נותנות את השירות.
מנחם וגשל: לא, הן נותנים יותר מ-25%.
יצחק קדמן: הן מקבלות אפילו יותר, כי מעבירים להן את הסכומים שלא נוצלו.
מנחם וגשל: ד"ר קדמן צריך לומר בהגינות, ואני לא באתי להגן על החזקים פה, שהרשויות החזקות משקיעות הרבה יותר מ-25%.
יצחק קדמן: אני יכול להוכיח לך שעיריית תל אביב קיבלה תקציבים שלא נוצלו בנתיבות וכו', ושלא רצו שהכסף ירד לטמיון.
מנחם וגשל: זה בסדר מה שאמרת, אבל תזכור להגיד באותו משפט שגם עיריית תל אביב משקיעה הרבה יותר מ-25%.
לימור לבנת: להפך, זה מחזק את הטענה.
לימור לבנת: לכן אתם צריכים לשקול אם בכלל להישאר ב- matching.
לימור לבנת: ואם בכלל להישאר בו, אז בוודאי לעבור לדיפרנציאליות.
מנחם וגשל: נגעת בעניין, אין לי מה להוסיף.
מנחם וגשל: הדיון כרגע הוא לגבי מהות ה- matching והמחויבות של הרשות המקומית לנסות לבדוק את החלק הדיפרנציאלי שלו ולבוא ולומר איך עושים את זה.
מנחם וגשל: הנקודה האחרונה שהיו"ר ביקשה שאגע בה, ואני מבקש ברשותך לומר מילה, כי אני חושב שיש לי בשורה בעניין.
לימור לבנת: זה בסמכותם של היועצים המשפטיים.
מנחם וגשל: אז אתם תעצרו אותי אם זה לא בסדר.
לימור לבנת: אני יכולה לא להקשיב.
מנחם וגשל: לגבי משרד החינוך.
לימור לבנת: נא לרשום בפרוטוקול שלא הקשבתי.
מנחם וגשל: אז אני אומר – זה עוד התחיל בתקופתה של הגב' לימור לבנת כשרת החינוך.
מנחם וגשל: אחת הסוגיות הבעייתיות – אני חושב שאנשי הרשויות המקומיות יסכימו איתי במאה אחוז – צריך לזכור כי הרבה ריבים גדולים שיש בפקידות הממשלה הם על בסיס אמיתי ולא רק בגלל שרוצים להתכתש.
מנחם וגשל: זו אידיאולוגיה אמיתית.
מנחם וגשל: כשאתה יורד למטה, הבעיות הגדולות הן הרבה יותר מינוריות.
מנחם וגשל: ניסינו במשך שנים להגיע לאבחנה באיזו אוכלוסייה צריך משרד החינוך לעסוק ובאיזה אוכלוסייה צריך משרד הרווחה לעסוק.
מנחם וגשל: ואני, כיוון שנער הייתי וגם זקנתי בתוך הסיפור הזה, ברור לי היום שלעולם לא נגיע להבחנות האלו, אלו הבחנות שאי אפשר לעשות.
מנחם וגשל: לקחנו על עצמנו – אנשי משרד החינוך, אנשי קידום נוער ואנשי משרד הרווחה – לשבת שנה, וישבנו כבר שנה בניהולו של מכון ברוקדייל, גם האוצר מעורב בהגייה של זה, בניסיון לראות איך יוצרים חבירה.
מנחם וגשל: מונח לפני מסמך סופי.
אבירם דהרי: אתה מדבר על קציני ביקור סדיר?
מנחם וגשל: אני מדבר כרגע בעיקר על קידום נוער, אבל אין ספק כי קציני ביקור סדיר יצטרפו לעניין הזה לאוכלוסיית הקצה.
מנחם וגשל: מונח בפני מסמך שנקרא: "ועדת חינוך-רווחה – סיכום פיילוט העבודה" על בסיס הנייר הזה אנו עומדים לצאת למספר רשויות ולעשות פיילוט, כאשר מהות העניין היא לא איך מחלקים את האוכלוסייה, אלא לגבי האוכלוסייה שקיימת איך ברשות המקומית מחליטים מי יהיה ה-case manager , מי יהיה המוביל ומי המובל.
מנחם וגשל: באיזה מקרה, לא באידיאולוגיה, באיזה מקרה חשוב שהמוביל יהיה איש רווחה ויסייע לו איש חינוך, ובאיזה מקרה חשוב שיוביל איש חינוך ויסייע איש רווחה.
מנחם וגשל: אנו עומדים להיכנס לפיילוט הזה ואני חושב שזו הבשורה הכי גדולה שאני יכול לומר כרגע.
מנחם וגשל: הוויכוח הזה, אני מעורב בו לפחות שלושים שנה.
לימור לבנת: אמרת דברים טובים, אז לא נורא שאני יושבת פה.
לימור לבנת: בואו נתקדם, היתה למישהו שאלה כלשהי למשנה למנכ"ל?
לימור לבנת: אני מניחה שבהמשך יהיו עוד שאלות והערות שתצטרך להתייחס אליהן.
לימור לבנת: בסך הכל שמענו התקדמות מסוימת על פני מה שנכתב בדוח במהלך החודשים הללו.
לימור לבנת: נחזור אחר כך לאוצר כדי לקבל תגובות של האוצר לדברים שנשמעו או דברים שיישמעו בהמשך.
יוסף פונד: לגבי הבוגרים שנערות במצוקה חברו אליהם, אנחנו בהחלט לא רשמנו בדוח מילה אחת שקשורה בדת ולאום.
יוסף פונד: אנחנו לא עוסקים בדת ולאום ולא נכנסים בכלל למי היו הבוגרים האלה בדוח שלנו.
יוסף פונד: מדובר באוכלוסיית שוליים שמושכת את הבנות לכיוון השלילי.
לימור לבנת: אנו נתקדם לפי סדר המוזמנים.
לימור לבנת: עיריית בני ברק, בבקשה, מי ידבר מטעמכם?
שושנה גולדפינגר: שמי שושנה גולדפינגר, אני מבקרת העירייה.
שושנה גולדפינגר: נמצאים איתי יפה שהיא עובדת של נערה במצוקה ועו"ד ליבוביץ שהוא היועץ המשפטי של העירייה.
שושנה גולדפינגר: אני רוצה להעיר שלוש נקודות בקשר לביקורת ולייחודיות של המגזר.
שושנה גולדפינגר: מדברים על מגזר ייחודי, שזה שוב לא הוזכר כמגזר, אבל יש לו את הבעיות הייחודיות שלו.
שושנה גולדפינגר: הערה לגבי נושא הביקורת התקציבית ועל סדרי הגודל של הסכומים: מדובר בשנה מבוקרת על סדר גודל של 120 נערות במצוקה שאותרו וטופלו ע"י המחלקה.
שושנה גולדפינגר: כאשר מדברים על תקציב פעולה של 24,000 שקל.
שושנה גולדפינגר: כלומר 200 שקל לנערה.
יצחק קדמן: לחודש?
יפה שוורץ: לא .
יפה שוורץ: לשנה.
שושנה גולדפינגר: מדובר על עלות של מקלטי חירום ללילה של 120 שקל.
שושנה גולדפינגר: יש פה הערה על נערות עם בעיות של נטיות אובדניות שלא הופנו לטיפול פסיכולוגי.
שושנה גולדפינגר: אנו עם המתנה של 18 חודשים במרפאה הפסיכיאטרית של תל השומר, כאשר אני לא צריכה לספר מה קורה אם העירייה צריכה לממן מכיסה טיפל פסיכולוגי, כאשר הוער לנו שאנו לא מממנים את זה מתוך התקציב של 24,000 שקל לשנה ל-120 נערות שטופלו.
יצחק קדמן: אחרי 18 חודש אין יותר בעיה, אני יכול להבטיח לך.
שושנה גולדפינגר: אני רוצה לחדד: וויתרו על הרבה תקנים לא סבירים.
שושנה גולדפינגר: אני רוצה להעיר גם לגבי תקציבי הפעולה, שהם לא יכולים לתת – מעבר לקצת תקורות – טיפול פרטני כלשהו.
לימור לבנת: אני רוצה לעצור אותך בדברך על תקציב, מכיוון שחזרת על זה, אני רוצה לשאול: האם עיריית בני-ברק אכן משתתפת ב-25% והאם היא מקבלת את כל התקציב שמגיע לה?
יפה שוורץ: כן.
שושנה גולדפינגר: בנוגע להערה על התקציב, נכללנו בהערה על זה שלא ניצלנו את התקציב.
שושנה גולדפינגר: פנינו למשרד מבקר המדינה למי שהיה אחראי על כך וביקשנו את הנתונים כדי להבין מאיפה נבעה הטעות.
שושנה גולדפינגר: בדוח ההתחשבנות של משרד הרווחה רואים כמה עירייה נתנה.
שושנה גולדפינגר: יש ניצול 100%.
שושנה גולדפינגר: "הטעות", לפי מיטב הבנתי, נבעה מכך שבדקו את נתוני התקציב בספרי העירייה.
שושנה גולדפינגר: וכאן מאחר והעירייה הייתה בתכנית הבראה לא אפשרו לה לנצל את מלוא התקציב שהיא רצתה לנצל, והיא נאלצה להסתפק בסכום יותר קטן אכן, וזה היה התקציב של ה-100%.
שושנה גולדפינגר: היא השלימה את מלוא ה-25% עד האגורה האחרונה בתקציב שלה.
שושנה גולדפינגר: היא לא הלכה מעבר לזה, למרות שהיא רצתה, בגלל תכנית ההבראה.
יוסף פונד: היא חסכה מה-20,000 האלה.
שושנה גולדפינגר: לא.
שושנה גולדפינגר: היא לא הורידה מה-20,000.
שושנה גולדפינגר: דוח ההתחשבנות מראה, המסמך בידי והוא מראה על ניצול 100% של תקציב משרד הרווחה, למרות מצבה הכלכלי הקשה של עיריית בני-ברק.
שושנה גולדפינגר: הדבר מובן השרה מכירה גם את תקציבי החינוך שלנו מתקופת עבודתה.
שושנה גולדפינגר: 20,000 שקל הם לא סיבה לא לתת כסף, גם שמדברים על עירייה.
שושנה גולדפינגר: אנו מדברים על עירייה שמוציאה סדרי גודל קצת יותר גדולים.
לימור לבנת: את אומרת, למעשה, ש-24,000, שהם התקציב השנתי של עיריית בני-ברק לטיפול בנערות במצוקה, הם מאה אחוז של התקציב ואתם ניצלתם את מלוא התקציב לטיפול בנעצרות במצוקה.
שושנה גולדפינגר: בהחלט.
שושנה גולדפינגר: הסכום לא סביר.
לימור לבנת: הוא בהחלט נשמע תקציב לא סביר, לכן שאלתי אם אכן ניצלתם את מלוא התקציב.
שושנה גולדפינגר: ניצלנו עד האגורה האחרונה, וכך גם השתמע מדוחות ההתחשבנות שהם מפרטים שאנו מקבלים בחזרה ממשרד הרווחה, שם יש את הנתונים.
שושנה גולדפינגר: נקודה נוספת זה הנושא של איתור וטיפול במגזר החרדי.
שושנה גולדפינגר: יש על זה הערות בגלל הייחודיות של המגזר.
שושנה גולדפינגר: העירייה מעסיקה עובדת על חשבונה, למרות שהיא בתוכנית הבראה ולמרות שהכריחו אותנו לפטר עובדים שלא מתוקצבים על ידי המשרד, מעסיקה עובדת ב-3/4 משרה שמיועדת לנושא הזה.
שושנה גולדפינגר: הסיבה, מעבר לבעיות של חוסר התקנון הכללי שדיברנו עליהם ושמענו מפי הסמנכ"ל, יש בעיות ייחודיות בבני ברק שגם אם היה לנו עוד תקן הייתה לנו בעיה להעסיק עובדת חרדית מכיוון שהיא לא מתאימה, בדרך כלל לא תהיה לה תעודה של עובדת סוציאלית.
שושנה גולדפינגר: עכשיו רק התחילו התוכניות הראשונות לעבודה סוציאלית במגזר החרדי.
שושנה גולדפינגר: לקחת בחורה בת עשרים וכמה זה לא רלבנטי.
שושנה גולדפינגר: אנו נעזרים בנשים עם ניסיון בחינוך וייעוץ חינוכי מהתחומים ליד שעוסקות בתחום הזה, גם במגזר העירוני וגם במגזר השלישי.
יפה שוורץ: אני רוצה לתאר את המצב.
יפה שוורץ: בעיריית בני-ברק פועלות שלוש עובדות סוציאליות מיוחדות בנושא של נערות וצעירות ב2.22 משרות תקן.
יפה שוורץ: למעשה במהלך עשרים השנים האחרונות שאני עובדת בעיר לא חל כל שינוי בהיקף המשרות.
יפה שוורץ: לאורך השנים אנו עדים לעלייה תלולה במספר הנערות שמופנות לטיפול, ויתרה מזו גיל הנערות הולך ויורד.
יפה שוורץ: כאשר בסכום המגוחך הזה אנחנו מפעילות שני שירותים עירוניים קהילתיים, כמו קלט חירום לנערות במצוקה.
יפה שוורץ: הקלט נועד לתת פתרונות חירום לנערות מבתים חרדיים במצבי משבר.
יפה שוורץ: המטרה של הקלט לאפשר התארגנות או פסק זמן לנערות וזאת מבלי לנתקם מהקהילה.
יפה שוורץ: במקביל אנחנו גם שותפות לשירות מרכז בריאות לנערות בתוך הקהילה יחד עם משרד הבריאות.
יפה שוורץ: יש לנו עובדת סוציאלית במרפאה ביחד עם תזונאית ומרפאה בעיסוק.
יפה שוורץ: כאשר בנוסף לזה, כחלק מפעילות האיתור שלא נשמעו כפעילות איתור תוך כדי הביקורת, אנחנו מפעילות קורסים מקצועיים.
יפה שוורץ: כאשר הקורסים אינם מתייגים את הנערות כבעייתיות.
יפה שוורץ: מתייחסים אליהם כבעלות כוחות ויכולות שנסיבות החיים שלהן הובילו אותן או הפגישו אותן למצבים קשים ומורכבים, אבל בסך הכל מדובר בנערות עם ניסיון חיים שיש לקחת אותו בחשבון ויש ללמוד ממנו.
יפה שוורץ: לאור הביקורת ובהמשך לפעולות האיתור שאנו עושים, אנו פועלים להקמת בית חם גם בבני ברק, אנו משקיעים חשיבה רבה אי להמציא את התקציבים ולחבור עם כמה גופים, לאפשר לבית הזה לקום.
יפה שוורץ: הוא שזה יהיה מסגרת לשעות אחר הצהרים, מסגרת עם גבולות שתיתן מגוון של מענים לנערות במצבי חירום.
יפה שוורץ: בעצם, אנחנו נאלצים כל הזמן למצוא פתרונות יצירתיים איך לתת שירותים לנערות.
לימור לבנת: הדברים ברורים.
לימור לבנת: יש לי שתי שאלות אליך: האם התקציב לטיפול בנערות של 24,000 שקלים, שבאמת נשמע אבסורדי, האם הוא מצטרף לתקציבים אחרים שעוסקים גם הם במצוקות אחרות בקהילה.
לימור לבנת: למשל, יש כאן הערה לגבי נערות שניסו להתאבד ו-45 מהן לא קיבלו לאחר ניסיון ההתאבדות טיפול פסיכולוגי לשיקומן.
לימור לבנת: האם הפסיכולוגים שמטפלים, לא מדובר רק על עיריית בני-ברק אלא בסך הכול על 4 הרשויות שבהם מדובר בדוח.
לימור לבנת: האם הטיפול שמקבלות נערות במצוקה או אמורות לקבל קשור לאותו תקציב של 24,000 או הוא קשור בכלל לפסיכולוגים שעובדים ברשות, בעיריית בני-ברק.
שושנה גולדפינגר: פסיכולוג חינוכי עובד רק עם גילאי בית ספר עממי.
שושנה גולדפינגר: הגדרתית.
לימור לבנת: את דיברת על 2.25 משרות.
יפה שוורץ: תקן.
לימור לבנת: את מדברת על 2.25 משרות בתקן, של עובדות סוציאליות.
יפה שוורץ: מתמחות בתחום של נערות במצוקה.
לימור לבנת: לא, אני מבינה.
לימור לבנת: אני שואלת כי אני רוצה להבין.
לימור לבנת: האם יש גם תקנים מיוחדים לפסיכולוגיים באותה יחידה?
יפה שוורץ: לא.
לימור לבנת: אז מי מטפל?
יפה שוורץ: בדיוק.
יפה שוורץ: זה לא מטופל.
יפה שוורץ: אנו למעשה ממשיכים בטיפול התמיכתי.
לימור לבנת: אין טיפול בכלל.
לימור לבנת: אז אין פסיכולוגים בעיריית בני-ברק שמטפלים בנערות במצוקה?
לימור לבנת: בכלל?
יפה שוורץ: יש לנו קושי להמציא אבחונים פסיכולוגים לשם הוצאת נערה מחוץ לבית.
יפה שוורץ: אנו עושים כל מיני מניפולציות או מוצאים כל מיני פתרונות יצירתיים כדי ליצור את האיזון, כי זה תנאי הכרחי להוצאה.
לימור לבנת: אז אין טיפול פסיכולוגי?
שושנה גולדפינגר: אני רוצה לחדד את זה- נערה שיש היסטוריה של נטיות אובדניות או ניסיון להתאבדות , מופנית לאבחון פסיכיאטרי.
שושנה גולדפינגר: מי שעובד ביחד עם עיריית בני-ברק בתחום הפסיכולוגיה זו מרפאה פסיכיאטרית בתל השומר.
שושנה גולדפינגר: כאשר הן מאובחנות כזכאיות לטיפול בגלל המצוקה הנפשית שלהן, הן ממתינות 18 חודש.
שושנה גולדפינגר: כך שלא מדברים רק על מצוקת כח אדם בעיריית בני ברק.
לימור לבנת: לטיפול פסיכולוגי?
שושנה גולדפינגר: לטיפול פסיכיאטרי.
שושנה גולדפינגר: כאשר הם טוענים שהנערה לא זקוקה לטיפול כזה, אלא פסיכולוגי.
שושנה גולדפינגר: התיק חוזר לעירייה.
שושנה גולדפינגר: כאשר לעירייה אין משאבים לשלם לפסיכולוג, או להעסיק פסיכולוג מטעמה.
לימור לבנת: אז היא לא מקבלת שום טיפול?
שושנה גולדפינגר: היא לא מקבלת, היא מקבלת טיפול ביחידה.
יפה שוורץ: טיפול תמיכתי.
שושנה גולדפינגר: בליווי של עובדות סוציאליות המתמחות בתחום נערה במצוקה.
שושנה גולדפינגר: אין תקצוב לפסיכולוג.
לימור לבנת: עם 2.25 משרות שיש לכם של עובדות סוציאליות, בכמה מטופלות מטפלת כל עובדת סוציאליות.
יפה שוורץ: מדובר על 120 נערות שטופלו על ידנו.
יפה שוורץ: כיום מדובר ב-155 נערות.
לימור לבנת: בסך הכול 155?
יפה שוורץ: כן, בסך הכול.
יפה שוורץ: בממוצע 50 לנערות לעובדת.
לימור לבנת: כי יש לך 2.25 משרות.
לימור לבנת: יש לך 3 עובדות על 2.25 משרות, אז זה יותר.
יצחק קדמן: אחרי 50 הם מפסיקים לספור.
לימור לבנת: או.
לימור לבנת: קיי.
לימור לבנת: אני רוצה לעשות כרגע הפסקה עם שמיעת הרשויות המקומיות.
לימור לבנת: אני רוצה לפנות לאוצר.
לימור לבנת: אתם יכולים בבקשה להתייחס: לדברים שעלו מתוך דוח המבקר, לדברים של משנה למנכ"ל משרד הרווחה וגם למה שעלה כרגע מתוך הדברים של נציגי בני-ברק.
משה בר-סימנטוב: שמי משה בר-סימנטוב.
לימור לבנת: אני אולי אמקד את זה, גם לתכנית שהוכנה על פי החלטת הממשלה ועדיין עד היום לא הוגשה או קיבלו החלטה לגביה בגלל חילוקי הדעות עם האוצר, גם לבעיית התקנים ולמצב הבלתי נתפס של מחסור בתקנים ושל תקציב של 24,000 לעיר כמו בני-ברק, שהיא אחת הערים הגדלות בארץ.
משה בר-סימנטוב: היינו חברים בצוות הבין משרדי שהוקם מכח החלטת הממשלה.
משה בר-סימנטוב: היו מחלוקות במהלך עבודת הצוות, הן נסובו בעיקר סביב תקציב של כח אדם, התקציב החיצוני למשרד הרווחה שיעבירו אותו לרשויות המקומיות.
משה בר-סימנטוב: העברנו במהלך עבודת הצוות התייחסות מפורטת למשרד הרווחה עם ההסתייגויות שלנו, אבל לא היה תהליך של פולו-אפ מצד מנכל המשרד דאז.
לימור לבנת: זה היה בשנת 2002?
משה בר-סימנטוב: הדיונים היו עם ד"ר יגאל בן שלום, הוא היה מנכ"ל המשרד.
משה בר-סימנטוב: אז היתה שאלה לגבי תוספת התקציב שתוקצה לנושא, ומקומה בסדרי עדיפויות הכוללים של משרד הרווחה.
לימור לבנת: אתה זוכר באיזה תקציב היה מדובר לעניין הזה הקונקרטי של נערות במצוקה?
משה בר-סימנטוב: לא רוצה לשלוף מספרים, אפשר לבדוק.
לימור לבנת: אם תוכל במהלך הישיבה.
משה בר-סימנטוב: במהלך הישיבה יהיה לי קצת קשה לבדוק מה היקף התקציב.
לימור לבנת: לא, התוספת התקציבית שנדרשה בעקבות הדיון שהוכן ושלגביו התגלעה המחלוקת ובגינו לא היה סיכום.
משה בר-סימנטוב: היא לא היתה מבוטלת.
לימור לבנת: גם הבעיה מבוטלת.
משה בר-סימנטוב: משרד הרווחה עוסק בבעיות לא מבוטלות ובסוף השאלה היא איפה הנושא הזה מוצא את מקומות בתוך סדרי העדיפויות הכוללים של משרד הרווחה, ויש לו הרבה נושאים שהוא רוצה לקדם וצריך לקבוע סדרי עדיפויות.
משה בר-סימנטוב: אני לא שותף מלא לדעה שהובאה פה כאילו לא ניתן ליישם אפילו מקצת הדוח ללא תוספת תקציב.
משה בר-סימנטוב: לראייה, אנחנו רואים שכן דברים מסוימים בוצעו, כמו שיתוף פעולה עם משרד החינוך, כמו בקריטריונים, יש ודברים נוספים שיכולים להתבצע.
לימור לבנת: זה האוצר תמיד אוהב...
משה בר-סימנטוב: במהלך השנים האחרונות כן עשו תקציב לנושא של נוער בסיכון ובמצוקה, הוסף גם תקציב לתקציב 2007 למעונות "ניעולים" ברשות חסות הנוער, זה אמור להקל לפחות על חלק מהבעיה.
משה בר-סימנטוב: בסוף השורה התחתונה היא מה שאמר המשנה למנכל משרד הרווחה.
משה בר-סימנטוב: אם משרד הרווחה ישים את הנושא במקום גבוה בראש סדר העדיפויות שלו בדיונים שהוא עורך איתנו מדי שנה לקראת תקציב השנה הבאה, הנושא יקבל ביטוי.
משה בר-סימנטוב: אני יודע שיש כוונה כזאת, כמו שאמר מנכל המשרד, להעמיד את הנושא בראש סדר העדיפויות.
משה בר-סימנטוב: אני מאמין שאם אכן הוא יועמד בראש סדר העדיפויות, הוא לא יישאר ללא מענה בכלל.
יצחק קדמן: מתקציבו הקיים?
משה בר-סימנטוב: לא, אני מדבר על תוספת תקציב דווקא.
משה בר-סימנטוב: כמו שהנושא של מעונות ניעולים קיבל תקציבים מחוץ לכך.
יצחק קדמן: בעקבות בגץ.
יפה שוורץ: צריך לפתח את המקורות הניהוליים.
משה בר-סימנטוב: זאת החלטה של משרד הרווחה.
לימור לבנת: זה טוב להאמין, אני בעד אמונה זה דבר טוב תמיד.
לימור לבנת: תודה לך בינתיים.
לימור לבנת: אני מבקשת מאנשי עיריית לוד, רון גלבוע בבקשה.
רון גלבוע: אני אנסה להיות תמציתי ולעצם העניין.
רון גלבוע: דיברה כאן המבקרת של עיריית בני ברק לגבי תקנים ייעודיים של נערה במצוקה.
רון גלבוע: לאגף הרווחה של עיריית לוד אין אף תקן ייעודי של נערה במצוקה.
לימור לבנת: אין תקן ייעודי?
רון גלבוע: אין אף תקן ייעודי.
רון גלבוע: כאשר לפני מספר שנים היו תקנים של נערה במצוקה, בסידור שמשרד החינוך העביר כסף למשרד העבודה.
רון גלבוע: בשלב כלשהו הפסיקו להעביר כספים והתקנים נעלמו.
רון גלבוע: לעצם העניין, עיריית לוד העמידה את נושא נערות במצוקה כאחד---
לימור לבנת: שנייה אחת, לפני כן.
לימור לבנת: התקנים של עיריית בני ברק הם של משרד הרווחה?
שושנה גולדפינגר: כן.
לימור לבנת: ולעיריית לוד משרד הרווחה לא העמיד שום תקן?
רון גלבוע: תקן ייעודי לנערה במצוקה.
לימור לבנת: כן, תקן ייעודי.