GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרב לוי: 45 אחוזים הם מכלל התלונות שמגיעות לנציבות ואלה לא בהכרח תלונות שקודם בוררו במשטרה אלא יכולות להיות פניות ישירות אלינו.
ליאת שלם: מתלונות שמתקבלות במשרד, אנחנו מנסים גם לאתר תקלות מערכתיות והיו לנו כמה דברים יפים במהלך השנה.
ליאת שלם: שמנו לב שקיבלנו תלונות מאזרחים שהגישו תלונה ולא קיבלו הודעה על מה נעשה עם התלונה בסופו של דבר.
ליאת שלם: למעשה ברגע שתיק חקירה נסגר, המשטרה חייבת להודיע לאזרח מה עלה בגורל התיק, האם הוא נסגר מחוסר עניין לציבור או מחוסר ראיות.
ליאת שלם: גילינו תופעה שבתיקים שנסגרים בעילה של עבריין לא נודע, המשטרה לא נהגה לשלוח הודעות למתלוננים.
ליאת שלם: בעקבות זאת הוחלט לקיים ביקורת ואכן נעשתה ביקורת בנושא של סגירת תיקים בעילה של עבריין לא נודע.
עמירה דותן: לא הבנתי מה נעשה במשטרה בנושא הזה.
עמירה דותן: אני מניחה שאנחנו רוצים ללמוד מתוך התלונות האלה וגם לא לחזור עליהן כי אנחנו הרי לא רוצים לקבל תלונות.
עמירה דותן: אתם מקבלים את התלונה, מעבירים אותה למשטרה, עוקבים אחרי המעבר, המשטרה עונה לפונה ולא אתם.
עמירה דותן: השאלה האם אצלכם יש מישהו שאוסף את התלונות האלה ומנסה לראות איפה הן עומדות, האם הן קשורות בתפקוד יחידה מסוימת או בתפקוד שוטר מסוים.
עמירה דותן: איך אנחנו מקבלים כאן היום איזשהו סיכום של כל הדבר הזה כדי שנדע איפה הבעיה?
ליאת שלם: נעשתה עבודת מטה בין המשטרה למשרד.
ליאת שלם: למעשה המשטרה היא זו שמקבלת את מרבית התלונות והפניות מהאזרחים.
ליאת שלם: לכן הוחלט שיהיה גורם אחד במשטרה שירכז את כלל הטיפול בתלונות ובפניות שמגיעות למשטרה.
עמירה דותן: מה אנחנו יכולים ללמוד מכל המלים האלה?
עמירה דותן: איפה יש סיכום לגבי המיפוי של 2,037 התלונות שהוגשו בשנת 2006?
עמירה דותן: בקשר למה התלונות האלה?
עמירה דותן: לא רק מוצדקות או לא מוצדקות, אלא על מה אנשים מתלוננים?
עמירה דותן: יש לנו מיפוי של זה?
אירית בוטון: אנחנו נעביר את הנתונים.
זבולון אורלב: כבר אמרתי שניקח שלושה-ארבעה מספרים שם קיים ריבוי גדול של תלונות מוצדקות ויחד עם מרכז המידע של הכנסת נכין שיעורי בית ונאמר להם איזה נתונים אנחנו דורשים מהם.
זבולון אורלב: יכול להיות שנעשה זאת גם בעצה אחת עם משרד המבקר, כדי שנוכל לקיים דיון קצת יותר מעמיק.
זבולון אורלב: היום רצינו על קצה המזלג להביא שני משרדים עם פערים מאוד גדולים, ואני חושב שכל אחד ראה כאן את ההבדלים הגדולים בין הגישה של הביטוח הלאומי לבין גישתה של המשטרה.
זבולון אורלב: לאור מה שקורה כאן אני מבין את התוצאה והתוצאה לדעתי ידועה מראש.
זבולון אורלב: אני חייב לקדם בברכה את התלמידים שנכנסו באיחור עם המורים שלהם ואלה תלמידים משדרות.
זבולון אורלב: אנחנו מקדמים את פניכם בברכה רבה, בעיקר מפני שאתם משדרות.
זבולון אורלב: הבית הזה הוא בית שאוהב את תושבי שדרות ועוטף עזה.
זבולון אורלב: התלמידים הם מתיכון גוטווירד.
זבולון אורלב: אזכרה למיה קוך, מייסדת עמותת עוגן להגנה על חושפי שחיתויות
זבולון אורלב: אנחנו נכנסים לחלק השני של הדיון שקשור בנושא ואותו אנחנו רוצים להקדיש לזכרה של מיה קוך שהתפרסמה כחושפת השחיתות הראשונה בתנובה ושילמה גם מחיר אישי מאוד מאוד כבד.
זבולון אורלב: לפני כחודשיים קיימנו כאן דיון בסוגיית חושפי השחיתויות והיא ישבה כאן בפאתי האולם וכיבדנו אותה.
זבולון אורלב: היא נפטרה ממחלה.
זבולון אורלב: אני מודה לחבר הכנסת רן כהן שביקש והציע שחלק מהישיבה נקיים לזכרה, ואנחנו עושים את זה.
רן כהן: אדוני היושב-ראש, אדוני המבקר, אני מודה לך על ההחלטה לקיים את הישיבה הזאת.
רן כהן: לי אין כוונה לקיים את הישיבה הזו כישיבת אבל, למרות שבעוונותינו הרבים גם זה מותר ונדמה לי שמיה קוך זכרה לברכה שנפטרה ב-3 לחודש הזה ראויה לישיבת זיכרון.
רן כהן: הייתי מאוד רוצה לומר כמה דברים שבעיקרו של דבר נועדו לעודד בדמותה את האזרחים ואת הציבור ללכת בדרכה כדי לעמוד במאמץ אדיר שבו היא ידעה לעמוד גם בחשיפת שחיתויות וגם בעידוד הציבור במאבק נגד השחיתות.
רן כהן: זכיתי ללוות את מיה קוך עוד מימי מאבקה בתנובה.
רן כהן: היא עמדה אישה קטנה ושברירית אל מול מנגנון דורסני כשהיא ידעה בבירור שהמנהלים עוסקים בשחיתות והיא התלוננה.
רן כהן: כל דרך שבו היא התלוננה, לא רק שזרקו אותה מכל המדרגות אלא התעללו בה, הוציאו עליה סעיפים נפשיים, הכפישו אותה בתקשורת ודרסו אותה באופן הכי אגרסיבי שאפשר להעלות על הדעת אבל היא עמדה על שלה באומץ לב אדיר ולא ויתרה.
רן כהן: לבסוף הדברים הגיעו לבית המשפט ובבית המשפט נמצא שתלונתה הייתה נכונה ושלושת המנהלים נגדם היא הפנתה את המידע נמצאו אשמים בשחיתות ובפלילים.
רן כהן: האישה הזו ידעה להיות סמל ודוגמה.
רן כהן: היא הייתה אישה בעלת תעצומות נפש גדולות שידעה לעמוד על שלה ומגוף קטן להוציא תעצומות נפש כאלה גדולים כדי להפגין אותם אל מול הציבור.
רן כהן: נדמה לי שבעניין הזה היא ידועה בנכונותה ללכת אל הציבור, אל הכנסת, אל המשטרה, אל כל הגורמים הרלוונטיים ולתרום תרומה למודעות הציבורית, לצורך להיאבק בשחיתות.
רן כהן: במקרים רבים יצא לי ללוות רבים אחרים שחשפו שחיתויות, ואני חייב לומר שתמיד עבורם היא היוותה מגדלור.
רן כהן: היא הייתה 1.50 מטר ומשהו, אבל היא הייתה מגדלור.
רן כהן: בעניין הזה היא ראויה להיות דוגמה ומופת של אזרח שראוי לתואר של חושף שחיתות ותורם לטוהר המידות.
רן כהן: אדוני היושב-ראש, היא בהחלט הייתה גורם מניע בהעברת חוק לעידוד טוהר המידות בשירות הציבורי.
רן כהן: לצערי הרב החוק הזה עד היום לא מבוצע.
רן כהן: החוק הזה בא להעניק תעודת הוקרה על-ידי נשיא המדינה למי שחשף שחיתות בולטת באותה שנה.
רן כהן: לדאבוני הרב נשיא המדינה לשעבר, עזר ויצמן, סירב, ממש סירב לבצע את החוק.
רן כהן: כשהלכנו אליו מיה ואני לדבר אל לבו שיבצע את החוק, שיש חוק של הכנסת, הוא אמר שהוא לא ייתן תעודת הוקרה למלשינים.
רן כהן: אני זוכר את פניה של מיה קוך במעמד הזה.
רן כהן: הוא ישב אל מול אישה שחשפה שחיתות ואמר מלשינים.
רן כהן: ניסינו, גם אני וגם היא, כל אחד בדרכו, להסביר שמדובר באנשים שממש שמים את נפשם ואת חייהם על כפות המאזניים כדי לתרום תרומה ציבורית וללא שום מטרה של רווח פרטי, אבל הוא סירב.
רן כהן: בסוף תיקנו את החוק, אבל גם התיקון לא מבוצע.
רן כהן: לפני שנה הלכתי אל נשיא המדינה משה קצב שדווקא גילה נכונות לבצע את החוק, אבל לצערי הרב היום לא קיימים התנאים לקיומו של החוק.
רן כהן: לכן אני פונה לדליה איציק כדי שהיא תקיים את החוק ופניתי לאחרונה לשר המשפטים.
רן כהן: הכול התחיל בעקבות מיה קוך.
רן כהן: הפעולה שמיה קוך גילתה בחייה – והיא נפטרה לפני שבועיים ממחלה ממארת – מהווים דוגמה ומופת ואני לפחות עדיין מחפש באיזו דרך אפשר להנציח את המעשה הזה שהיא עשתה.
רן כהן: אני חושב שאם תהיה מוכן – אני מעלה רעיון שאפשר לשקול אותו, למרות שלא דיברנו עליו עם יושבת-ראש הכנסת וגם לא אתך – להעלות רעיון בפני יושבת-ראש הכנסת לחלק מדי שנה פרס של יושב-ראש הכנסת על שמה של מיה קוך.
רן כהן: נדמה לי שהדבר הזה ראוי דווקא מהכנסת שהיא בית המחוקקים והבית הפוליטי שמשגיח על כל הנושא הזה של טוהר המידות ומניעת שחיתויות במדינה.
רן כהן: נדמה לי שהדבר הזה ראוי.
רן כהן: אני שב ומודה לך על הנכונות לקיים את הישיבה הזאת שהיא לא רק ישיבת אבל לזכרה, שגם זה לדעתי ראוי, אלא גם לנסות וללמוד מהדוגמה האישית של אשת המופת הזאת לציבור בכללותו.
שלמה קלדרון: כבוד מבקר המדינה, יושב-ראש הוועדה וחברי הכנסת.
שלמה קלדרון: קודם כל, תיבדלו לחיים ארוכים.
שלמה קלדרון: לי הייתה הזכות ללוות את מיה בדרכה האחרונה והייתי בבית הקברות.
שלמה קלדרון: אני רוצה לומר לכם שזכיתי לראות כמה רבים היו האנשים שהיו שם – בקושי 30 אנשים.
שלמה קלדרון: התנועה לאיכות השלטון באה עם זר יפה.
שלמה קלדרון: אנשים שיחרו לפתחה אבל בהלוויה שלה היו בסביבות 30 איש, דבר שמאוד כאב לי.
שלמה קלדרון: דיברתי שם ואמרתי לה שהדרך שלה לא תיפסק וכי אנחנו מבטיחים לה שאנחנו ממשיכים בדרכה.
שלמה קלדרון: אמרתי לה שכל מקרה שהיא טיפלה בו לקח ממנה קצת מהחיים, וכך בגיל 60 היא נפטרה.
שלמה קלדרון: אני רוצה לומר לכם שאנחנו נמשיך בדרך הזו, נילחם בשחיתות ונעשה הכול כדי להמשיך בדרכה.
זבולון אורלב: אני רוצה לסכם את הישיבה וקודם כל להודות למבקר שהוא גם נציב תלונות הציבור, ולמנהל החדש של הנציבות שלפי מיטב הבנתי זוהי הופעתו הפומבית הראשונה, עורך-דין הלל שמגר, שלפני שלושה שבועות נכנס לתפקידו.
זבולון אורלב: באמצעותכם אני מבקש להודות לכל מנהלי האגפים.
זבולון אורלב: אני חושב שהציבור חייב הערכה והוקרה לכל החבורה הנפלאה הזאת של הנציבות, שהיא פה לאלפים רבים של אזרחים.
זבולון אורלב: הם מוכנים להעמיד את הידע המקצועי שלהם, את הכישרון שלהם, את המוטיבציה שלהם ואת הנכונות שלהם כדי לעזור לאותם אנשים שזקוקים לעזרתם.
זבולון אורלב: זו פעולה מאוד חשובה.
זבולון אורלב: באמצעות
זבולון אורלב: כם אני מבקש להעביר את הוקרתנו ואת הערכתנו עד לאחרון העובדים של הנציבות, שידעו העובדים שהוועדה – ובאמצעותה גם הכנסת – תיתן גיבוי לעבודה כדי לשפר את השירות הציבורי וכדי לשפר ולמצות את זכויותיהם של האנשים.
זבולון אורלב: לא שאני מרוצה מ-24 אחוזים של תלונות מוצדקות בביטוח הלאומי, אסור להיות מרוצים, אבל אפשר כן להיות מרוצים ולראות מוסד בו יש התייחסות מעמיקה ורצינית, שאני תולה בה תקוות, ואני רוצה להוקיר את העבודה שנעשית בביטוח הלאומי.
זבולון אורלב: אנחנו תובעים המשך של הירידה במספר התלונות המוצדקות.
זבולון אורלב: לצערנו אחוז התלונות במשרד לביטחון פנים יחד עם משטרת ישראל, הוא גבוה מאוד.
זבולון אורלב: כאמור, אנחנו נקיים עוד דיון בראשית מושב הקיץ לגבי המשרדים המככבים בדוח כדי לראות מה ניתן לעשות.
זבולון אורלב: אני רוצה להזכיר שבאחת הישיבות הקודמות הגענו להסכמה על כך שנתקן את החוק שקשור בתלונות הציבור.
זבולון אורלב: לפי המצב החוקי היום רק המתלונן עצמו יכול להתלונן, וחוץ ממנו יש יוצא דופן אחד ואלה הם חברי הכנסת.
קריאה: גם עורכי-דין.
זבולון אורלב: כדי להגדיל את הנגישות, הסכים המבקר שאנחנו נתקן כך שעוד סוכנים חברתיים כמו עובדים סוציאליים, מנהלי מתנ"סים וכדומה, גם הם יוכלו להיות מגשרים בין הציבור לבין נציבות תלונות הציבור, ובכך נגדיל כמובן את הנגישות.
זבולון אורלב: נשמעה כאן הערה שאני מציע שהיא תילמד בנציבות שהדוח יהיה יותר דיפרנציאלי במובן של יחידות ונושאים, כדי שהוא לא יהיה כללי.
זבולון אורלב: לעשות איזשהו ניתוח מערכתי כדי לראות כל אחד בתחומו מה הבעיה שם, האם זה באמת שווה לגבי כל התחומים, כי על ידי כך נוכל לעזור במיקוד העניין במשרדים הנוגעים בדבר.
עמירה דותן: שלום לכולם, אני רוצה לפתוח בהתנצלות של יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת זבולון אורלב, שנמצא בכל הישיבות שלנו והיום לא נמצא כי היום מלאו 251 יום לחטיפת החיילים בצפון ויש מפגשים של חברי כנסת ואנשי ציבור עם אנשים ותלמידים מכל הארץ.
צבי הנדל: מ-251 בתי ספר.
עמירה דותן: זבולון נמצא בישיבה שאלדד רגב למד בה, עטרת שמואל, אם אני לא טועה, וזבולון הוא גם יושב ראש השדולה בכנסת להחזרת החטופים.
עמירה דותן: אני רוצה להודות לכם על העבודה שעשיתם וכפי שכתבתם, זאת לא עבודת גמר באוניברסיטה, אבל זה ממש מרגש.
עמירה דותן: תומר, תציגו את העבודה בבקשה.
דובר: כמו שאמרה אמירה, היינו כאן ב-16 בינואר והוועדה ביקשה מאיתנו למקד את הדברים ולהציע פתרונות ספציפיים למה שאנחנו מבקשים.
דובר: דיברנו על שלוש מצוקות עיקריות: המצוקה הראשונה היא הפגיעה בקהילתיות של שלוש קבוצות עיקריות – משוחררים אחרי צבא, רווקים שגרו בגוש תקופה ארוכה אחרי שירותם הצבאי או הלאומי וזוגות נשואים, שהתחתנו וגרו בגוש.
דובר: מרוב רובם החוק מתעלם בצורה מכוונת, פשוט מדלג מעליהם.
דובר: המטרה, להבנתנו, היא להשאיר אותם מחוץ לחוק מאי אלו שיקולים.
דובר: כפי שאמרתי, אנחנו מבינים את הרציונל של החוק לשים בצד אנשים שיכולים לסחוט את המערכת מכיוון שהם גרו שלוש שנים או פחות מזה, אבל אנחנו אומרים בצורה מאד ברורה שאנחנו לא בקבוצה הזאת.
דובר: כל חיינו גרנו בגוש, יישבנו את הגוש ועצם התגוררותנו בגוש היתה אחד המניעים המרכזיים להתפתחות שלו.
דובר: בתור שכאלה איבדנו הרבה מהזכויות הטבעיות שלנו שהיו נתונות לנו בגוש.
ראובן ריבלין: רוב חייכם חייתם בגוש?
דובר: כל חיינו.
ראובן ריבלין: או רוב חייכם או כל חייכם.
דובר: שאלת הבהרה – אתה מדבר על זוגות צעירים, גם על אלה שהם לא בני המקום.
דובר: נניח גם על כאלה שהגיעו מפתח תקווה ב-2001.
ניסן סלומינסקי: על אלה שהוא מדבר אתה מסכים?
דובר: בינתיים אני לא מתייחס לקבוצות האלה.
דובר: הזוגות שנישאו, חלקם שכרו דירה או רכשו דירה לאחר היום הקובע והם לא קיבלו דמי הובלה והתארגנות.
דובר: יש עוד כמה קבוצות שאני אדבר עליהן בהמשך, הקבוצה של הרב טל שגם נפגעה קשה מכל הסיפור הזה מכיוון שצורות המגורים שלה לא היתה כפי שנקבע בחוק.
עמירה דותן: אולי כדאי לסבר את האוזן מבחינה מספרית.
דובר: לפי הסקר שערכנו, והוא לא מדעי, אנחנו מדברים על כ-62-100 זוגות נשואים ביום הפינוי, ואני עושה אבחנה בין יום הפינוי ליום הקובע.
דובר: רווקים ומשוחררים – כ-500 אנשים, כאשר 20% מהם גרו בצורה עצמאית לחלוטין – בשכירות או בדרך אחרת.
דובר: אנחנו מדברים על כמעט 100% תעסוקה, כאשר המצב היום הוא 51% אבטלה.
דובר: אנחנו, בתור אנשים מבוגרים שעמדו על סף תחילת חייהם הבוגרים, עמדנו לרכוש דירות בגוש והיו לנו זכויות שאיפשרו לנו להתפתח במושב, מי בקהילה שלו או במושב, הן מבחינה משקית והן בדיור, אבל הזכות הזאת נשללה מאיתנו.
דובר: לא רק זאת, אלא שבמקומות החדשים שקיבלנו, היא הוגבלה.
דובר: במושב שלי, כיום יש לנו אך ורק משבצת אחת להרחבה קהילתית.
דובר: הפגיעה ביציבות הכלכלית של ההורים – אין מה להוסיף על זה.
דובר: אני אומר כך – היתה לנו עז, הביאו לנו כוס חלב.
דובר: כוס החלב שלנו עומדת להיגמר.
דובר: ההורים שלנו כבר לא יכולים לעזור לנו, לאלה שרוצים להתחתן, לאלה שרוצים להקים בית ולאלה שרוצים ללמוד.
דובר: השאיפה של כל הורה היא לעזור לילדיו, וכולכם יודעים את זה כהורים.
דובר: אי ההכרה בנו נוגעת לדמי ההובלה וההתארגנות שלא היינו זכאים להם מכיוון שלא עמדנו בהגדרות של החוק.
דובר: זה הרבה מאד כסף ומדובר ב-20,000 שקל למשפחה.
דובר: פגיעה נוספת היא פגיעה בתעסוקה.
דובר: לחלקנו היו עסקים עצמאיים, חלק עבדו במשק של ההורים והחוק מגביל את תקופת ההכשרה של הפיצוי לשלוש שנים או לשנה.
דובר: חלקנו עבדנו פחות מזה.
דובר: הבנו שיש כמה פתרונות שעומדים על הפרק בחוק פינוי-פיצוי והיינו רוצים לקבל מהוועדה דוח מצב היכן זה עומד.
דובר: יש לנו את מה שאנחנו הצענו – הזכות לרכוש מקרקעין במחיר הוגן, במחיר שווה נפש כמו שהיה לנו בגוש, בלי שום הגבלה של הקהילה שהאדם בא ממנה.
דובר: לדוגמה, אם אין מקום בנצר חזני והוא לא יכול לרכוש במקום אחר, הזכות צריכה להישמר לנו בתור אנשים שגרו בגוש.
עמירה דותן: כלומר, להמשיך בקהילות.
דובר: המטרה היא להמשיך בקהילות, אבל אם אין מקום בנצר חזני, להתגורר בקהילה אחרת.
דובר: כיום יש בעיה מאד רצינית עם הטבעות, יש הגבלה של משבצות דיור להרחבה קהילתית ואנחנו אומרים שאי אפשר לקפח אותנו מכיוון שהתב"ע מוגבלת.
דובר: אנחנו רוצים להתגורר בכל מקום אחר, בקהילה אחרת שקשורה לגוש.
עמירה דותן: כלומר, העדיפות הראשונה היא לקהילה שממנה באתם, אבל אתם מבינים שלא תמיד זה אפשרי ולכן לפחות בקהילה אחרת של הגוש.
דובר: בהחלט.
דובר: תעודת זכאות – הרבה מאיתנו, רווקים או נשואים, רוצים להמשיך ולהתיישב בגליל או בנגב, אבל אנחנו לא זכאים לתעודת זכאות על פי החוק.
דובר: תעודת הזכאות מקנה מענק של 35,000 דולר להתיישבות בנגב ובגליל.
דובר: אני חושב שבתור אנשים שנלקחה מאיתנו הזכות להתיישב, זה מתבקש והוגן לתת לנו תעודת זכאות.
דובר: דבר נוסף הוא ההכרה בנו בנפרד בנוגע לדמי ההובלה וההתארגנות.
דובר: אני מתייחס גם לכל ההגדרה של פיצוי על ותק.
דובר: הסיבות לכך רבות ומגוונות ואפשר להזכיר את המשל של העז וכוס החלב שעומדת להיגמר ביחס ליציבות הכלכלית של ההורים, דבר שמשפיע ישירות גם עלינו.
דובר: הדבר שנוגע לכולם וזה גם אפיק אחר של פיצוי, שחשוב מאד שנקבל אותו, הוא מלגות לימודים, שגם הוא מתייחס ליציבות הכלכלית של ההורים.
דוברת: מהסקר שעשינו עלתה עוד בעיה של זוגות, שנישאו ובגלל שהם למדו במקום אחר, הם שכרו בפרק זמן מסוים דירה במקום אחר.
דוברת: הם הורים לילדים והם נאלצו לשנות את הכתובת, אבל ברגע שהם חזרו לגוש חישבו את הזמן מרגע שהם חזרו ולא מאז שהם נולדו או מאז שהם הגיעו אליו.
עמירה דותן: הוועדה המיוחדת לא מטפלת בזה?
צבי הנדל: היא מטפלת ולא מאשרת.
עמירה דותן: אני יודעת שלזוג אחד היא לא אישרה.
עמירה דותן: זה גורף?
צבי הנדל: זה גורף.
דוברת: הבנתי שלזוגות שהיו בצבא קבע כן אישרו.
תומר מוסקוביץ': אני יכול לומר בדיוק דבר הפוך, שאתמול דנו בו.
תומר מוסקוביץ': מבחינתנו, זה גם לקולא וגם לחומרא.
תומר מוסקוביץ': לימודים לא מנתקים מרכז חיים וזה פועל גם אחורה לרעה.
תומר מוסקוביץ': תושב גוש קטיף שהלך ללמוד באוניברסיטה בירושלים מרכז חייו בגוש קטיף, אבל גם הפוך.
תומר מוסקוביץ': אדם שבא ללמוד בישיבה בגוש קטיף, לא נחשב שמרכז חייו היה בגוש קטיף.
תומר מוסקוביץ': הטיעון הזה לא נכון ואשמח לשמוע מכם על מקרים ספציפיים.
עמירה דותן: הגיעה אליי משפחה עם הבעיה הזאת.
תומר מוסקוביץ': זה זוג נשוי שעזב?
עמירה דותן: אחד מבני הזוג לימד במקום מסוים וליתרת חודשי שנת הלימודים הם עברו לאותו מקום כדי שהבעל או האישה יסיים את תפקידו כמחנך באותו מקום.
עמירה דותן: הם חזרו חזרה ליישוב, אבל הוועדה המיוחדת לא אישרה את בקשתם.
תומר מוסקוביץ': אני מוכן לבדוק את המקרה הזה.
צבי הנדל: כל מה שסופר פה אני מתמצת בשלושה משפטים – הראשון, מה שהיה לנו, אנחנו רוצים חזרה.
צבי הנדל: גרתי באוהל, גרתי בשכירות או בכל מקום אחר, הייתי בקהילה, היה לי משהו, תחזירו לי.
צבי הנדל: זאת סוגיה אחת ולגבי הנוער זה הכי חזק כי חלק מהם גרו בשכירות.
צבי הנדל: סוגיה שנייה – יש כאלה, שלא עזבו את הגוש לרגע, אבל הלכו ללמוד במכללת ספיר.
צבי הנדל: אני אתן דוגמה שקיימת.
צבי הנדל: במכללת ספיר נתנו הנחה למי שגר ברשות מקומית עוטפת ספיר, ואז הם רשמו את הכתובת בכפר מיימון, למרות שהם לא גרו שם בכלל.
צבי הנדל: אפילו חברי כנסת באו להעיד וחתמו על כך שהם גרו שם, בגוש.
צבי הנדל: כל עבודת מנהלת סל"ע, בניגוד לתחושתם, ואני לא יודע איך לגשר על הפערים האלה, היא שכולכם שקרנים עד אשר יוכח אחרת.
צבי הנדל: זה לא הפוך, שכולכם זכאים אלא אם יש תקלה שתיבדק לעומק.
צבי הנדל: התחושה שיש לצעירים רבים, היא שהם צריכים להוכיח ולהביא תעודות מכתה א', מכתה ב', כרטיסי אוטובוס, כמה פעמים הם באו, תלושי דלק אם נסעתי הרבה הביתה וכו'.
צבי הנדל: לכן, השורה התחתונה היא זאת – תחזירו את מה שהיה.
צבי הנדל: אנחנו לא רצינו לצאת משם.
צבי הנדל: גרתי ברבע דונם עם ההורים?
צבי הנדל: תן לי את זה.
צבי הנדל: גרתי בדירה שכורה?
צבי הנדל: תן לי דירה שכורה.
צבי הנדל: אי אפשר לתת לי דירה שכורה?
צבי הנדל: תפתור לי את הבעיה ואל תגיד שהבעיה היא שלי.
צבי הנדל: אי אפשר להשאיר את זה פתוח.
ראובן ריבלין: גם דבריי מופנים למנהלת.
ראובן ריבלין: הנושא מרכז חייו של אדם הוא נושא משפטי שנשען על עובדות.
ראובן ריבלין: כמובן שהשאלה היא על מי חובת ההוכחה ואת מי אנחנו מציגים כרשעים.
ראובן ריבלין: אנחנו יודעים שבכל מקרה שבו יש דאגה לאנשים שגורשו מביתם, יכול מספר מועט וקטן של אנשים לקחת על זה טרמפ.
ראובן ריבלין: וחובת הקהילה לברר שלא יקחו טרמפ עליה, אבל בעקרון צריך להבין שאנחנו צריכים לדאוג קודם כל לאנשים שגורשו מביתם.
ראובן ריבלין: כלומר, החובה שלנו היא קודם כל ללכת איתם בהבנה שהם צודקים, אלא חלילה יוכח שמישהו עשה טריק.
ראובן ריבלין: אני נתקל בזה חדשות לבקרים.
ראובן ריבלין: ילד או ילדה שגדלו בגוש קטיף, מרכז חייהם כל הזמן בגוש קטיף.
ראובן ריבלין: אם הם יצאו ללימודים, אלה דברים ברורים.
ראובן ריבלין: האם הוא ניתק את מרכז חייו או העביר אותו למקום אחר לפני כן?
ראובן ריבלין: כל מיני אמירות והתייחסויות שאומרות שמרכז חייו של אדם הוא לא בגוש קטיף אלא אם כן הוא יוכיח אחרת, הן דבר בלתי מתקבל על הדעת.
ראובן ריבלין: אני לא יודע איך אני יכול להוכיח שכל חיי הייתי ירושלמי, חוץ מזה שכל חיי הייתי ירושלמי.
ראובן ריבלין: תבואו אליי ותאמרו לי – תוכיח, תהיה לי בעיה.
ראובן ריבלין: למדתי בגימנסיה העברית.
ראובן ריבלין: ישאלו אותי: נסעת לתל-אביב?
ראובן ריבלין: כן, נסעתי פעם לקנות אופניים.
ראובן ריבלין: אני צריך להוכיח שחזרתי אבל הנהג שלקחת אותי מתל-אביב לירושלים כבר מת.
ראובן ריבלין: אני לא יכול להוכיח את זה ואלה דברים מובנים מאליהם.
ראובן ריבלין: האנשים האלה גורשו.
ראובן ריבלין: אני מודה, גברתי היושבת ראש, שבחוק פינוי-פיצוי לא נתנו את דעתנו לדור ההמשך, כי דור ההמשך נסמך בפיצוי על ההורים.
ניסן סלומינסקי: אתה מדבר על החוק הישן?
ניסן סלומינסקי: נתנו את דעתנו, אבל לא הסכימו איתנו.
ראובן ריבלין: אנחנו לא נתנו את דעתנו.
ראובן ריבלין: אתה ואני היינו באותו מקום, התנגדנו לכל מתוך הבנה שאנחנו נשלם את המחיר על כך שאנחנו מתנגדים.
ראובן ריבלין: היו לי ויכוחים ודיבורים רבים על העניין, אבל אוי לנו מייצרנו ואוי לנו מיוצרנו.
ראובן ריבלין: אמרנו שנינו את אותם דברים, אבל לקחנו בחשבון שמי שאומר עוצו עצה ותופר, אם לא תופר חלילה...
צבי הנדל: את זה אמרתי בוועדת כספים.
ראובן ריבלין: וקיבלת מכות מחבריך.
ראובן ריבלין: אנחנו חייבים היום ללכת בחזרה.
ראובן ריבלין: עומדים היום שני מיליארד ואני לא יודע איך יעבירו את זה ולאן יילך הכסף.
ראובן ריבלין: אני יושב היום בוועדת כספים והבעיות הן לא פשוטות.
ראובן ריבלין: יכול להיות שמחר נימצא במצב שבו לא ניתן יהיה להעביר כי ההעברות נעשות ממשרד ראש הממשלה לרזרבה, מהרזרבה למשרד ראש הממשלה והדברים נעלמים.
ראובן ריבלין: אנחנו חייבים מייד לגשת כולנו בעצה אחת ולכן אני רואה בחיוב רב את העובדה שחברת קואליציה מרכזית מכהנת כיושבת ראש ועדת המשנה הזאת.
ראובן ריבלין: אנחנו חייבים ללכת מייד לתיקון החוק בכל אותן נקודות שבהן החוק לא נותן פתרון או שאנחנו התעלמנו ממנו, או שלא הבנו אותו או שהוא לא יכול להתקיים במציאות החיים שאליה נקלענו.
ראובן ריבלין: בנושא מרכז החיים צריך לבוא ולומר שמי שיש לו ראשית ראייה לכך שרוב חייו עד כה היה בגוש קטיף, יראו אותו כאיש גוש קטיף אלא אם כן יוכח אחרת.
ראובן ריבלין: לא יכולים לבוא ולומר – תוכיח אתה את כל ההוכחות האם הכרת את חברה שלך, שהפכה לאשתך, לפני שהחליטו או אחרי שהחליטו כי ייתכן מאד שאם הכרת אותה אחרי זה, החלטתם להתחתן רק בגלל שידעתם שיגרשו אתכם.
ראובן ריבלין: אלה דברים שלא עומדים במבחן של אנשים שאומללו.
דוברת: שמענו גם דברים כאלה.
ראובן ריבלין: בתוך עמנו אנחנו יושבים.
ראובן ריבלין: אלה דוגמאות מהחיים, אלה דברים ברורים.
דוברת: בתקופת ההתנתקות הילדה הזאת ישנה במשך חודש באוטו.
ראובן ריבלין: על זה כבר בכינו וגם שילמנו.
ראובן ריבלין: לכן אני אומר שאנחנו צריכים לשבת יחד עם אותם אנשים טובים, יועצים משפטיים שלנו, שיכינו את הצעת החוק ואי אפשר יותר להמתין איתה.
ראובן ריבלין: חברים, אנחנו לא יודעים את ההשלכות ואנחנו לא יכולים לבוא ולהפקיר את אותם אנשים.
ראובן ריבלין: היום יש גבול לאפשרות שלנו.
צבי הנדל: יש עוד נקודה שהצעירים העלו והיא נוגעת לעניין הוותק.
צבי הנדל: חשוב שנדע שוותק זה דבר שקשה לאמוד.
צבי הנדל: בחוק נקבעו 4,800 שקלים לאדם לשנה.
צבי הנדל: זה קצת יותר מ-10% ממה שקיבלו מפוני חבל ימית.
צבי הנדל: בהצעת פשרה שאביגדור ואורי הציעו הם ביקשו שיהיה שליש ממה שהיה בימית ועל זה תקוע עכשיו.
צבי הנדל: הם ביקשו מינימום שאומר – לפחות אל תשפילו.
עינת יפת: לצערי זאת לא הפעם הראשונה וגם לא השנייה שאני מגיעה לכנסת לדיון בנושא.
עינת יפת: שנה וחצי לפני ההתנתקות הגעתי לוועדת החוקה, חוק ומשפט, כאשר רצו לאשר את חוק פינוי-פיצוי ואחד הדברים ששאלתי שם את חברי הכנסת היה האם מישהו בדק את החוק?
עינת יפת: לאף אחד לא היתה תשובה.
עינת יפת: היתה מטרה להריץ את החוק כדי להעביר את ההתנתקות הזאת כמה שיותר מהר.
עינת יפת: אנחנו באנו ואמרנו שיש בעיות עם החוק ומדובר בחיים של בני אדם.
עינת יפת: זה לא חוק, אלה לא רק כמה מילים.
עינת יפת: אלה חיים של אנשים, של קהילות שלמות.
עינת יפת: לצערי, שנה ושבעה חודשים אחרי פינוי גוש קטיף אני רואה את ההורים שלי, אני רואה את החברים שלי ואני רואה את עצמי.
עינת יפת: אני רואה באיזה קשיים ובאיזה טראומות אנחנו נמצאים עכשיו.
עינת יפת: זאת לא טראומה שהתחילה והסתיימה, אלא טראומה שאנחנו עוברים יום-יום וכל פעם צצים דברים חדשים.
עינת יפת: את הבעיות שלנו אני רואה כמכלול בנוסף לבעיות של ההורים שלנו.
עינת יפת: להורים שלנו קשה מאד לקום בבוקר עם הידיעה שאין להם יכולת לעזור לנו.
עינת יפת: אני נמצאת בשלב בחיים שבו אני רוצה להתחיל ללמוד, אני רוצה להתחיל לעבוד וההורים שלי אומרים לי: אנחנו מצטערים, אבל אין לנו איך לתת לך.
עינת יפת: את הפיצויים שלי העברתי להורים שלי.
עינת יפת: כמו שנכנסו מתוך אמוק לתכנית ההתנתקות, שיעשו את זה שוב כדי לעזור לאנשים האלה.
עינת יפת: עמדתי כמה פעמים מול מנהלת סל"ע כדי לעזור לחברים שלי ולומר שהם באמת הם היו בגוש וגרו איתי.
עינת יפת: אני צריכה להעיד על החברים שלי?
עינת יפת: הם היו איתי כל החיים.
עינת יפת: אני באה מעין צורים עד ירושלים חמש פעמים בחודש כדי לבוא ולהעיד.
עינת יפת: זה הופך לדבר משפיל.
עינת יפת: אתה בא אליי ואומר לי שאני לא גרתי שם?
עינת יפת: בואו ננסה להחזיר את הכבוד שהיה למתיישבים כלפי הממשלה, ננסה לעזור לאותם אנשים, שהם אנחנו, כולנו.
עמירה דותן: אני חושבת שהנושא כבר מזמן לא נמצא אצל מנהלת סל"ע אלא אצל לשכת ראש הממשלה, במטה ראש הממשלה.
עמירה דותן: יש איזשהו שיח, אבל ברור שזה נמצא שם באיזשהו מקום.
עמירה דותן: ברגע שיורי שטרן, זכרו לברכה, ביקש ממני לעמוד בראשות ועדת המשנה הזאת אמרתי לעצמי – בחודשיים הראשונים בכנסת אני אעשה משהו מעניין, מועיל ותוך חודשיים אנחנו מסיימים את העניין.
עמירה דותן: נגמר המושב הנוסף הזה וכשבאתי הבוקר לוועדה הסתכלתי בעיני מנהלת הוועדה והיא בעיניי ושאלנו את עצמנו איך אנחנו יכולים להסתכל בעיניכם?
עמירה דותן: אני בושה ונכלמת ואני אומרת את זה כמעט בכל ישיבה.
עמירה דותן: אני שואלת את עצמי איך הכנסת צריכה להיות אפקטיבית ויעילה ולא רק עוד מקום לשבת ולדון בו.
ראובן ריבלין: גברתי יושבת הראש והשר לשעבר, אמרתי לצבי שחבל על הזמן.
ראובן ריבלין: כבר ישבתי מול שלושה מנכ"לים שעסקו בנושא.
ראובן ריבלין: כל אחד הבטיח הבטחות רבות וגם כוונתיו היו טובות, אבל ההבטחות לא התגשמו.
ראובן ריבלין: ישבתי עם אילן כהן ולפניו עם יצחקי, כאשר חזינו את הבעיות שיעלו.
ראובן ריבלין: אנחנו לא יכולים יותר.
ראובן ריבלין: אין לכנסת כלי אחר.
: הצעת החוק של אורי אריאל נותנת מענה?
ראובן ריבלין: כן, מענות רבים.
ראובן ריבלין: אנחנו יכולים להשתתף בישיבות ועדת הכספים ולהיות מגובשים.
ראובן ריבלין: הממשלה צריכה להבין שאנחנו פועלים על פי מבחן התוצאה.
ראובן ריבלין: אם אין תוצאה, הדרך היחידה שיש לכנסת היא חקיקה.
שלמה בניזרי: השאלה היא האם שוב לחכות להם וללכת איתם?
ראובן ריבלין: לפני הפגרה אמרתי לא לחכות אלא להגיש הצעת חוק.
ראובן ריבלין: יש בעיות לא פשוטות בתכנון ובנייה לגבי יישובי הקבע והאנשים האלה אוכלים את הקרן.
ראובן ריבלין: בסוף יהיו להם נחלות והם יוכלו לבנות את הבתים, אבל לא יהיה להם כסף לבנייה.
ראובן ריבלין: הם מובטלים.
צבי הנדל: אחת הטענות שעולה כלפי המפונים היא למה במקומות שכבר אפשר לעשות הגרלות על בתים, אתם לא משתפים פעולה?
צבי הנדל: גם מי שאצלו הכל מסודר אמר שעד שלאחרון האנשים לא מטופל בבית האחרון, אנחנו לא חותמים.
דובר: כמה ימים לפני הפינוי היתה לנו ישיבה עם יונתן בסי שהיה כתוב שיינתן פתרון לכל הקהילה, גם לזגות צעירים ועל סמך זה כולם הלכו.
דובר: היום באו לפה זוגות צעירים שלא זכאים ואומרים להם – האיזור הזה יקר, אם אתם רוצים תלכו לחלוצית או לנגב.
דובר: היום בניצן יש אנשים בגילאי ארבעים ומעלה, הזכאים כביכול.
דובר: אלה שלא זכאים, זוגות צעירים, הולכים ובעוד כמה שנים לא יהיה לנו דור המשך בניצן.
ראובן ריבלין: אם נותנים לכם חלוצית, תלכו לחלוצית כי עוד מעט, כשתרצו ללכת לחלוצית, זה כבר לא יהיה.
ראובן ריבלין: תשמעו לי.
: יש כאן נציג של מנכ"ל משרד ראש הממשלה?
: אולי כדאי לשמוע את מנכ"ל משרד ראש הממשלה מעבר למנהלת סל"ע , לאור ההערה שלך.
עמירה דותן: בהחלט.
תומר מוסקוביץ': חברת הכנסת לבנת דיברה על משרד ראש הממשלה וחשוב יותר שמשרד האוצר יהיה כאן כדי לתת את התמונה המלאה.
תומר מוסקוביץ': נציגי מנהלת סל"ע שבאים לכאן נמצאים בדילמה מאד קשה כי סל"ע זה לא סיוט ולא שנאה אלא סיוע.