GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אריה מועלם: אני לא יודע אם יש דבר כזה בתמיכות.
אריה מועלם: אנחנו ניקח את הסיכום הזה.
זבולון אורלב: תשתמשו גם במנוף שלנו, כדי להבטיח שמיליון שקלים האלה יגיעו לארגון.
אריה מועלם: אנחנו מבטיחים שבשבוע הקרוב נלמד את הנושא, ונבדוק אם אפשר לסייע במשהו.
עמירה דותן: הנקודה השלישית - אנחנו מברכים על ההסכם בין מר טלמור לבין המנהל בפועל, שהארגון של היתומים יהיה חלק מהארגון הגדול.
עמירה דותן: כחלק מאותה ועדת המשך או מעקב שנעשה בעוד 3 חודשים, מרץ בשנה הבאה, נראה איך הדבר הזה בא לידי ביטוי.
עמירה דותן: הוועדה תמשיך לעקוב אחרי הארגון כד שנראה שהכל בסדר ומאורגן ועל פי הנחייתו של המבקר.
יובל שמיר: מבחינת יתומים זה עד גיל 30.
עמירה דותן: אנחנו לא משנים את החוק.
עדי כספי: ביד לבנים אין הגבלה.
עמירה דותן: אורלב ואני נשמח לשמוע הערות ובקשות, ואולי נוכל לעזור לכם.
עמירה דותן: לגבי הוועדה הזאת סיכמנו את הדברים.
עמירה דותן: תודה רבה, הישיבה נעולה.
עמירה דותן: בוקר טוב.
עמירה דותן: אני פותחת את ישיבת ועדת המשנה של ועדת הביקורת, ורוצה לברך את השר שמחון על בואו.
עמירה דותן: אנחנו רוצים לשמוע את הדברים שתאמר לנו.
שלום שמחון: מה שאתם מבקשים.
שלום שמחון: אם תבקשו יפה תקבלו פיצוי, אם תבקשו לא יפה, לא תקבלו, בהתאם.
עמירה דותן: אז הבאנו לפה את הקהל כדי שיגיד לך מה הוא רוצה.
עמירה דותן: אלה יהיו דברים בשם אומרם וזו ההזדמנות לברך את יושב ראש הוועדה לביקורת המדינה, חבר הכנסת זבולון אורלב, ומאד ביקש, כמובן, שנמשיך את ועדת המשנה שלנו, ושאני אמשיך להיות אתכם בקשר ולנהל אותה, ואני רואה בזה גם הרבה תודה והרבה רגש של אמון, ואני מקווה לגמור את תפקידי כמה שיותר מהר.
עמירה דותן: ואז לא נצטרך את ועדת המשנה הזאת ונוכל לעשות דברים אחרים.
עמירה דותן: מתוך החודשים שאנחנו עובדים בוועדה, כבוד השר, ייחדנו לכל ישיבה נושא.
עמירה דותן: כדי שלא יהיה בלגן של נושאים שמדבר גם על עסקים וגם על חקלאות וגם על תעסוקה וגם על מבנים, בו בזמן.
עמירה דותן: נושא החקלאות עלה כמה וכמה פעמים, די בסיפא של הדברים, ולאחרונה בביקור בניצן – להערכתי זה היה לפני כשלושה שבועות – הנושא עלה במלוא חומרתו.
עמירה דותן: אם הבנתי נכון, עלו שם כמה דברים.
עמירה דותן: אחד, ששלושה חודשים לפני ההתנתקות, כל חקלאי מילא טופס – סליחה.
עמירה דותן: ברוכה הבאה לצביה שמעון – סליחה שלא ברכתי אותך, אבל את כבר חלק מהמשפחה – שעושה עבודה מדהימה, באמת, עם המון לב במנהלת סל"ע.
עמירה דותן: אני חוזרת אל הדברים שאמרו לי החקלאים: שלושה חודשים לפני ההתנתקות, הם מילאו כל אחד טופס של מה יש לו, כמה דונמים, כל הדברים שהמנהלת ביקשה, והשאלה הגדולה היתה מה עשו עם האינפורמציה הזאת, משום שנראה היה שיש פער גדול בין המידע שמסרו שלושה חודשים לפני ההתנתקות, לבין המצב שקיים היום בשטח.
עמירה דותן: את מדברת על פיצויים?
עמירה דותן: גם על פיצויים, גם על מענקים, וגם לענייני חלופה.
עמירה דותן: כי אם אנחנו מתייחסים לבג"ץ שאמר שכל מפונה יחזור בעצם למצב שהיה לו, אז אנחנו רוצים לראות את זה.
עמירה דותן: הנקודה השנייה היא – תודה יובל - שמתוך הדברים שאני מבינה מהמפונים, 85% מהחקלאים עדיין אין להם קרקע.
עמירה דותן: לאחרונה שמעתי, ביום העיון באוניברסיטת תל אביב, שהקרקע בזיקים שניתנה להם, היא קרקע שיש בה הרבה מאד קרה, ולכן אינה טובה לגידולים חקלאיים, ומהבחינה הזאת - - -
זבולון אורלב: היתה כתבה אתמול, מדהימה, אני מוכרח להגיד שכמעט נכנסתי להלם, שמנהלת סל"ע רכשה כך וכך דונמים ליד זיקים והשקיעו שם מיליונים בחממות – אני לא זוכר את שם החקלאי שהופיע אתמול - - -
קריאות: הוא פה.
קריאות: הוא יתייחס לזה.
זבולון אורלב: כן, זה הוא – אני לא מכיר אותו אישית – ומתברר שבמשרד החקלאות יש מסמך שבקרקע הזאת יש קרה ואסור להקים שם חממות.
זבולון אורלב: וכל ההשקעה – אני אומר מה היה בכתבה.
עמירה דותן: זו אינפורמציה שיש לנו מהחקלאים, ותכף הם יוסיפו עוד.
קריאה: קנו פריז'ידר.
עמירה דותן: אני מבינה שישנה החלטת ממשלה מתחילת החודש, לייחד 32 מיליון שקל לחקלאים, ועוד החלטה שאני לא לגמרי סגורה עליה, אם זה 25% תוספת לפיצוי או – יכול להיות שתתקני אותי, צביה, מה היתה החלטת הממשלה?
שלום שמחון: יוסי יציג את זה.
צביה שמעון: יוסי יציג את זה.
עמירה דותן: בסדר גמור.
עמירה דותן: מה שאנחנו נוהגים לעשות, כבוד השר, זה באמת לשמוע את הדברים מתוך מה שנקרא: השטח עצמו, ולנסות לתת מענים כמה שיותר.
עמירה דותן: אם זה נוח לך להמשיך את הנוהל הזה גם עכשיו?
שלום שמחון: נוח לי מאד.
שלום שמחון: אחרי החקלאים אני אגיד כמה דברים, ואחרי זה יוסי יציג את מכלול הנושא.
עמירה דותן: מי מתחיל, חברים?
עמירה דותן: כל אחד שיציג את עצמו, מאיפה הוא פונה וכולי.
אסף עסיס: אסף עסיס, גרתי בגני טל, והיום פוניתי ליד בנימין, אחרי כמה תלאות.
אסף עסיס: את השטח החקלאי אני מעבד כיום.
אסף עסיס: אני מעבד ברצף, לא הפסקתי לעבד ולו ליום אחד, מכיוון שאני – אולי כיוצא מן הכלל שיכול להעיד על הכלל – פניתי הרבה לפני כן למנהלת.
אסף עסיס: בהתחלה נדחיתי בקש, ורק בחודש אפריל – שנה לפני כן כבר פניתי, אבל רק בחודש אפריל 2005 הקימו איכשהו, משרד החקלאות – עוד לא במנהלת, הם עוד לא התעסקו עם זה – איזושהי ועדה לעזור לחקלאים לשמור על הרצף.
אסף עסיס: כמובן, שהוועדה הזאת לא יצא ממנה שום דבר, כי היא היתה בלי שיניים, בלי סמכות, בלי כסף, בלי שום דבר, וכדי לבנות משהו צריך יוזמה, צריך אדמה, צריך קרקע, מים, וצריך גם כסף.
אסף עסיס: ולא הצליחו, לא העבירו לנו מקדמות ולא שום אמצעי כדי להתחיל, אבל התחלנו על אף זאת שלא היה בידינו כמעט כלום.
אסף עסיס: קיבלנו קרקע – ועל זה באמת צריך להודות למי שעשה והצליח – קרקע קיבלנו מול אזור התעשייה הדרומי של אשקלון, זה נקרא: חלקת החולות של מפקיעים.
אסף עסיס: חול אין שם, כי את החול כבר גנבו שם, והוא נמצא בערמות בבית שקמה.
אסף עסיס: אז נתנו לנו את חלקת החולות הזאת, ואני, עם הבן שלי, שעבדנו יחד, קיבלנו שם את ה-80 דונם.
אסף עסיס: זה היה עדיין בתהליך של הכשרה.
אסף עסיס: קשה לתאר את זה, אבל עבדו שם עדיין כל קרן קיימת והחטיבה להתיישבות עם כל הקבלנים, עבדו שם עדיין ליישר את השטח, והחלקה הקטנה שנשארה, חילקנו אותה בינינו אני ורונית בלבן, והתחלנו לבנות את החממות.
אסף עסיס: ב-10 ביולי 2005 יכולנו לעלות, ועלינו, על הקרקע.
אסף עסיס: ב-25 ביולי, כשראיתי שאני לא מספיק לגמור לבנות את החממות – היו רק שלד בלי הקשתות למעלה, פרשתי רשת ואמרתי: אחרת אני לא אצליח להוציא את כל השתילים מהגוש.
אסף עסיס: ואז התחלתי לעשות נגלות של שתילים מהגוש עד ה-15 באוגוסט, עד יום הפינוי.
אסף עסיס: אני אמרתי: בוא, יתנו לנו עוד אחר כך להמשיך להוציא.
אסף עסיס: הבן שלי אמר: עזוב, אני לא סומך על אף אחד.
אסף עסיס: אמרו 15 באוגוסט, אז עד אז כל השתילים בחוץ, כי את השתילים אנחנו חייבים להעביר.
אסף עסיס: ובאמת אחר כך מה שקרה זה שעל אף כל ההתחייבויות שנוכל להמשיך לעבוד – יכולנו הלאה להמשיך להוציא, אבל את המים סגרו שם, וחצי מהשתילים שלה, למשל (רונית בלבן), נתקעו בלי מים.
אסף עסיס: העברנו את כל השתילים.
אסף עסיס: אני לא רוצה להגיד שהספקנו לבנות את כל המשק שלנו כמו שהיה בגוש קטיף.
אסף עסיס: מלכתחילה, בתכנון, כשראיתי את לוח הזמנים וכולי, סגרתי עם 60% מהלקוחות בחוץ לארץ – אנחנו מגדלים חומר ריבוי של צמחי בית לייצוא – ולשאר אמרתי שלא נוכל לספק להם השנה.
אסף עסיס: יצאנו עם זה לדרך.
אסף עסיס: מתוך ה-60% הצלחנו לייצר באותה שנה 70% אחוז.
אסף עסיס: כמובן שהלקוחות לא נפגעו כי נסעתי לקניה, וקניתי בקניה ייחורים, ומכרתי באיטליה ובצרפת.
אסף עסיס: היתה לנו שנה משוגעת.
אסף עסיס: הפסדתי על זה כסף אבל נשארתי עם הלקוחות.
אסף עסיס: נשארתי עדיין בשוק.
אסף עסיס: אף אחד לא מפצה אותי, כמובן, על הפסד לקוחות, זה לא קיים.
אסף עסיס: בחוק המוניטין שווה אפס והלקוחות לא שווים ואין כלום.
אסף עסיס: כך עברתי את השנה הראשונה מבחינה פיסית.
אסף עסיס: מבחינת פיצוי, את הגרוש הראשון עבור פיצויים על המשק קיבלנו באפריל 2006.
אסף עסיס: השקענו חמישה מיליון שקל.
אסף עסיס: כבר בדצמבר הגשתי למשרד החקלאות.
אסף עסיס: את ההשקעות שכבר בוצעו עם החשבוניות – חמישה מיליון שקל שכבר השקענו עד דצמבר 2005, אבל את הגרוש הראשון – איזושהי מקדמה של מיליון וחצי שקל, קיבלנו באפריל 2006.
אסף עסיס: חוץ מזה, כי לא ידעו.
אסף עסיס: לא שלא הגשנו בקשה.
אסף עסיס: ביקשנו כל הזמן להגיש בקשה.
אסף עסיס: אמרו שלא יודעים איך לטפל בנושא של עסקים חקלאיים, היה מעורב בזה גם מנכ"ל משרד החקלאות יוסי ישי – לשעבר מנכ"ל.
אסף עסיס: בסוף החלטנו שלפחות נקבל על הבית.
אסף עסיס: נשים את הבית בפנים, וקיבלנו פיצוי חלקי על הבית, ואותו הכנסנו בפנים עם קצת חסכונות, ועם הלוואות גדולות מהבנקים וכך יצאנו לדרך.
עמירה דותן: אסף, מה שאתה אומר זה שמי שבעצם שיתף פעולה לפני ההינתקות, ולא עמד נגד, והיתה לו קרקע כבר באפריל 2005, ויכול היה בעצם להראות דוגמה של איך הכל מתארגן, גם אתה ואני לא יודעת מי עוד - - -
אסף עסיס: רונית.
עמירה דותן: רונית, שעשתה בראש תנועה, שגם מים לא היו לה, זאת אומרת: הרבה מאד צדדים היו בתוך התהליך הזה – גם אתם, בעצם, הכסף שהראשון שראיתם היה שנה אחרי.
אסף עסיס: בהחלט.
אסף עסיס: אנחנו יוצאים מהכלל שבאים להעיד על הכלל.
אסף עסיס: שאם באמת היו פונים לא שניים אלא מאתיים חקלאים, אני לא יודע איך זה היה עובד, אם זה לא עבד עם שניים.
עמירה דותן: אוקי.
עמירה דותן: בהנחה שאנחנו כבר על סף 2007, האם מבחינתך הפרוצדורה, כולל ההסכמים, כולל כל מה שחשבת שמגיע לך , ניתן לך?
עמירה דותן: החקלאות ממשיכה להיות הכיוון?
אסף עסיס: אני אמשיך.
אסף עסיס: הנישה הזאת שאנחנו עובדים בה זו חקלאות רווחית.
אסף עסיס: היא חקלאות שכדאי לנו להמשיך בה, לכן אנחנו ממשיכים בה.
אסף עסיס: אבל אני קיבלתי לפני יומיים את ההחלטה הסופית של ועדת הזכאות, כי ההחלטה הקודמת היתה זמנית.
אסף עסיס: ההחלטה התקבלה לפני יומיים, ואנחנו אמורים לקבל את שארית הפיצוי, שזה כולל הפיצוי על ההעתקה – שמגיעים עליה עוד 10% - כולל כל הקומפלט על העסק, אנחנו אמורים לקבל 4 מיליון.
אסף עסיס: עד עכשיו השקעתי 7 מיליון במשק.
אסף עסיס: עוד לא גמרתי להשקיע.
אסף עסיס: ואני רוצה להסביר רגע מאיפה זה נובע.
זבולון אורלב: מה שהשקעת זה אותו סדר גודל שהיה לך בגני טל?
אסף עסיס: קודם כל, מה שהשקעתי עד עכשיו, עדיין לא מגיע לסדר גודל.
אסף עסיס: חסרים עוד חמישה דונם.
אסף עסיס: אבל גם על הנקודה הזאת אני רוצה לענות.
אסף עסיס: מי שחושב שאפשר להעתיק אחד לאחד משק חקלאי מתנאים כאלה לתנאים אחרים, זה נדון לכישלון מלכתחילה.
אסף עסיס: אי אפשר, עם מחירי כוח האדם שלנו, תנאי מזג האוויר שלנו, להשוות את זה למה שהיה בגוש קטיף.
אסף עסיס: היבול פה – ואנחנו רואים את זה.
אסף עסיס: בשנה שעברה, אמרתי: אולי לא שתלנו בזמן.
אסף עסיס: השנה שתלנו, הכל בזמן, ואנחנו רואים שיש לנו פחיתה ביבול של לפחות 30%.
אסף עסיס: כלומר, צריך לבנות יותר שטח כדי להגיע לאותן תוצאות.
עמירה דותן: כלומר איכות הקרקע שונה?
אסף עסיס: לא.
אסף עסיס: האקלים.
אסף עסיס: רק במוצאי שבת האחרונה נסעתי מהבית ביד בנימין, 3.5 מעלות מדחום במכונית, אני נוסע בין שפיר למשואות, שיש שם אמבטיית קור, חצי מעלה, אני מגיע לשטח שלנו – שלוש מעלות, נסעתי עוד קצת, לשטחים שלהם – מינוס אחד.
אסף עסיס: כאשר שם שלוש מעלות היו תופעה נדירה.
אסף עסיס: בתקופה הזאת, בדרך כלל, היינו בסביבות תשע מעלות מינימום.
אסף עסיס: היינו מגיעים לשלוש ארבע מעלות בתקופות קצרות באמצע פברואר, שגם מבחינת הגידול אנחנו צריכים את החום פחות.
אסף עסיס: אבל בתקופות כאלה, זה ממש עוצר את הגידול.
אסף עסיס: כך שיש עוד כמה דברים שבגללם אי אפשר להעתיק אחד לאחד.
אסף עסיס: אחת הטעויות שהיו, למשל, בגוש קטיף, זה שהיו לנו חממות וונלו, חממות זכוכית, העתיקו את כל הטכנולוגיה קומפלט מוונלו בהולנד לגוש קטיף.
אסף עסיס: זה לא עובד, כי חממות זכוכית לא יכולות לתפקד בחום הזה.
אסף עסיס: אי אפשר להיפטר מעודפי חום בקיץ.
אסף עסיס: אז צריך לראות לאן עוברים ולעבוד לפי זה.
אסף עסיס: אז אי אפשר להגיד: מה שהיה לך, בדיוק.
אסף עסיס: התנאים שונים, כוח אדם שונה, אני צריך להכניס הרבה יותר מיכון כדי לחזור לעצמי.
אסף עסיס: היה לי שם מצע מנותק חופשי.
אסף עסיס: הייתי הולך לדיונה הקרובה – אנחנו מגדלים על מצע מנותק - לוקח חול, מכניס אותו לשקיות, העלות של העבודה היתה שולית, והיתה לנו יופי של עבודה.
אסף עסיס: באתי לפה, אז קודם כל אין חול.
אסף עסיס: דבר שני – העלות של העבודה, למלא את העציצים האלה במצע – היום אני קונה 1000 קוב מצע בשנה, 260,000 שקל בשנה.
אסף עסיס: אז קניתי מיכון שיערבב לי את המצע.
אסף עסיס: אז אומרים לי: לא היה לך את זה שם.
אסף עסיס: כן, אבל כך זה עולה לי 130,000 שקל מצע במקום 260,000 שקל.
אסף עסיס: זאת אומרת: צריך להתאים את הפעילות לאזור.
עמירה דותן: אני הבנתי שהבנק העולמי היה מעורב.
אסף עסיס: אני לא.
אסף עסיס: אני לא מכרתי.
אסף עסיס: אני סגרתי מראש.
אסף עסיס: גם משרד החקלאות התנגד לזה, ואני התנגדתי.
אסף עסיס: לא רציתי.
אסף עסיס: אני בשנת 2001 הכניסו לי, אחד הפועלים, מטען מתחת לכסא.
אסף עסיס: יש לי את התמונות של האוטו שהתפוצץ לי.
אסף עסיס: מאז הפסקתי להעסיק את הפלסטינים.
אסף עסיס: אני לא רציתי.
אסף עסיס: הרי מה שקנה הבנק העולמי זה בעצם קבוצת יהודים שבסוף מסרה את זה לערבים.
אסף עסיס: אני לא רציתי להיות זה שמוסר את השטחים שלי.
אסף עסיס: לקחתי את הכל אתי, חלק גדול שלא הספקתי לקחת הרסתי, מה שיכולתי, מה שלא יכולתי להרוס, את הרוב לקחתי אתי, וחלקו בנוי אצלי כבנייה.
אסף עסיס: כלומר: גם עלויות הבניה פה הן העתקה של דברים.
אסף עסיס: אבל בבסיס של החוק, החישוב של עלות הפיצוי, מעריכים אותו לפי סכום שעלה לנו להקים שם.
אסף עסיס: לא לפי סכום שיעלה לנו להקים מחדש.
אורי אריאל: מה הפער?
אסף עסיס: הפיצוי מדבר, לפי צורת חישוב נורמטיבית, על 66% ממפתחות של משרד החקלאות.
אסף עסיס: מפתחות של משרד החקלאות הן לתוספת.
אסף עסיס: יש לך משק קיים, אתה רוצה להוסיף ולבנות עשרה דונם, זה עולה איקס.
אסף עסיס: אבל להקים משק מחדש אלה הוצאות הרבה יותר גדולות.
אסף עסיס: בנוסף לכך, כשהם מחשבים 66%, הם לא לוקחים בחשבון ש-5% מהפיצוי אנחנו משלמים למס הכנסה, ירדו 5%.
אסף עסיס: שעוד 5% אנחנו משלמים לכל מיני עורכי דין ושמאים – ירדו עוד 5%.
אסף עסיס: ש-25% אני שילמתי ריבית, כי השקעתי כבר לפני שנתיים, ורק בימים הקרובים, כנראה, אני מקבל את הפיצוי.
אסף עסיס: כך שהפיצוי מגיע לסביבות 40%.
אסף עסיס: זה לא פיצוי, סליחה.
אסף עסיס: פיצוי זה מעבר למאה אחוז.
אסף עסיס: פה זה שיפוי והוא לא מגיע לכדי 40% מההקמה מחדש.
עמירה דותן: אני רוצה לבקש ממך – אל"ף, אני רואה את הלהט.
אסף עסיס: הלהט מגובה.
עמירה דותן: ברור שהוא מגובה, וגם אם הוא לא מגובה זה נראה מאד אמיתי ואוטנטי.
עמירה דותן: לכן אני רוצה לתת גם לאחרים לדבר.
עמירה דותן: אבל גם בניצן שמעתי שלקחתם כלכלנים לעשות עבודה כלכלית אובייקטיבית.
אסף עסיס: כן.
אסף עסיס: הצוות שם לקח כלכלנים.
אסף עסיס: הם ידברו על זה.
אסף עסיס: אני מדבר לא על תחשיב, אלא על דברים בפועל.
עמירה דותן: אתה דיברת על הנוסחה.
עמירה דותן: לדעתך היא לא לקחה את הקומפוננטים הנכונים.
עמירה דותן: היא התבססה על משהו שהוא לא ישים מול ההעתקה האמיתית.
אסף עסיס: במילים קצרות: היא התבססה על זה שאנחנו, או המתנחלים הם רודפי בצע, וצריך לתת להם את הכסף שהיה להם שם.
אסף עסיס: לא עלות הקמה.
עמירה דותן: זה כבר שיפוטי.
עמירה דותן: אני רוצה שנדבר במושגים לא שיפוטיים.
זבולון אורלב: שורה תחתונה אני מבין שהעלות של ההקמה היא סדר גודל של שבעה מיליון שקלים.
עמירה דותן: אבל הוא לא גמר.
אסף עסיס: לא גמרתי עדיין לבנות את המשק.
אסף עסיס: זה יעלה לי 11 מיליון.
אסף עסיס: אני מעריך שאני צריך עוד 30 דונם לגמור לבנות, ואז – אני לא אומר שיהיה לי משק כמו שם, יהיה לי משק יותר גדול, אבל אוכל לתת אותן תשובות לאותם לקוחות שהיו לי.
זבולון אורלב: וזה יעלה לך לפי הערכתך 11 מיליון.
זבולון אורלב: מול כמה פיצוי?
אסף עסיס: מול פיצוי של ארבעה מיליון.
אסף עסיס: ועוד משהו: יש גם פער של – מתי אתה מקבל את הכסף.
אסף עסיס: חוץ מהעלות הזאת, יש גם עלות של ריבית.
זבולון אורלב: על זה אמר עגנון את האמרה הידועה, שעד שבאה הנחמה יוצאת הנשמה.
אסף עסיס: תראו, יש את מענקי מנהלת ההשקעות.
עמירה דותן: אבל אסף, באמת משפט אחד, כי אני רוצה לתת לאנשים נוספים לדבר כדי לראות את התמונה כולה.
אסף עסיס: רק עוד נושא ההשקעות ובזה אני אגמור.
אסף עסיס: היינו אמורים לקבל קרקע – זו היתה ההתחייבות – קרקע שנמצאת בתחום עדיפות לאומית.
אסף עסיס: קיבלנו קרקע.
אסף עסיס: כולם חשבו, כנראה, שהיא במסגרת עדיפות לאומית, במפות זה היה באזור ג'.
אסף עסיס: אפילו שאנחנו חוטפים שם קסאמים כרגיל, ובאמת כל הרבנים שדיברו לפני כן שהיה לא תהיה – לא קרה שום דבר, אנחנו ממשיכים לקבל שם פצמ"רים, אין לנו שום הבדל.
אסף עסיס: אפילו שאנחנו מקבלים, אנחנו לא עוטף עזה ואנחנו לא אזור א'.
אסף עסיס: אנחנו אזור ג'.
זבולון אורלב: איפה השטח?
אסף עסיס: על יד אשקלון.
אסף עסיס: המתקן האסטרטגי שכל פעם זה – אנחנו על ידו.
אסף עסיס: הם מכוונים אליו ופוגעים בנו.
זבולון אורלב: בין המתקן לפסיזיקים?
יוסי ישי: דרומית לאזור התעשייה של אשקלון, ממש.
יוסי ישי: חמישים מטר מאזור התעשייה.
אסף עסיס: אז אני רוצה להגיד: מענקי מנהלת ההשקעות, שזה בסמכות משרד החקלאות – נכון שיש עוד הרבה דברים שנכנסים בדרך, אבל – גם את זה עדיין לא קיבלנו, שזה היה אמור להיות בבסיס הפיצוי.
אסף עסיס: זה חלק מהפיצוי, כדי להשלים למאה אחוז.
אסף עסיס: עד כאן.
אסף עסיס: יש עוד הרבה.
עמירה דותן: אני בטוחה.
עמירה דותן: שלמה, בבקשה.
שלמה ורסטייל: גם אני מגני טל יחד עם אסף עסיס, ועבדנו בתחום דומה – קרוב לארבעים דונם של משתלת גרניום.
שלמה ורסטייל: ייצרנו ייחורים ליצוא לאירופה והשארנו שם במקום קרוב למיליון עציצים שהפכנו אותם כדי לא להשאיר אותם על השולחנות.
שלמה ורסטייל: חלק מהציוד הצלחנו להעביר למקום שיוסי ישי הקצה לנו באותו אזור.
שלמה ורסטייל: שם הנחנו את הציוד, את השולחנות.
שלמה ורסטייל: היום, כמובן, גונבים אותם, כי אני לא היה לי את האומץ שהיה לחברי הטוב ללכת ולהשקיע.
שלמה ורסטייל: אני אמרתי שאני שוכר מקום וממשיך לייצר.
שלמה ורסטייל: אני כמובן עובד עם חצי הפוטנציאל או חצי ממה שהיה לי לפני כן, רק עשרים דונם, שאני שוכר באופן פרטי.
שלמה ורסטייל: אני לא קיבלתי עד היום לירה אחת פיצוי על המשק.
שלמה ורסטייל: אז מזל שלא השקעתי.
שלמה ורסטייל: להגיד שאני מתפרנס מזה, זה קשה מאד.
שלמה ורסטייל: אני פשוט מנסה לשמור על הלקוחות בדרכים כאלה ואחרות.
שלמה ורסטייל: בכל זאת, אחרי 25 שנה, לקוחות היו נאמנים, עברנו כבר את כל המלחמות והאינתיפאדות, אז הם נשארו אתנו.
שלמה ורסטייל: אבל בשורה האחרונה: אני לא רואה בכלל את האופק, לא מבחינת שטח - - -
שלום שמחון: למה אתה לא רואה את האופק?
שלום שמחון: לא הציעו לך שטח?
שלמה ורסטייל: בניגוד לאסף, אני הולך להקים גני טל בחפץ חיים.
שלמה ורסטייל: אני לא הסכמתי לעשות משק במרחק של שעה נסיעה מהבית.
שלמה ורסטייל: אני לא בנוי למשק – רוב החקלאים לא רואים את הדבר הזה, שמשק נמצא שעה נסיעה מהבית.
אורי אריאל: לא צריך לשכנע את השר.
אורי אריאל: השר מבין.
אורי אריאל: הוא בא משם.
שלום שמחון: אני שואל האם לך הוצע סל של פתרונות שיכולת לקחת אחד מהם, או לא הציעו לך כלום.
שלמה ורסטייל: הציעו לי שטח באזור מפקיעים, שם.
שלמה ורסטייל: אבל אני התלבטתי קשות.
שלמה ורסטייל: ויוסי מאד השתדל בעניין הזה, אבל אני שמח – לשמחתי ולצערך – שלא נכנסתי לדבר הזה ולא השקעתי ולא שקעתי במה שהוצע לי.
שלמה ורסטייל: כי היום אנחנו מגיעים בערך לאותו מקום.
יוסי ישי: הפתרון שלו צריך להיות בחפץ חיים.
יוסי ישי: הנחלה שלו – זו לא נחלה - - -
אורי אריאל: זאת לא נחלה?
יוסי ישי: עוד מעט נדבר על זה.
יוסי ישי: החלקה החקלאית שאמורה להיות שלו היא בגני טל בחפץ חיים.
שלמה ורסטייל: אבל אני עדיין, בניגוד לרוב החברים, שעד היום אין להם קרקע והם לא לקחו שטח אחר, לא מצאו מקום אחר, לא היתה להם היכולת ללכת ולנסות להמשיך את העבודה, החקלאות, במקום אחר, אני כן עשיתי את המאמצים האלה.
שלמה ורסטייל: אבל בסופו של דבר אנחנו נמצאים באותו מקום.
דודו מיכאלי: אני ממושב גדיד.
דודו מיכאלי: אני רוצה להתייחס קודם למה ששמעתם ואתם כבר יודעים, הסיפור של הקרה באזור שלנו.
זבולון אורלב: אני לא יודע כלום.
זבולון אורלב: הקרקע שעליה הקמת את החממות היא - ?
דודו מיכאלי: אני אתייחס לזה.
דודו מיכאלי: צריך לזכור שרוב החקלאים מגוש קטיף הגיעו לאזור ניצן.
דודו מיכאלי: הקרקע היחידה, הפתרון היחידי, שהוצע לחקלאים באזור ניצן, היה באזור זיקים.
דודו מיכאלי: לי לקח חמישה חודשים לקבל החלטה כדי להיכנס לשטח הזה, אחרי התרוצצויות בכל המשרדים כדי לנסות ולאתר קרקע יותר קרובה, כמה שיותר קרובה לבית – כי היה ברור לנו מה המשמעות של קרקע רחוקה מהבית.
דודו מיכאלי: כולם התייחסו לזה כאילו אנחנו מחפשים נדל"ן.
דודו מיכאלי: בסופו של דבר קיבלתי את ההחלטה שעל אף שזה רחוק מהבית, אני חוזר לחקלאות.
דודו מיכאלי: ליתר דיוק, ההחלטה היתה משפחתית.
דודו מיכאלי: בעיקר, אני אומר את זה, וזה בפן האישי, כדי להחזיר את אבא למסלול העבודה.
דודו מיכאלי: צריך שכל החברים יבינו את מה שמדברים פה האנשים.
דודו מיכאלי: אסף ודודו ושלמה, קמים בבוקר ועדיין עובדים.
דודו מיכאלי: יש 120 חקלאים שידעו לייצר כמויות לא מעטות של סחורה לייצוא, ידעו לתת הוראות כל יום לעשרים פועלים, והיום מה שהם עושים זה רבים עם האישה, ובמקרה הפחות טוב, עם הילדים.
דודו מיכאלי: אני אומר: זה דבר שצועק מהשטח בצורה כל כך קשה, וחייבים לתת על זה את הדעת.
דודו מיכאלי: לאחר שקיבלנו את השטח הזה – ואני לא רוצה לגעת בשאלה אם ידענו או לא ידענו.
דודו מיכאלי: צריך לזכור שגם אם ידענו, צוות מקצועי שהקים משרד החקלאות במהירות, יש לציין, נתן היום את חוות הדעת שמה שצריך לשים באותו אזור זה חליפת נגד הקרה, שעולה 37,000 שקל לדונם.
דודו מיכאלי: כשקיבלתי את החממה שלו, סדר גודל של 37,000 שקל, עדיין לא קיבל את הכל.
דודו מיכאלי: איפה ההתאמה?
דודו מיכאלי: יותר מזה אני אומר: אסף נמצא בפיילוט.
דודו מיכאלי: בספינת הדגל של מדינת ישראל.
דודו מיכאלי: שטח מפקיעים, מה שמכונה שטח הגרניום, זה השטח שקיבל את רוב הדברים מסודרים, לכאורה.
דודו מיכאלי: חשמל, תשתיות, גידור.
דודו מיכאלי: אני נכנסתי לשטח לא היה גידור, עד היום אין לי חשמל בשטח, אין לי תקשורת.
דודו מיכאלי: תבינו, אני מעסיק עשרה ישראלים, מייצא לחוץ לארץ – ייצאתי מספטבר, שלושה חודשים, 180 טון תוצרת – בלי טלפון.
דודו מיכאלי: בלי פקסים.
דודו מיכאלי: אני כל היום רץ.
דודו מיכאלי: אני צריך להתחבר למחשב של חברת הייצוא, אני נוסע לניצן, מתחבר וחוזר.
דודו מיכאלי: אני כל לילה נמצא בשטח בארבע לפנות בוקר כדי לקלוט מה קורה ולנסות להציל את מה שנמצא שם עם וילונות, ומשחקים כאלה ואחרים.
דודו מיכאלי: תארו לכם מה קורה לחקלאי בחוץ, שמדגדג לו לחזור לפעילות, וכבר שנה וחצי מחפש מה לעשות, חקלאי בנשמה, והוא רואה את מה שקורה לי, ברור שהוא לא ייכנס לזה.
דודו מיכאלי: אם הוא ייכנס אז הוא - - -
קריאה: מתאבד.
עמירה דותן: אתה מוסיף לנו לאינפורמציה שני דברים.
עמירה דותן: אחד, כמה קשה לקבל את ההחלטה, משום שהקרקע לא ליד הבית, אתה לא יכול לעשות מה שציפית לעשות.
דודו מיכאלי: יש דברים שחייבים אותם ליד הבית, בוודאות.
דודו מיכאלי: אני אתן דוגמה: אני אורז תוצרת אורגנית לייצוא, במכונה שנקראת פלומבה.
דודו מיכאלי: המכונה הזאת חייבת לא בן אדם אחד שיידע לתפעל אותה.
דודו מיכאלי: מספר אנשים שיידעו לתפעל אותה.
דודו מיכאלי: קרתה תקלה, וצריך לצאת טריילר עכשיו לכריסמס.
דודו מיכאלי: אי אפשר לדחות את זה ביומיים.
דודו מיכאלי: אתה נוסע כל הזמן, יש תקלה – אתה חוזר לשטח.
דודו מיכאלי: בשבוע שעבר הגעתי בשש בערב לבית, חזרתי עד עשר בבוקר.
דודו מיכאלי: הבוקר קראו לי: יש תקלה בבית האריזה, אין חשמל.
דודו מיכאלי: חדר קירור.
דודו מיכאלי: אז בשלוש וחצי יצאתי מהבית - - -
אורי אריאל: למה אין חשמל?
דודו מיכאלי: כי אני מחובר בחיבור זמני לקו של מקורות שהתחברתי אליו, אחרי שקיבלתי תלונה מהמשטרה כי התחברתי בצורה פרזיטית, ויש שם קצר בגלל כל הסיפור של הסערה.
אורי אריאל: רגע, אין שם חשמל רגיל, מה אתה אומר?
דודו מיכאלי: אין חשמל, אין תשתיות, אין ביוב.
אורי אריאל: חשבתי שרק טלפון אין.
עמירה דותן: לא, הוא אמר: אין תשתיות, אין ביוב, אין חשמל.
דודו מיכאלי: אין חשמל.
דודו מיכאלי: אני לא מחובר לביוב, תארו לעצמכם.
דודו מיכאלי: בית אריזה, עשרה ישראלים עובדים בו, לא מחובר לתשתית ביוב נורמלית.
דודו מיכאלי: אין ביוב.
דודו מיכאלי: איך אפשר לייצא ככה?
דודו מיכאלי: איך אפשר לעבוד בתקנים של אירופה?
עמירה דותן: ואתה אומר מעבר לזה, שמצב הביש שאתה נמצא בו משליך על אחרים שעדיין לא קיבלו את ההחלטה.
עמירה דותן: כלומר, אותם 120 שמדגדג להם בידיים, רוצים להתחיל אחרי שנה ומשהו, והם אומרים: למה להתחיל?
אהרון חזות: הם לא ייכנסו בגלל שהם רואים מה קורה לאחרים.
דודו מיכאלי: אמרתי בשבוע שעבר גם לשר החקלאות וגם ליוסי, שבפן הזה משרד החקלאות מנסה לעזור ומנסה לתת פתרונות, אבל כנראה שזה לא נמצא בידיים שלהם.
דודו מיכאלי: והחוק הוא מוגבל, ואנחנו עובדים על פי החוק במדינת ישראל, תודה לאל – אני אומר את זה בציניות - אם היו מצליחים להחזיר רק 30-40 לפעילות, שכל אחד מהם מחזיק עשרה ישראלים.
דודו מיכאלי: תראו איזו תמונה יפה.
דודו מיכאלי: 300-400 ישראלים מאזור אשקלון עובדים.
דודו מיכאלי: מי חושב על זה?
דודו מיכאלי: מי נותן את הדעת על זה?
דודו מיכאלי: ומה ביקשנו?
דודו מיכאלי: בנושא של תקשורת, אומרים, גם במנהלת:
דודו מיכאלי: תקשורת זה בכלל לא בהסכם אתכם.
דודו מיכאלי: סליחה, מה זה לא בהסכם אתנו?
דודו מיכאלי: היתה לי תקשורת בגוש קטיף, תנו לי תקשורת.
דודו מיכאלי: מה שהיה לי, תן לי.
דודו מיכאלי: אני לא מדבר על חשמל.
דודו מיכאלי: חשמל, מחברים אותנו ליד בית האריזה.
דודו מיכאלי: אז מה אני צריך לעשות עכשיו?
דודו מיכאלי: הפכתי להיות חברת חשמל.
דודו מיכאלי: אני צריך לעשות תשתית מיוחדת לכל חממה.
דודו מיכאלי: כי המרחק של החממה מבית האריזה, הוא סדר גודל של 300-400 מטר.
דודו מיכאלי: ובחממות אתה חייב חשמל, כי אתה צריך אוטומציה, חימום.
דודו מיכאלי: ידעתי שיש לי קרה, שמתי חימום בפלפל.
דודו מיכאלי: אי אפשר לתפעל אותו, אי אפשר להפעיל אותו.
עמירה דותן: זה חלם.
עמירה דותן: זה נשמע ממש כמו חלם.
זבולון אורלב: לא נעים לי להגיד לך: זה לא חלם.
זבולון אורלב: יותר קרוב לסדום ועמורה.
דודו מיכאלי: שואלת אותי הכתבת אתמול, אחרי שהיא חוזרת אלי בערב, אומרת:
דודו מיכאלי: קיבלתי תשובה ממשרד החקלאות שמנהלת סל"ע קנתה את השטח מאחורי גבם.
דודו מיכאלי: אני אומר: תגידו, באמת אני לא מבין.
דודו מיכאלי: היה עלי לבדוק – לא בדקתי.
דודו מיכאלי: למרות שבדקתי, וצעקתי, והיתה תמונה בידיעות: דודו מיכאלי צעק ואמר: חלם.
דודו מיכאלי: נקנו שטחים שלא מתאימים.
דודו מיכאלי: אם אתם זוכרים, תמונה ביום שישי בידיעות אחרונות.
דודו מיכאלי: צעקנו את זה.
דודו מיכאלי: אבל לא חשוב.
דודו מיכאלי: איך אמא שלי אמרה?
דודו מיכאלי: קח את כל הכסף שאבא שלך יצר, שים אותו באדמה, תחזיר את אבא שלך לפעילות, כי אחרת תשים אותו בבית חולים.
דודו מיכאלי: זה מה שעשיתי.
דודו מיכאלי: זה היה הצו של ההורים שלי.
דודו מיכאלי: האחרים לא יעשו את זה, זה ברור לי.
דודו מיכאלי: אני אומר, ריבונו של עולם, דברים מינימליים.
דודו מיכאלי: איך קורה במדינת ישראל שצריך לקנות שטח לחקלאים, ומשרד החקלאות לא יודע או כן יודע, ובודק ואומר שיש קרה, ולא נותן את כל האמצעים שצריך לתת כדי להתמודד מול הקרה?
עמירה דותן: דודו, תודה.
עמירה דותן: אני חושבת שבקטע הזה, כבוד השר, הייתי רוצה לשמוע מכם.
עמירה דותן: אני חושבת שאתם גם קשובים וגם יש לכם חלק מהתשובות, אז זה הזמן.
רונית בלבן: אני אשמח להוסיף, אם אפשר.
עמירה דותן: רונית, אנחנו לא מסכמים את הדיון, אנחנו רוצים לקבל קצת תשובות ולחזור חזרה.
עמירה דותן: אני לא אוותר לשמוע אותך.
עמירה דותן: לא נוותר, כולנו.
שלום שמחון: גם אדוני יושב ראש הוועדה, וגם יושבת ראש ועדת המשנה.
שלום שמחון: באופן עקרוני, כמו שאמרנו בהתחלה, השאלה היא מה אנחנו רוצים להציג פה.
שלום שמחון: האם אנחנו רוצים להציג את הכשלים או את הפתרונות.
שלום שמחון: האמת היא שאפשר להציג הרבה משני הסוגים.
שלום שמחון: גם את הכשלים הרבים מאד, וגם את הפתרונות לכשלים, גם הם רבים מאד.
שלום שמחון: בסופו של דבר צריך לומר את מה שאומרים בסוף ולא בהתחלה: החוק הוא בעייתי, נדרש תיקון חריף כדי לאפשר למפונים – יותר נכון, לחקלאים.