GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ריקי לאופר: המועמד לשירות מתחיל בכל תהליכי הגיוס, ואנחנו גם מלווים אותו מול הרשויות הצבאיות ובהקשרים החינוכיים כדי ליצור קשר ביניהם.
ריקי לאופר: אנחנו רואים בשירות בצה"ל חלק מראייה כוללת להיות אזרח פעיל ומעורב בחברה דמוקרטית.
ריקי לאופר: בימים אלה אנחנו יושבים על עדכון חוזר המנכ"ל שעוסק בנושא, ויש בו הרחבה גם בבתי-הספר וגם ברשויות- -
עמירה דותן: אני מבקשת להתייחס לקבוצה הזאת - -
ריקי לאופר: אני מדברת על העניין באופן כללי, אנחנו נמצאים היום בעדכון של כל הנושא בשיתוף כל הגורמים בתוך המערכת החינוכית ובשיתוף צה"ל ומשרד החינוך.
ריקי לאופר: לאחר ההתנתקות מנהל חברה ונוער, - - - והשירות הפסיכולוגי-ייעוצי בנו תוכנית חינוכית שמטרתה לעסוק באספקט לאחר ההתמודדות הקשה – איך אנחנו קמנו ונתעודד – כדי לחבר את הראייה לממלכתיות.
ריקי לאופר: בתוכנית יש מאמרים ותקליטור שיש בו מאמרים לאנשי החינוך; שנית, פעילויות חינוכיות בתוך כיתה.
ריקי לאופר: נעשה תהליך הטמעה מאוד מסודר במערכת בתי-הספר הממלכתיים-דתיים.
ריקי לאופר: כלומר, זה הועבר למפקחים, לבתי-הספר בהשתלמויות ובסדנאות למחנכים, וזוהו גם מספר בתי ספר שהמחנכים והמנהלים בהם דיווחו על קושי בדיאלוג.
ריקי לאופר: שם נעשתה הטמעה מאוד עמוקה בשיתוף ההורים, כי התייחסו גם לראייה הנרחבת של הבית ונעשתה פעולה מאוד מרוכזת באותם בתי-הספר.
ריקי לאופר: החוברת נמצאת פה.
ריקי לאופר: כך המערכת החינוכית ראתה את הדברים ונתנה תשובה בהקשר הפעילות החינוכית בבתי-הספר באופן כללי וגם בתוך בתי-הספר שבהם נצפו קשיים יותר עמוקים.
עמירה דותן: אם כך, כפי שאת אומרת מערכת החינוך נערכה בזמן ובצורה מקצועית, ויש גם תוצרים מאוד מיוחדים.
עמירה דותן: השאלה היא מה קרה בין זה לבין המציאות בשטח כי בחלק מהדיונים כאן שמענו שחלק מהילדים לא הגיעו לבתי-ספר; הייתה תקופה קצרה או ארוכה שחלק מהתלמידים שאנחנו מדברים עליהם לא הגיעו לבתי-הספר כחלק מהמחאה לא להיכנס למערכות האלה.
עמירה דותן: אני זוכרת שציפי והחברות האחרות הסבירו כמה קשה היה להתארגן להמשך החיים.
עמירה דותן: ציפי, אולי תיתני לנו תמונה מהשטח מה קורה עם זה.
ציפי חורי: אני צריכה להפריד בין התקופה שלפני הפינוי לבין התקופה הנוכחית.
ציפי חורי: בתקופה שלפני הפינוי היו תלמידים שלא ביקרו בבית-הספר תקופות ארוכות, לא באו לישיבות ולאולפנות, אלא נשארו בגוש ועשו את המאבק בצמתים וכדומה.
ציפי חורי: היום הירידה במספר הילדים שלא לומדים היא מאוד דרסטית – רוב הילדים חזרו למסלול, הם נמצאים בבתי-הספר.
ציפי חורי: ההיעדרות היא מינימלית.
ציפי חורי: נשארו ילדים שלא הצליחו לחזור מסיבות שונות.
ציפי חורי: העבודה היא עבודה ערכית מאוד יסודית.
ציפי חורי: לולא האמונה לא היינו מצליחים להמשיך בדרך.
ציפי חורי: בחוזר החדש אנחנו עובדים על אמונה ועל פילוסופיה שמאחורי נתינת משמעות חדשה למה שקרה כדי להצעיד את הילדים האלה קדימה ולמצוא מטרות חדשות בחיים.
ציפי חורי: זאת הדרך שלנו, בזה אנחנו מאמינים.
ציפי חורי: יחד עם הכלים הייעוציים שלנו והאמונה אני מקווה שנצליח עם כולם.
עמירה דותן: שכבת התלמידים שלומדת עכשיו בי', י"א, י"ב מגיעה עכשיו לשלב צו הגיוס וצריכה להתגייס לצבא, וזה בשבילה אמירה מאוד משמעותית גם לאור מה שאמר חבר הכנסת אורי אריאל וגם בגלל מה שאנחנו חווים בישיבות האלה: "הם אלה שפינו אותי מהבית, את הוריי ואת משפחתי", ולכן עכשיו "מה אני בתוך המערכת הזאת".
עמירה דותן: האם יש לכם נתונים ואינפורמציה להגיד האם יש בעיה או לא.
עמירה דותן: יכול להיות שאנחנו מדמים משהו שבכלל לא קיים.
עמירה דותן: אולי אין בעיה.
ציפי חורי: מהנתונים שלנו אני לא יכולה להגדיר את זה בעיה.
ציפי חורי: יש תופעה שולית שאיננה בממדים של בעיה.
ציפי חורי: אני מקווה שאני לא טועה, ויתקנו אותי אחרים.
ציפי חורי: אני אוספת את הנתונים.
ציפי חורי: לא באתי עם נתונים כי לדעתי הוזמנתי בטעות לדיון הקודם ולא לדיון הזה.
ציפי חורי: אחרי ששמעתי בהפסקה מה הנושא נשארתי, אבל לא באתי עם נתונים.
ציפי חורי: הנתונים קיימים אצלי במשרד, ולפיהם, התופעה שולית ולא כוללת.
עמירה דותן: אני מודה לך מאוד.
עמירה דותן: נשמע מישהו מהשטח.
איציק לוי: אני מפונה מאלי-סיני.
איציק לוי: אני מתכלל מטעם המועצה בנושא קליטת המפונים במועצה אזורית חוף אשקלון.
איציק לוי: העובדות בשטח הן עובדות – 30-50 חיילים נכנסים לצרות צרורות עם הצבא.
איציק לוי: בבתי-הספר היסודיים מדינת ישראל עשתה עבודה מאוד יפה: קליטת התלמידים בבית-ספר מורשה.
איציק לוי: לגבי הצבא, לפני שבוע בלבד נכנסה מד"נית לטפל בנושא ההתחברות לצבא, זאת אומרת לא הייתה פעילות ספציפית לגבי האוכלוסייה הזאת.
איציק לוי: בזמנו נפגשתי עם שאול מופז שהיה שר הביטחון והעליתי בפניו את הבעיה.
איציק לוי: לא רק הילדים עשו צרות צרורות, אלא גם המשפחה.
איציק לוי: יושב פה משה חמיאל שהוא הפסיכולוג, ביקשתי ממנו שיבדוק את הבן שלי כדי שיראה איפה הבעיה.
איציק לוי: הוא אמר שאין שום בעיה, פשוט לא רוצים להתגייס בגלל מה שקרה.
איציק לוי: הייתה אצלנו הפגנה נגד אילן - - - ואמרו לו שמכיוון שתמך בפינוי שלא יהיה אתנו.
איציק לוי: בפנים הוא הבטיח והתחייב שיטפל ויעשה, ולמחרת הוציא לו יוסי דהרי פקס עם שמות של חיילים ושום דבר לא נעשה.
איציק לוי: כלום.
איציק לוי: עד היום האנשים האלה הולכים ונכנסים לכלא.
איציק לוי: הבן שלי נכנס 50 יום לכלא, ואני לא מבין עד היום למה צריך להיכנס לכלא בכלל.
עמירה דותן: לדני יש הרשימה של החיילים עם הבעיות ועם המצוקות?
דניאל שטרול: כן, לאמציה יש.
איציק לוי: הגוף היחיד שעזר לי זה מנהלת סל"ע.
איציק לוי: לקחתי בחור מאצלנו שהיו לו קשרים עם הצבא, והוא עשה עבודה מול כל הצבא כמעט.
איציק לוי: הוא הרים ידיים.
איציק לוי: הצבא לא ערוך לטפל בבעיה הזאת.
איציק לוי: התשובה הייתה: "אתה חייל בעייתי, תיכנס לכלא".
איציק לוי: שום טיפול, שום ביקור, שום דבר.
עמירה דותן: כלומר, כמו שמשרד החינוך התכונן, אתה אומר שבצבא לא רק שלא התכוננו, אלא יש מין תוויות.
איציק לוי: אני לא יודע מה משרד החינוך עשה בשטח.
איציק לוי: שום דבר לא נעשה עם האוכלוסייה הזאת.
איציק לוי: הכול דיבורים.
איציק לוי: שאלתי אותו אם שלחו מד"נית או מישהו שידבר עם הנוער הזה – כלום.
איציק לוי: רק לפני שבוע הכניסו מד"נית.
איציק לוי: עכשיו, זה לא רק הילדים, גם אנחנו ההורים סובלים מאוד אפילו.
איציק לוי: חינכנו את הילדים שלנו על שלושה דברים: ארץ-ישראל, תורת ישראל ועם ישראל, וחוץ מהתורה לא נשאר שום דבר.
איציק לוי: תסלחי לי, אני אומר את זה פה בצורה הכי גרועה.
עמירה דותן: העם ישנו.
איציק לוי: אני לא יודע.
איציק לוי: כשהעם יטפל נגיד שנרגיש- - -
יורם אזולאי: אני ממחוז דרום במשרד הרווחה.
יורם אזולאי: באתר ניצן מטעם השירות לנוער ולצעירים יש מדריך מיוחד שזה תפקידו, והוא עובד עם 30 בני נוער מלש"בים.
יורם אזולאי: הוא מקדם את היכולת שלהם להשתלב בצבא.
יורם אזולאי: הוא בקשר עם הצבא ועם המשפחות.
עמירה דותן: יש אינפורמציה?
עמירה דותן: אתה יכול לספר לנו מה קורה ואיך קורה?
עמירה דותן: אנחנו יכולים לדעת מה השאלות שהוא נתקל בהם?
יורם אזולאי: התשובות מטעם הצבא הן חיוביות.
יורם אזולאי: היה שילוב של חיילים נפקדים.
יורם אזולאי: הוא סייע בהשבתם לצה"ל ובשילובם.
יורם אזולאי: כרגע אנחנו יודעים על 5 נפקדים מניצן.
עמירה דותן: מי מטפל בהם?
אמציה יחיאלי: הוא מנסה לטפל בהם, אבל בשלב זה- - אני ראש ענף תחום חברתי במנהלת סל"ע.
אמציה יחיאלי: אני עבדתי עם הנוער בגוש קטיף במשך 7 השנים האחרונות, ומאז ההתנתקות ועד היום אני ממשיך לעבוד עם הנוער בתחום הבלתי פורמלי.
אמציה יחיאלי: מטבע הדברים אני גם בא במגע עם בני הנוער שנמצאים כרגע לפני גיוס או כבר בתוך הצבא.
אמציה יחיאלי: צוות מדריכי הנוער ואני נתקלים במצב שאני אולי אפתח אותו יותר: רמת המוטיבציה של הנוער לפני שנתיים הייתה מאוד גבוהה- -
אמציה יחיאלי: - - לא היה בכלל עניין של התחמקות משירות.
אמציה יחיאלי: שירות משמעותי בצה"ל היה תמיד חלק בלתי נפרד במערכת הזאת; חבר'ה רצו להגיע לפיקוד ולקצונה, וכל אחד רצה להיות במקום, לתת ולהשפיע כמה שיותר.
אמציה יחיאלי: לאחר הפינוי חל משבר ערכים שאין לי מה לחדש עליו בשולחן הזה.
אמציה יחיאלי: אבל היום משיחות שאני מקיים עם חיילים בשטח רמת המוטיבציה נמוכה מאוד – רוצים לעשות את המינימום ההכרחי וזהו.
עזרא אלדר: עמונה הוסיפה שמן למדורה.
אמציה יחיאלי: ודאי.
אמציה יחיאלי: אני לא נכנס לפרטים, אני מנסה לצייר תמונת מצב.
אמציה יחיאלי: אנחנו רואים את מקום האוכלוסייה הזאת כחלק מהשירות ולהמשיך להיות מה שהיינו פעם – זאת המטרה והמשימה.
אמציה יחיאלי: יחד עם זה, הקושי שנוצר בשטח הוא גם בגלל התנגדויות של הורים לילדים שלהם למה הם הולכים במדים.
אמציה יחיאלי: המוטיבציה יורדת גם בתוך הבית, וזה מקרין על האחים הקטנים.
אמציה יחיאלי: יש חיילים שנכנסים הביתה, והאח הקטן לא רוצה לדבר אתם כי הוא עם מדים.
אמציה יחיאלי: בבאר-שבע יש צוות נפלא שניסה לסייע.
אמציה יחיאלי: אני יכול לומר שיש סיוע רק בפיקוד דרום; בירושלים אין לנו תקשורת טובה, זה תקוע לגבי חיילים ששייכים לפיקוד אחרים.
עמירה דותן: בלשכת הגיוס בבאר-שבע- -
אמציה יחיאלי: יש שם קצינה שעובדת שם נפלא.
אמציה יחיאלי: בכל בעיה היא תמיד זמינה וחוזרת אליי ומשתדלת לעזור בנושא הזה.
אמציה יחיאלי: מרגע שהחייל התגייס אין לנו כתובת, אנחנו פועלים דרך קשרים אישיים.
אמציה יחיאלי: למערכת אין קצין בכיר, שזאת הדרישה הבסיסית ביותר.
אמציה יחיאלי: נעשה פה מהלך כזה, יש מצוקה כזאת, הנוער הזה יגיע בסוף לשירות משמעותי אם ניתן את הכלים הנכונים למצב הזה.
אמציה יחיאלי: צריך כרגע קצין בכיר בעל סמכות.
אמציה יחיאלי: אנחנו לא יכולים לחפש את עצמנו כמו עכברים לחפש את התת-אלוף הזה ואת הסגן-אלוף הזה ואלוף-המשנה הזה – גם האשראי שלנו אצלם נגמר, כמה אפשר לבקש עוד טובה ועוד טובה?
אמציה יחיאלי: אנחנו רוצים משהו מובנה, שיהיה מישהו זמין, לא דרך מזכירה או פקידה שחוזרת אחרי שבועיים.
אמציה יחיאלי: אני אישית ניסיתי להיפגש עם ראש אכ"א 3 פעמים, וכל פעם דחו אותי.
אמציה יחיאלי: זה לא מהיום, אנחנו כבר שנה וחצי אחרי; אנחנו רוצים לטפל בחבר'ה האלה כדי שיוכלו להיכנס לשירות משמעותי.
אמציה יחיאלי: כשתהיה אמינות וזרימה של הבנה נוכל לעשות את המהלך הזה, אבל אי-אפשר להפעיל כל הזמן רק קשרים.
אמציה יחיאלי: כשזה לא הולך חיילים נכנסים לכלא, ומקבלים את המוטיבציה הפוך, ואי-אפשר לבוא באמירה שיש פה מערכת מובנית שמוכנה לטפל בזה.
אמציה יחיאלי: הלוואי שכל המקומות היו מטפלים בתחום הזה כמו בפיקוד דרום.
אמציה יחיאלי: לא מדובר במסה של חיילים שצריכים ליווי אישי כל אחד מהם.
אמציה יחיאלי: יש הרבה חיילים שמשתלבים יפה מאוד ועושים את השירות.
אמציה יחיאלי: אני מעריך שעם הזמן הפצעים יגלידו.
אמציה יחיאלי: אני מעריך שזה תהליך, אבל אם תהיה התייחסות לפרט – כי במצב כזה יש בעיות בין הורים לבין בית – עוד לא היה דבר כזה בסיפור הזה.
אמציה יחיאלי: בואו נשים מישהו שזה קרוב ללבו ומוכן להשקיע בכך; קצין בכיר שיהיה בעל סמכות, לא רק בעל כתובת, ואז יצטרך לחפש שוב את הקשרים שלו.
אמציה יחיאלי: במקום הזה המקום של אכ"א הוא המקום המתאים יותר מאשר נושא של חינוך, עם כל הכבוד, מושיק- -
מושיק אביב: אני נציג אכ"א.
דניאל שטרול: ההתייחסות שלי היא ברמה המערכתית.
דניאל שטרול: אני לא תוקף, אני בא משם, אני אוהב את הצבא, זה הבית השני שלי.
דניאל שטרול: אבל אם אני הייתי צריך להגיע למנכ"ל משרד הביטחון גבי אשכנזי כדי להיפגש עם ראש אכ"א זאת תעודת עניות.
דניאל שטרול: אני לא מבין את זה.
דניאל שטרול: מדובר באוכלוסייה מאוד איכותית בלתי רגילה- -
דניאל שטרול: - - שמילאה תפקידים משמעותיים, ואני מקווה שגם בעתיד תמשיך למלא תפקידים כאלה.
דניאל שטרול: היא אוכלוסייה שנשאה בדגל, ואנחנו, אזרחי המדינה, צריכים לשאוף שהיא תמשיך לשאת בדגל.
דניאל שטרול: אני מקווה שזאת תקופת מעבר.
דניאל שטרול: אני כמעט בטוח שהזמן יעשה את שלו, ואנחנו יכולים לעזור בתקופת המעבר הזאת.
דניאל שטרול: תקופת המעבר הזאת חייבת להיות מנוהלת.
דניאל שטרול: בזמנו כשעוזי דיין היה סגן הרמטכ"ל הצבא ניהל פרויקט ענק של דיאלוג חברה-צבא.
דניאל שטרול: אני לא מבין למה לא מתקיים כאן דיאלוג.
דניאל שטרול: זה נכון שהצבא היה זה שפינה, אבל היום הקרקע פורייה לנהל דיאלוג שכזה.
דניאל שטרול: מעבר לכך, אני לא רוצה להיות במצב שאני מנצל קשרים אישיים ופותרים בעיה פה ובעיה שם – זה לא נכון לעבוד כך.
דניאל שטרול: צריכה להיות כתובת אחת מרכזית, וזה אינטרס של הצבא שתהיה כתובת כזאת עם סמכות, שיהיו שם קצינים בכירים.
דניאל שטרול: מי שפותר את הבעיות הם הזוטרים, אבל צריך אינסטנציה בכירה שיכולה לקבל החלטות, להעמיד משאבים ולקבוע מדיניות.
דניאל שטרול: לא ייתכן שאני פונה למג"דים ומביא לתשומת לב המג"ד שיש בפלוגה מסוימת מספר מסוים של חיילים ואומר לו שכדאי שהוא ייפגש אתם, ידבר אתם וייקח בחשבון שהם אחרי תקופה קשה.
דניאל שטרול: פה מחויבת התייחסות מערכתית מהר ככל האפשר.
יוסי דהרי: אני עובד עם הנוער בניצן.
יוסי דהרי: לאמציה באמת יש כמה קשרים עם כמה קדקודים שם, ואני ישבתי גם עם חיים כהן שהוא סגן אלוף בפיקוד דרום, גם עם תת-אלוף אילן הררי, שהגיעו לניצן והבטיחו הבטחות מפליגות לבני הנוער, ומכל זה כלום לא התבצע.
יוסי דהרי: אמציה הזכיר מה היה שיעור המתגייסים לשירות קבע בצה"ל; היום יכול להיות שחבר'ה מתגייסים לצה"ל, אבל המוטיבציה שלהם לשרת היא אפסית, גם לאלה שיש פרופיל קרבי.
יוסי דהרי: יש כאלה שבורחים מכל מיני בסיסים כי יש להם פרופיל 97, ורוצים שהם יהיו חיילים קרביים, אבל המוטיבציה שלהם היא אפסית.
יוסי דהרי: הם יודעים שחובה עליהם לשרת את המדינה, אבל בעקבות כל מה שעברו יש לו כל מיני קשיים, והם מעדיפים להיות ג'ובניקים.
יוסי דהרי: זה התקל שקרה בין הצבא לבין בני הנוער.
יוסי דהרי: אנחנו מדברים על 30-45 חבר'ה שיש להם כל מיני בעיות בגיוס.
יוסי דהרי: האדם שמתעסק עם הנוער הזה הוא הבן אדם היחיד שנותן כתובת לפתור את הבעיה הזאת.
יוסי דהרי: יש 5 עריקים שמתוכם אחד הצלחנו להחזיר לצבא.
יוסי דהרי: מה עשה הצבא?
יוסי דהרי: הפגיש אותו עם קב"ן, והקב"ן שחרר אותו.
יוסי דהרי: זה לא פתרון.
יוסי דהרי: בני הנוער מחפשים אולי להשתחרר מהצבא על סעיף קב"ן, אבל הם לא מבינים את ההשלכות העתידיות של זה להמשך החיים.
יוסי דהרי: זה לא יפתח הרבה דלתות בעתיד.
עמירה דותן: אתה מעלה דילמה מאוד גדולה.
עמירה דותן: חלק גדול מההורים פונה אליי ומבקש שנעזור לשחרר את הילד שנמצא מבית הסוהר ומבטיחים שלאחר שישתחרר הכול יהיה בסדר.
יוסי דהרי: - - -
עמירה דותן: אני יודעת שזה לא העניין, אבל זה קשה מאוד.
עמירה דותן: אני רוצה לשמוע עוד מישהו מהקהילה כדי שנוכל לעשות משהו מערכתי ולא נקודתי.
יוסי דהרי: אני חייב להגיד דבר אחד חשוב: יש יחידה בצה"ל, יחידה 8200 של חיל המודיעין, שעוזרת כיום לחבר'ה בניצן.
יוסי דהרי: מגיעים כל שבוע 5 חיילים ונותנים שיעורי תגבור לחבר'ה.
מושיק אביב: 15.
יוסי דהרי: אני יודע על 5.
יוסי דהרי: הלוואי שהיו 30-50 כי יש צורך.
מושיק אביב: תעדכן אותי כל שבוע.
יוסי דהרי: בסדר גמור.
יוסי דהרי: אני מכיר 5, אני בשטח.
יוסי דהרי: הלוואי היינו יותר.
יוסי דהרי: הם נותנים עזרה בלימודים.
יוסי דהרי: היה קשה להכניס חייל הביתה, אבל קורה תהליך- -
אמציה יחיאלי: חייבים לציין שזה רק בניצן.
אמציה יחיאלי: ביתר המקומות יש פרספקטיבה הרבה יותר רחבה; יש עוד הרבה קהילות והרבה מקומות.
אמציה יחיאלי: צריך להביא את זה בחשבון.
איתי אלמליח: אני מיד בנימין.
איתי אלמליח: אני רכז נוער.
איתי אלמליח: אנחנו מטפלים בשתי קהילות.
איתי אלמליח: אני אפתח במשהו כללי כי אני חושב שזה קצת חסר לדיון.
איתי אלמליח: המוטיבציה היא לא מה שהיה פעם; אחוזי הסירוב המוצהר הם לא גבוהים.
איתי אלמליח: אתמול הייתה לנו ישיבה של רכזי נוער, ואלה התחושות שקיבלנו.
איתי אלמליח: אמנם יש שני קצוות: מצד אחד קבוצה שהכול כרגיל בה, ולא רק כרגיל, אלא אפילו יותר: חושבים שדווקא עכשיו צריכים להתגייס; ומצד שני יש קבוצה שבה קשה מאוד, וגם אם יש ילד שרוצה להתגייס, יש קושי בבית כי ההורים או החברים אומרים לו שהם לא רוצים לראות אותו במדים.
איתי אלמליח: רוב הנוער שלנו נמצא בשטח האפור, וזה מצב הרבה יותר מסוכן.
איתי אלמליח: זה הרבה יותר מסוכן כי אם יש ילד שלפני שנתיים היה מתגייס בכיף לסיירת מטכ"ל גם בזכות מוטיבציה וגם בזכות המצב הגופני, היום הוא הולך לחטיבת הנח"ל כי שם יש "ראש טוב", והוא לא מתכוון להשקיע יותר מדי.
איתי אלמליח: זה משהו שאני כרכז נוער, ומי שצריך לעשות את התהליכים הגדולים צריך לשים לב.
איתי אלמליח: זה ציבור מאוד איכותי שנתן המון לצבא, שראה בצבא ערך הרבה יותר אפילו ממה שמשרד החינוך מלמד, ויסלח לי משרד החינוך.
איתי אלמליח: הוא לא צריך שילמדו אותו על צבא.
איתי אלמליח: כשיש נער שלומד במקום שמחנך לזה ברמה הכי גבוהה – אני לא רוצה להזכיר שמות של מכינות וכדומה – ואחרי שנתיים הוא אומר לי שהוא יתגייס, אבל רק לנח"ל, אחרי שלפני שנתיים הוא היה מדבר על סיירת מטכ"ל, יש פה בעיה ותופעה שצריך לטפל בה.
איתי אלמליח: לפני שלושה שבועות יצאה הוראה מראש אכ"א, שלא נאכפת; כל השאלות בגיבושים: האם תהיה מוכן לסרב פקודה.
איתי אלמליח: זאת בושה וחרפה, זאת חוצפה ממדרגה ראשונה.
איתי אלמליח: זה כמו לשאול ילד אם הוא היה מוכן לרצוח את אמא שלו.
איתי אלמליח: ילד שמגיע לגיבוש, אחרי שהוא נותן את הנשמה, ויש לו התלבטויות אם בכלל ללכת לצבא כי גירשו אותו מהבית – ואחרי שהוא קורע את עצמו, שואלים אותו אם הוא היה מוכן לסרב פקודה, זאת בושה וחרפה, זאת תעודת עניות לצבא ההגנה לישראל.
איתי אלמליח: אין מילה אחרת לתאר את זה.
איתי אלמליח: ראש אכ"א נתן הוראה בנושא הזה, והוא לא אוכף אותה.
איתי אלמליח: צריך להוציא את הנוהג הפסול הזה מהצבא.
איתי אלמליח: צריך להיות איש קשר.
איתי אלמליח: לצבא יש הדרגים שלו, וכשהוא רוצה להכניס תוכן מסוים בחתך רוחבי הוא יודע לתפוס את הפלוגות בהכנת הסגלים שלהם ולהכניס את התכנים האלה.
איתי אלמליח: כולם מגיעים לבית גולדמינץ או למקומות אחרים.
איתי אלמליח: אפשר להכניס לשם תוכן מיוחד.
איתי אלמליח: למשל, לקבוע סף שכל פלוגה שמקבלת למעלה מ-5 חבר'ה מגוש קטיף חייבת לעבור הכשרה בנושא.
איתי אלמליח: כמו למשל, מקרה שאמציה הזכיר אתמול: חייל שמבקש עזרה כי שני ההורים שלו לא עובדים.
איתי אלמליח: אומרים לו להביא מצב חשבונות בנק, ורואים שבהם שוכבים מיליונים.
איתי אלמליח: אז קצינת הת"ש אומרת לו: תגיד, אתה לא מתבייש?
איתי אלמליח: היא לא מבינה שהמיליונים האלה זה מיליונים שיושבים לטובת בניית קבע, וההורים שלו היום אוכלים את הכסף הזה, וכשיגיע הזמן לבנות יישובי קבע "בעגלה ובזמן קריב" לא יהיה להם איפה לבנות את בית הקבע.
איתי אלמליח: הצבא לא מבין את זה.
איתי אלמליח: יש אינספור דוגמות כאלה, כמו חייל שיושב בלשכת גיוס כולו מבואס ושואלת אותו "מה קרה", אז הוא אומר לה, "אין לי בית", אז היא אומרת, "למה, רבת עם ההורים?, זרקו אותך מהבית?
איתי אלמליח: כמה זמן אתה מסתובב ברחוב".
איתי אלמליח: הוא אומר לה שהוא מגוש קטיף, והיא בכלל לא מבינה על מה הוא מדבר.
איתי אלמליח: הצבא צריך לעבור הכשרה ותוכן שייכנס לפלוגות; אולי לקבוע סף כדי ליצור את העניין הזה.
איתי אלמליח: חשוב להבין שגם ההתמודדות שלנו כרכזי נוער היא בבניית השבר.
איתי אלמליח: השבר לא קרה רק עם אנשי גוש קטיף.
איתי אלמליח: הוא מחריף כי אולי עליהם עבר השבר הזה, אבל זה שבר עם הציבור הדתי-לאומי.
איתי אלמליח: לא נכון לומר שבטוח שהפצעים האלה יגלידו.
איתי אלמליח: יש כוחות במחנה הדתי-לאומי שמושכים לכיוונים מנוגדים.
איתי אלמליח: אם למדינת ישראל יש עמדה בוויכוח הזה או צד ורצון למשוך את אחד הצדדים היא יכולה למצוא את הכוחות.
איתי אלמליח: אני לא מעוניין לפרט בנושא הזה, אבל היא צריכה למצוא את הכוחות לעשות את הדבר אפשרי, נכון יותר ומפתה יותר כדי לחזור לחיקה של המדינה.
איתי אלמליח: דבר נוסף, אי-אפשר לנתק את מצב המלש"ב ממצב ההורים שלו, ממצב יישוב הקבע וממצב הפיצויים.
איתי אלמליח: כשאני בא לנער שברור שהוא צריך להתגייס לצבא כי זאת דעתי, הוא אומר לי שהמדינה דפקה אותו, אז מה פתאום הוא יתגייס לצבא שלה.
איתי אלמליח: אני אומר לו, בסדר, יש טעויות במדינה; אבל כשנער רואה שההורים שלו יושבים בבית, ואבא שלו לא עובד ואוכל את הפיצויים, והוא לא מקבל את מבנה הקבע שלו – כל הדברים האלה משפיעים.
איתי אלמליח: דבר אחרון, שאין בו שום אמירה פוליטית, ואני מקווה שגם לא תצבעו אותה בצבע הזה: צריך לזכור שאפשר היה למנוע את השבר שאנחנו מתקנים עכשיו.
איתי אלמליח: זה משהו שאני אישית חייב לשים על השולחן.
איתי אלמליח: הבינו את זה שר הביטחון והרמטכ"ל בזמנו, כשהם התחייבו שצבא ההגנה לישראל לא ישתתף בפינוי.
איתי אלמליח: דרך אגב, אני לא מפונה מגוש קטיף.
איתי אלמליח: עבדתי בגוש קטיף במסגרת עבודה אחרת, ואני עובד היום עם החבר'ה של גני טל.
איתי אלמליח: שר הביטחון והרמטכ"ל זיהו את הבעיה הזאת, והם הבטיחו בהבטחות פומביות ולא פומביות שצה"ל לא ישתתף בפינוי כדי לא להוציא אותו מהקונצנזוס.
איתי אלמליח: חשוב לזכור שאחת ההחלטות היא שאסור לצה"ל להיכנס לעניין הזה.
איתי אלמליח: צה"ל הוא צבא שמשרת את הדמוקרטיה וחשוב לשמור אותו מחוץ לנושא הזה, כי אחר-כך אנחנו קורעים קרעים בתוך העם שלנו.
איתי אלמליח: השבר שאיציק מדבר עליו הוא לא רק מכיוון שפינו אותו מהבית, אלא מכיוון שמי שאמור היה להגן עליו הכי הרבה עשה את זה.
איתי אלמליח: יקל עלינו מאוד בעבודה אם תהיה התחייבות פומבית כזאת.
אבידב גולדבשטיין: אני מניצן, לפני גיוס.
אבידב גולדבשטיין: אני מייצג הרבה חברים.
אבידב גולדבשטיין: אנחנו קרועים בין שני עולמות.
אבידב גולדבשטיין: עד לפני שנתיים חונכנו בבני עקיבא ובבית על עם ישראל, תורת ישראל והצבא ולהתגייס ליחידות הכי קרביות.
אבידב גולדבשטיין: היינו מזמינים חיילים לאכול בבית בערב שבת.
אבידב גולדבשטיין: היינו גאים מאוד בצבא שלנו, ורצינו להיות חלק ממנו.
אבידב גולדבשטיין: פתאום בגירוש, מי נכנס לבית כדי להוציא אותי מהבית?
אבידב גולדבשטיין: חייל, שעד אז הוא היה מודל לחיקוי שלי, הייתי מת להיות כמוהו.
אבידב גולדבשטיין: פתאום קיבלתי סטירה מצלצלת בפרצוף.
אבידב גולדבשטיין: כל המחשבה השתנתה: למה להתגייס בכלל?
אבידב גולדבשטיין: כמו שהוא אמר, חושבים שצריך להתגייס, אבל החבר'ה שלנו מבולבלים לגמרי.
אבידב גולדבשטיין: החבר'ה שלנו אומרים ככה ואחרת – אנשים מבולבלים לגמרי.
אבידב גולדבשטיין: ביום ראשון דיברתי עם חבר, והוא אמר שהצבא הלביש עליו סעיף נפשי.
אבידב גולדבשטיין: אני מכיר אותו, הוא בן אדם שפוי לגמרי.
אבידב גולדבשטיין: הוא אמר לי שעליו ועל עוד כמה חבר'ה הלבישו סעיף נפשי.
אבידב גולדבשטיין: הייתי המום.
אבידב גולדבשטיין: הוא רצה להתגייס, אבל הוציאו לו את כל החשק להתגייס.
עמירה דותן: הוא היה עצור?
אבידב גולדבשטיין: לא.
עמירה דותן: כמו שאתה אומר, אדם שפוי שאומר לך שהצבא הלביש עליו סעיף נפשי.
אבידב גולדבשטיין: יש קבוצה כזאת של אנשים.
עמירה דותן: הוא הסביר למה?
אבידב גולדבשטיין: לא יודע למה.
אבידב גולדבשטיין: הוא אומר שיש משפטים, ויש משהו בכנסת.
אבידב גולדבשטיין: הייתה הפגנה נגד הפצמ"רים בגוש.
אבידב גולדבשטיין: סתם תפסו אנשים, הלבישו עליהם תיקים – חבר'ה שהיו מיועדים לסיירת מטכ"ל, ליחידות הכי מובחרות.
אבידב גולדבשטיין: הם לא יכולים עכשיו.
אבידב גולדבשטיין: גם אם הם רוצים, הלבישו עליהם תיקים- -
עמירה דותן: מה שאמר חבר הכנסת אריאל.
אבידב גולדבשטיין: - - הוא עמד באיזה מקום, עצרו אותו על תקיפת שוטר.
אבידב גולדבשטיין: הוא מת להתגייס, אבל הוא לא יכול.
אבידב גולדבשטיין: אני הייתי בצו ראשון ושואלים אותי אם אני אהיה מוכן לפנות.
אבידב גולדבשטיין: הייתי המום, לא ידעתי מה לענות.
אבידב גולדבשטיין: היא עומדת שם עם דף ועט – אני בין היותר מתונים, אני רוצה להתגייס, אני חושב שזה יעזור.
אבידב גולדבשטיין: קצת קשה לי עם זה, כי אני נגד החבר'ה שלי.
אבידב גולדבשטיין: היא יושבת עם דף ועט, ואני יודע שכל מה שאני אגיד יכול "לדפוק" אותי, חבל על הזמן.
אבידב גולדבשטיין: חשבתי, מה אני עושה, לעזאזל?
אבידב גולדבשטיין: ברור שאני לא אפנה, אבל זה מכניס אותי לכל מיני סיטואציות שאני ממש לא רוצה להגיע אליהן.
אבידב גולדבשטיין: אמרתי "לא", ויכול להיות שבגלל זה לא קיבלתי שום זימון לגיבוש ליום סיירות.
אבידב גולדבשטיין: יכול להיות שזה בגלל זה.
אבידב גולדבשטיין: לדעתי, מסמנים את הציבור שלנו.
אבידב גולדבשטיין: חבר'ה שרוצים להתגייס, לא נותנים להם אפשרות.
עמירה דותן: אנחנו עושים את הדיון הזה במיוחד כדי לשמוע אותך ואת החברים שלך.
עמירה דותן: כל מילה נוספת תהיה קטנה מדי לעומת הדברים שלך.
עמירה דותן: דילמות זה טוב בחיים, החיים כולם הם הרבה מאוד דילמות.
עמירה דותן: זה שאתה מתמצת את הדילמה ומדבר עליה בכזאת פתיחות, חום ובגרות, זה ראוי לכל שבח, ואנחנו אתך.
עמירה דותן: שמענו שתי הערות: האחת של איתי שאמר ששואלים כל מיני שאלות בגיבושים, ואתה שאמרת שבלשכת הגיוס נשאלה שאלה שאתה תיארת כל-כך יפה מה עבר עליך בזמן ששאלו אותך את השאלה, ואתה חושב שאולי בגלל זה לא קיבלת את המנילה לסיירות ולדברים מהסוג הזה.
עמירה דותן: אלה הנקודות שאנחנו חייבים להעלות למעלה, אפילו לשר הביטחון, לא רק לראש אכ"א, כי זה חייב לבוא עם סימני קריאה חד-משמעיים שמוכרחים לעשות את שינוי גדול ותפנית.
עמירה דותן: אתה יכול להגיד לחברים שלך, שאתה עשית את השינוי.
אבידב גולדבשטיין: אני מקווה שיהיה שינוי.
עמירה דותן: אנחנו בדרך כלל מצליחים.
עמירה דותן: זה לוקח זמן ומוציא לנו את הנשמה, אבל בסופו של דבר יש הצלחה.
עמירה דותן: אתה יכול להגיד שאתה זה שהתניע את השינוי.
אבידב גולדבשטיין: אני רק מקווה שהשינוי יהיה לפני שאני אשתחרר מהצבא.
עזרא אלדר: דיברתי עם מספר חיילים בני המושב שלנו, גני טל.
עזרא אלדר: אלה חיילים שהם כבר לקראת שחרור, והם יודעים בבירור שמאז ההתנתקות יש החלטה בצה"ל להוריד את שיעור החיילים הדתיים שבאים בעיקר מגוש קטיף, ולא רק מגוש קטיף כי מפחדים מהתגובה שלהם אם חס ושלום תהיה כוונה של ממשלת ישראל לבצע עוד פינוי- -
עמירה דותן: אני מאוד מקווה שזה מה שנקרא "מר שמועתי" שאין לו אחיזה במציאות.
עמירה דותן: אני מאוד מקווה.
עזרא אלדר: זה מספר לא מבוטל של נערים- -
עמירה דותן: אני מאוד מקווה שזה לא נכון.
עמירה דותן: אני לא רוצה להסלים את השיחה שלנו.
עזרא אלדר: אלה עובדות.
עמירה דותן: אני רוצה לשמור על הצבא כי הוא רק הצבא שלנו.
עמירה דותן: אנחנו צריכים לחזק אותו ולשמור עליו.
עמירה דותן: אני גם רוצה לשמור על המפונים ועל הנוער שמתגייס.
עמירה דותן: השאלה שלנו היא איך אנחנו עושים את ה"יחד" הזה.
עמירה דותן: אני לא רוצה לשפוך את התינוק עם המים ולהישאר במצב של קטסטרופה, ולכן כל דבר כזה שאני לא יודעת אותו מעובדות, אלא רק משמועות- -
עזרא אלדר: זה לא שמועות.
עזרא אלדר: זה עובדות.
עמירה דותן: מה זה עובדות?
עזרא אלדר: זאת עובדה שהורידו את שיעור המתגייסים ליחידות נבחרות מקרב הנוער ה"כתום".
עמירה דותן: מה זה "עובדה"?
עמירה דותן: הייתה הנחיה כזאת?
עזרא אלדר: פעם היו X, היום יש X מינוס.
עמירה דותן: אבל אולי זה בגלל דברים אחרים, מוטיבציה למשל.
עמירה דותן: לכן אני מבקשת לשמור את שתי הפנינים.
עמירה דותן: אנחנו לא רוצים להפוך את הפנינים האלה ולהפוך אותם לסתם אבנים.
עזרא אלדר: אם אנחנו רוצים לשמור על הפנינה הזאת אנחנו צריכים להוציא אותם מכל עניין ההתנתקויות.
עמירה דותן: זה שמענו מאיתי חד-משמעית.
עמירה דותן: מאחר שאני לא מקבלת החלטות במקום הצבא אני רוצה לטפל באבידב ובחבריו שנמצאים לקראת גיוס ובאלה שמשרתים.
עמירה דותן: זאת מטרת הדיון שלנו.
עמירה דותן: אתה מכיר אותי בדיונים: בכל דיון יש לנו נקודת עומס אחת.
עמירה דותן: אתמול שמעתי מחבר הכנסת אלקין שמצוי ועוזר למפונים על ד"ר קליין.
עמירה דותן: אליך מגיעים הרבה מאוד מלש"בים.
יצחק קליין: אנחנו מחפשים אותם.
עמירה דותן: אז אתה תספר לנו מי אתם.
עמירה דותן: אני גם שמעתי מחבר הכנסת אלקין שיש לך הרבה מאוד עדויות.
עמירה דותן: אולי תרחיב את הדברים שנאמרו כאן.
יצחק קליין: לא הייתי בטוח למה הוזמנתי היום, ועכשיו כשאני יושב ושומע אני יותר מבין, במיוחד משום שאני רואה שחילקו על השולחנות את המאמר שפורסם בעיתון: "בכירים בצבא: ההתנתקות גרמה לצעירים לחמוק מגיוס".
יצחק קליין: אני עומד בראש מכון מחקר קטן שנקרא "מרכז המדיניות בישראל".
יצחק קליין: התחלנו לעבוד לפני 4 שנים, ואנחנו עוסקים יותר בנושאים של חקיקה וחוקה.
יצחק קליין: בשנתיים האחרונות אנחנו עוסקים יותר לנושא זכויות האדם, במיוחד הפרות זכויות אדם על רקע דעותיהם הפוליטיות או עמדותיהם הערכיות.
יצחק קליין: בשנה שעברה הוצאנו דוח- -
עמירה דותן: בכיוון אחד או בשני הכיוונים?