GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן סממה: בסוף הדרך, ואני מקווה שסוף הדרך, אנחנו נזהה את סוף הדרך הרבה לפני המועד הקובע, יווצרו, אם לא ימצא פתרון לכל המשפחות שנמצאות, נשים את הדברים על השולחן ונחפש פתרונות מתאימים לכל משפחה ומשפחה שלא נמצא לה פתרון.
עמירה דותן: אתה מדבר על הפאן המשפטי שהקיבוץ יכול לטעון כך או אחרת.
עמירה דותן: אני מדברת על הפאן, מה שנקרא, לקרוא את המפה לפני שיקרה.
אילן סממה: זה בדיוק מה שקורה עכשיו.
עמירה דותן: זה הרבה מידי מאוחר.
עמירה דותן: וזה שהתעקשנו להגיע היום ואולי היינו מתעקשים להגיע בעוד שלושה חודשים אז היה פחות זמן.
עמירה דותן: מה שקורה עכשיו זה בעצם אני באתי באמת בהרגשה שהמצב פה הוא הרבה יותר טוב מאשר במקומות אחרים.
עמירה דותן: דהיינו, 11 משפחות בסדר עוד 7-8 משפחות הכל מתארגן הכל בסדר.
עמירה דותן: שום דבר לא בסדר.
עמירה דותן: זאת אומרת בעצם גם עם ה-11 משפחות האלה עדיין נשארים כאן, כי איך אומר דודי, זה ייקח להם עוד שנה לבנות את הבית שלהם.
עמירה דותן: זאת אומרת שנה, היום אנחנו דצמבר זה לא יולי.
עמירה דותן: אני חושבת שאנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו ניתוק פעם נוספת.
עמירה דותן: לא של ילדים, לא של תעסוקה, לא של אף אחד אחר ולכן, הפאן המשפטי הוא מאוד חשוב, הפאן של הקיבוץ הוא גם מאוד ברור אבל מאחר ובמהלך השנים האחרונות שלי עסקתי בנושא של יישוב סכסוכים אני מניחה שאפשר למצוא את הדרך, אם יושבים יחד אנשים שיש להם את היכולת לקבל את ההחלטה ולקדם אותה ולקיים אותה.
עמירה דותן: עכשיו יותר מזה, אני אמרתי גם לסל"ע ואמרתי גם למנכ"ל ראש הממשלה ואמרתי גם לראש הממשלה.
עמירה דותן: חלק מהתשובות אינן תשובות שנגמרות לא בכסף ולא במשפט אלא קצת מנהיגות וקצת מה שנקרא קבלת אחריות חברתית לאומית.
עמירה דותן: וזה אני אומרת גם לקיבוץ ואני אומרת את זה גם לעצמנו כחברה ואני אומרת את זה כמובן לכל האנשים שנמצאים כאן.
עמירה דותן: אני מבקשת ממנהלת סל"ע למצוא, איך אתה אמרת יצירתיים, אתמול לא מחר כי אני אומרת לך אני כרגע באמת בהרגשה שמישהו משך אותי באף.
עמירה דותן: כי אני באתי לכאן לעשות איזה שהוא וי שבמקום אחד אפשר לראות את האור בקצה המנהרה.
עמירה דותן: ואני רואה שלא, זה מעצבן ולכן אני אומרת את הדברים כהווייתם.
עמירה דותן: אני באמת לא חושבת שאנחנו יכולים כאן יותר מאשר לשמוע את הדברים האלה לעסוק בהם, אלא לקבל מכם לוח זמנים מאוד מאוד דחוף, לדעת מתי תהיה הפגישה ביניכם עם אור הנר עם המתיישבים עם מי שאתם בא לכם שעוד יהיה, אבל פגישת עבודה באמת שיצא עשן לבן ושנדע, שהתושבים ידעו איפה הם עומדים.
עמירה דותן: זאת אומרת אני באמת מרגישה נבוכה, אני מוכרחה להגיד, ממש נבוכה.
מוטי אלימלך: אף אחד לא התכוון כרגע למשוך באף.
מוטי אלימלך: אנחנו נפלנו לתוך הקלחת הזאת ברגע שהבנו את משך הזמן שייקח לאנשי בת הדר, שהם הכי מתקדמים, לבנות את הבית תפסנו את הראש ואמרנו אנחנו בברוך אמיתי.
מוטי אלימלך: זה שאין אופציה בהסכם זו תקלה.
מוטי אלימלך: זו תקלה וכמו שאמרת, אני מקווה באמת שהרבה הבנה ורצון טוב מצד הקיבוץ פה זה לא עניין של מעות.
מוטי אלימלך: את המעות כנראה נפתור.
מוטי אלימלך: הרבה רצון טוב מצד הקיבוץ, להבין שיש לנו פה בעיה למדינה, והם צריכים לעזור לנו להגיע לפתרון הטוב ביותר.
מוטי אלימלך: ואני מקווה שבאמת אנחנו נתכנס למפגשים הדחופים האלה עם מזכירות הקיבוץ, דחוף דחוף, במעורבות של הגורמים הבכירים ביותר כדי לפתור את הבעיה.
מוטי אלימלך: אנחנו מזהים את הבעיה.
מוטי אלימלך: אף אחד לא התכוון להוליך אף אחד שולל חס וחלילה ואני מקווה שבאמת הבקשה שלך נפלה על אוזניים קשובות בקיבוץ כדי שתהיה מחווה של רצון טוב לעזור לנו לפתור את הבעיה כי אנחנו לא רוצים להיקלע לפינה שחלילה נגיד למישהו מהמתיישבים פה שאין לו פה מקום לעוד משך הזמן שהוא צריך עד שהוא בונה את בית הקבע.
אורי אלדד: נדמה לי שכולנו הבנו שהמדינה עשתה טעות, שלא לקחה אופציה.
אורי אלדד: .
אורי אלדד: בעולם העסקים מקובל לומר שעל טעויות משלמים.
אורי אלדד: אבל נדמה לי שמה שאני קולט מהדברים של מנהלת סל"ע זה איזה שהוא ניסיון למניפולציה שעלול להיגמר רע.
אורי אלדד: גם אם היום אתם באמת לא מתכוונים שיהיו משפחות שיצטרכו לעזוב ואומרים את זה לקיבוץ כמניפולציה, תדעו שאין לכם את כל הקלפים ביד כי לכל היותר אנחנו ניקח את המשפחות מפה.
אורי אלדד: אסור שזה יהיה אחד מכללי המשחק.
אורי אלדד: ונדמה לי שאתם צריכים לקבוע היום לוח זמנים ולהגיד, אם אין לנו הסכם בתוך חודש ימים עם הקיבוץ אנחנו הולכים לבוררות מוסכמת.
אורי אלדד: בוררות מוסכמת שתתחיל ב- 10 בינואר.
אורי אלדד: כי אחרת אנחנו באמת נגיע מתוך זה שרוצים, הלא המדינה, זה לא כסף שלנו, אנחנו לא יכולים להציע לקיבוץ כל סכום שבעולם בשביל שהם יתרצו.
אורי אלדד: יש דברים שתורידו לחלוטין מאוצר המילים וזה להוציא מכאן משפחות לעוד איזה דיור זמני.
אורי אלדד: זה לא בכללי המשחק.
אורי אלדד: אם זה יהיה מקובל וידוע ועל השולחן, למרות שזה מקטין כאילו את כוח המיקוח של המדינה במשא ומתן הזה, אבל זה חלק מכללי המשחק.
אורי אלדד: אז אפשר יהיה ליצור לוח זמנים כזה שבו יהיה פתרון.
אורי אלדד: אחרת אנחנו שוב משחקים: יש לנו זמן, אין לנו זמן, מי ימצמץ ראשון.
אורי אלדד: ובסוף באמת יהיו אנשים בחוץ.
זאב אלקין: קודם כל מילה אחת על העבר ואחר כך על העתיד.
זאב אלקין: אמרתי לגבי העבר את המשפט ברגע שהבנו שזה ייקח יותר משנה נכנסנו לתמונה, אני חייב להגיד שאני לא מבין.
זאב אלקין: כי אני זוכר דיון בדיוק בסגנון כזה בכרמיה לפני חצי שנה בערך.
זאב אלקין: וגם שם כבר היה ברור שדולקת נורה אדומה לא צהובה ובדיוק אותו מקרה וכבר אז היה ברור שזה נושא שעל הפרק.
זאב אלקין: לכן למה רק עכשיו נכנסים בדברים עם הקיבוץ.
זאב אלקין: תאמין לי אני לא מצליח להבין וזה לגבי העבר.
זאב אלקין: עכשיו, לגבי העתיד.
זאב אלקין: אריה, אני לא בטוח שבוררות זה כלי שיכול לעזור במידה ולא יצליחו להגיע להבנות לכן אני הייתי מנסח את זה אחרת.
זאב אלקין: כמו שאתה אמרת, על טעויות צריכים לשלם.
זאב אלקין: ואני חושב שנקודת הנחה שצריכה להיות בפתרון הזה היא מאוד מאוד פשוטה.
זאב אלקין: שאם המדינה לא תצליח להגיע להבנה עם הקיבוץ, ותיאורטית זה קיים, היא תצטרך להגיע להבנה עם כל משפחה ומשפחה שזה יפגע בה.
זאב אלקין: שזה יעלה לה בסופו של דבר הרבה יותר ביוקר מלהגיע להבנה עם הקיבוץ.
זאב אלקין: אין מצב, ופה אני מסכים עם אריה, שיזוזו לכאן משפחות אלא אם כן מרצונם החופשי.
זאב אלקין: ואם המדינה לא תצליח לפתור את הפלונטר המשפטי מול הקיבוץ, אז היא תצטרך להגיע מול כל משפחה ומשפחה למה שנקרא לרצונה החופשי.
זאב אלקין: להערכתי זה יעלה לה הרבה בסופו של דבר.
זאב אלקין: אבל אני לא רואה אחר מהמצב שנוצר.
אורי אלדד: למה בוררות מוסכמת זה לא כלי טוב?
זאב אלקין: כי בסופו של דבר הקיבוץ יכול להגיד יש לי הסכם חתום עם המדינה, תודה רבה להתראות.
עמירה דותן: יכול להיות שהחודש הזה אפשר לנצל כחלק מתהליך בוררות.
עמירה דותן: זאת אומרת להכניס אדם באמצע כדי לטפל במחלוקת אבל אני חושבת שאחרי חודש מוכרחים לדעת, באמת אנחנו מוכרחים פה להתחיל להתניע מהלך וחנה, אני הייתי רוצה מתוך הוועדה להוציא מכתב פורמאלי, כי זו ועדת משנה של ועדת ביקורת המדינה, נוציא מכתב פורמאלי גם ללשכת ראש הממשלה, וגם לסל"ע כמובן עם האמירה של הדברים שנאמרו כאן.
עמירה דותן: זאת אומרת, מהבחינה שלא מזיזים עוד פעם את התושבים האלה והחלופות שכאן עלו, שמקובלות עלי לפחות ולוח זמנים.
עמירה דותן: פשוט לוח זמנים דחוף ביותר.
עמירה דותן: זאת אומרת אנחנו ממש קצת מאחרים הרכבת כבר מזמן מזמן נסעה.
אבי פרחן: תראי, מה קורה פה?
אבי פרחן: משפחות שנעקרו מביתם ביעילות יוצאת מן הכלל, בלוח זמנים מדוקדק, עם פקודות, עם יעילות של הצבא כמו שהוא יודע לעשות.
אבי פרחן: הוא נערך לנו הוא ושכח להיערך למקומות אחרים.
אבי פרחן: מוצאים את עצמם היום, כמו שאתם רואים את הקבוצה הזאת, שהייתי חלוק עליה אבל היום אני איתה.
אבי פרחן: הם ניהלו משא ומתן כמו שהממשלה רצתה, בזמן, וישבו עם הממשלה וביקשו ואמרו וכולי והיום הם מתחננים לקורת גג.
אבי פרחן: עוד מעט זורקים אותם מהמקום שהממשלה הביאה אותם, כאשר בית הקבע שלהם, שמקדמת דנן טיפלו בו, עד היום שנה וחצי עוד מעט, עוד אין להם בית.
אבי פרחן: לא באשמתם.
אבי פרחן: כאשר בניית ישובי הקבע, זו דוגמא טובה לפחות רואים קצת אור בקצה המנהרה, אוטוטו, עוד איזה בירוקרט, עוד איזה פקיד, אני יודע מה.
אבי פרחן: כאשר רוב בתי הקבע של כל האוכלוסיות, כל הגרעינים, כל הקבוצות, תקוע הרבה יותר רחוק מהקבוצה הזאת.
אבי פרחן: לצערי אני מנוסה בעקירה וגירוש.
אבי פרחן: האסונות, המחלות, הבעיות הפסיכולוגיות שאתם מכירים אותם אתם שומעים אותם, אתם מקבלים מפרסמים בתקשורת נבעו משני דברים.
אבי פרחן: אחד, קודם כל מעצם העקירה עצמה שעקרו בן אדם מהבית שלו, חלקם נעקרו פעמיים.
אבי פרחן: ואחר כך שהמשפחה לא יודעת, לא רואה את האור בקצה המנהרה.
אבי פרחן: לא יודעת מה קורה עתידם, מתי יהיה עתיד, מתי יהיה לה בית?
אבי פרחן: והיום הם נלחמים על הבית הזמני.
אבי פרחן: מתחננים על נפשם לבית זמני.
אבי פרחן: זה הקבוצה הזאת של אור הנר.
אבי פרחן: יש מאות אנשים משפחות שזרוקות בדירות שכורות בצורה עצמאית או באמצעות הממשלה, לא רק כרמיה.
עמירה דותן: בוא, אנחנו, אתה מכיר את העבודה של הוועדה שלי.
עמירה דותן: אנחנו עובדים נקודה נקודה, נושא נושא כדי ששוב לא יהיו סתם מילים.
עמירה דותן: כדי שכל מילה יהיה לה אחר כך.
עמירה דותן: אנחנו עכשיו באור הנר, הבנתי שכרמיה, ובאמת עין צורים צריכים להכניס אותם בתוך העניין הזה כי מהר מאוד הזמן עובר.
אבי פרחן: אור הנר?
אבי פרחן: אם לא ימצא פתרון שווה שנשים לו עוד קראווילות פה.
עמירה דותן: בסדר.
עמירה דותן: השאלה אם אין עוד נושאים שאנחנו רוצים לעורר אותם כשאנחנו נמצאים פה.
עמירה דותן: אנחנו רוצים להגיע גם לניצן ואנחנו רוצים, חלק מהיופי של העבודה אנחנו עובדים, שוב לא במילים, אלא נקודתית לפתור את הבעיה האמיתית.
אבי פרחן: נקודתי.
אבי פרחן: עמירה את עושה מלאכה נהדרת ויש לך קשר ישיר עם ראש הממשלה.
אבי פרחן: בחוק, גם כל ההליכים הבירוקרטים של יישובי הקבע שיהיו בחקיקה, שיכפו על הפקידים, על האנשים עם החותמות, ולא תמיד המנהלת אשמה.
אבי פרחן: יש גם כל מיני פקידים במשרד הפנים ובמקומות אחרים.
אבי פרחן: ההליכים הבירוקרטים צריכים בחוק שהפקיד ידע שהוא חייב בחוק בלוח זמנים לבנות את יישוב הקבע לקבוצות שהתארגנו, לפי החוק של סעיף 85.
אבי פרחן: זה הפתרון.
אבי פרחן: כשבן אדם יודע שיש לו אור בקצה המנהרה אז הוא כבר יודע שיש לו כך וכך זמן אז הוא יש לו כבר, נפשית הוא לפחות יודע מה יהיה עתידו.
אבי פרחן: זה הנושא לדעתי המרכזי מהניסיון שלי, ביישובי הקבע.
שוש שץ: שמי שוש שץ אני ראש קבוצת אלי סיני.
שוש שץ: אנחנו עברנו חודשיים אחרי קבוצת בת הדר כשבת
שוש שץ: חילת הדרך היינו קבוצת בת הדר.
שוש שץ: הסיבה היחידה שעברנו המקום האחר שנראה לנו יותר מתאים לקבוצה שלנו.
שוש שץ: אני רוצה דווקא לפנות ולדבר על המדינה ועל הכנסת ועל הממשלה.
שוש שץ: אנחנו עובדים צמוד במנהלת סל"ע, ואנחנו שנתיים ואם דוד דיבר על אלפי מסמכים אני יכולה להראות לכם עשרות אלפי מסמכים כי אני מתחילה את הבוקר בשעה של פקסים לכל סוגי הממשלה.
שוש שץ: שני דברים מפריעים לי מאוד עם ההתנהלות של המדינה.
שוש שץ: האחד, יושבת ממשלה שמונה 20 חברי כנסת, ואני חלילה לא רוצה להשמיץ, וחושבת שמנגנון שבין 5 ל- 10 אנשים שמוקם של מנהלת סל"ע יכול לפנות אלפי משפחות ולתת מענה לכל משפחה לסיטואציה ולמשבר הפסיכולוגי והפיזיולוגי וכל מה שמשתמע מההתנתקות, שרק עכשיו אנחנו מתחילים לראות את קצות הקרחונים, אחרי שעברנו את השבר הראשון של האבל והשכול ועכשיו רק אנחנו לעבד מה שעברנו ולראות.
שוש שץ: אני רק אסבר לכם את האוזן.
שוש שץ: מתוך יישוב של 84 משפחות, אלי סיני, אני לא יודעת אם אתם יודעים אבל יש פה כבר איזה 9 - 10 משפחות שהם בתהליכי גירושין.
שוש שץ: זה דוגמא ליישוב אחד אבל אם אתם מדברים עם האחרים אתם מבינים בעצם שהשבר הוא אותו שבר אצל כולם, ואני חושבת שבמדינה נאורה, שעברה כבר תהליך של פינוי לפני כן עם סיפור ימית, הסיבה שהקבוצה של דוד קמה והקבוצה שלי והנה אבי פה לאשר את דבריי בישיבה שעשינו הצבעה באלי סיני והיה 50 מול 51 האם אנחנו מתנגדים או מתחילים להכין תוכניות מגירה.
שוש שץ: במדינה נאורה, מההיסטוריה צריך ללמוד לעתיד וכשאנחנו ישבנו וקראנו את כל המאמרים והמחקרים והספרים שהתפרסמו אחרי הסיפור של ימית, היה לנו ברור שאנחנו צריכים להכין תוכניות מגירה, שאנחנו צריכים לחשוב קדימה, אנחנו לא רוצים להיפרד מאלי סיני.
שוש שץ: אבל והיה ואם אלי סיני תפונה, אנחנו כהורים שאחראים לילדים חייבים לדעת מה קורה ביום שאחרי.
שוש שץ: לכן גם דוד וגם אנוכי התחלנו משא ומתן, לפי כל כללי הדמוקרטיה.
שוש שץ: מה שלי מפריע, ראשית, זה שהמדינה חשבה שמנגנון של 5 עד 10 אנשים יוכל לתת מענה לכולם והנה נמצאים פה חברי מנהלת סל"ע, שאני יד ביד צועדת איתם כבר שנתיים כמו דוד.
שוש שץ: עם כל הרצון הטוב שלהם, ויש להם הרבה רצון טוב, הם אנשים בדיוק כמונו והם מעטים והם לא יכולים לעמוד בכל המסה ובכל הדרישות של כל משפחה והנה אפשר לשאול אותם פה.
שוש שץ: כי אם עכשיו שמים את הדגש על הקבוצה הזו אז אי אפשר לתת את ה- 100% לקבוצה הזו.
שוש שץ: ואם שמים 80 פה ו- 80 פה יש עוד 10 קבוצות שאין להם כרגע את הדגש כי הם לא יכולים להיות ב- 10 מקומות בו זמנית.
שוש שץ: אז זו לדעתי נקודה אחת שהמדינה לא חשבה עליה.
שוש שץ: הגיעו אלפי אנשים עם תוכנית מבצע, כמו שאבי אמר, מדוקדקות לפרטי פרטים איך מפנים.
שוש שץ: לא הייתה חשיבה למה קורה ברגע אחרי שאנחנו עוברים את הגדר.
שוש שץ: ומהרגע שעברנו את הגדר כל ההתנהלות לצערי היא התנהלות של כיבוי שריפות.
שוש שץ: כל פעם צצה איזה שהיא קבוצה שמציפה בעיה וכל המנהלת מתגייסת אז אפשר אפילו לעשות איזה שהוא תרחיש של סרט מצויר.
שוש שץ: רצים מנקודה לנקודה לכבות את השריפות.
שוש שץ: לצערי הרב כך אי אפשר לקדם ולפתור.
שוש שץ: גם כשהיו אנשים שראו את הדברים קדימה ובאו ואמרו עם אותן טענות אותם נימוקים שדוד אמר שיש כל מיני פקידים במשרדי הממשלה שמבחינתם אנחנו מסמך או טופס או שיחת טלפון, אם הם בכלל מעבירים לחברי הכנסת ולמנכ"לים וזה במקרה הטוב.
שוש שץ: אני יכולה להגיד לך שעל כל 30 פקסים שאני שולחת אני אולי מקבלת התייחסות לאחד.
שוש שץ: היו דברים בעבר שאנחנו ראינו את הנולד כי אנחנו מסתכלים שנתיים שלוש קדימה.
שוש שץ: אחרי השבר, אחרי שנעכל.
שוש שץ: ובאנו והדלקנו פרוז'קטורים לא פנסים והייתה התעלמות מוחלטת.
שוש שץ: אני אתן לך דוגמא קטנה.
שוש שץ: והנה חברי מנהלת סל"ע פה לאשר את הדברים.
שוש שץ: בפגישה הראשונה שלנו בלשכתו של מנכ"ל משרד ראש הממשלה אמרנו חבריה כנראה שעוד שבעה שמונה חודשים תהיה התנתקות אנא מכם בחרנו במקום, הגענו למשא ומתן עם המושב, אנחנו יודעים איפה אנחנו הולכים את בתינו, בואו שימו פה את הקראווילות.
שוש שץ: לא נשנה את סביבת העבודה, לא נשנה לילדים את בית הספר, לא נשנה כלום, שימו פה את הקראווילות וכל אחד בכסף שלו יבנה את ביתו.
שוש שץ: לא מוחלט.
שוש שץ: יש שלושה אתרים: מפלסים, אור הנר, כרמיה, תבחרו.
שוש שץ: בסופו של דבר קבוצתי הלכה לכרמיה.
שוש שץ: היום אנחנו רגע לפני, המשא ומתן של תלמי יפה לשמחתי הרבה רק לפני יומיים השתחרר הוא היה תקוע.
שוש שץ: והשתחרר, אני אומרת לצערי-לשמחתי כי הוא כבר השתחרר הרבה פעמים וכל פעם הוא נתקע בגלל עוד משהו.
שוש שץ: ועכשיו אני שמחה כי לפני יומיים קיבלתי פקס חתום על ידי ראש הממשלה אבל גם לפני שמונה חודשים קיבלתי חתום על ידי ראש הממשלה ואני לא יודעת מה יהיה מחר אבל אני יודעת שלו מישהו היה שואל האזרח הקטן לפני שנתיים, אז הקראווילה שלי הייתה במושב תלמי יפה והילדים שלי שבוע אחרי ההתנתקות היו חוזרים לחיים נורמלים שפויים ולא סוחבים על גבם את הצלקות שיש להם היום ולכל הילדים האחרים.
שוש שץ: בשורה התחתונה, מה שאני רוצה להגיד.
שוש שץ: מי שיושב במשרה של מנכ"ל, חבר כנסת, אנשים מכירים את המציאות מהשטח.
שוש שץ: תנו להם ביטוי להשמיע ולייעץ ולעזור כי המדינה הייתה חוסכת מיליונים לו היו מקבלים את העצות שלנו ולא מנפנפים אותנו.
שוש שץ: ואני לא מגזימה.
שוש שץ: ההתנתקות הזו יכלה לעלות, לדעתי, עשירית ממה שהיא עולה למדינה היום.
שוש שץ: בגלל השיטה של כיבוי שריפות.
שוש שץ: והיום לא מאוחר מידי.
שוש שץ: אם יודעים, אני אקח את הקבוצה שלי שתלמי יפה רק עוד שנתיים נוכל להיות בבית שלנו וכרמיה למשל עד היום שילמנו שכר דירה של 450 ועכשיו הם רוצים 650.
שוש שץ: אין בעיה שימו את הקראווילות היום בתלמי שאז המדינה מכוסה עשרים שנה קדימה וכל אחד בונה את ביתו בקצב שלו.
שוש שץ: אותו סיפור החבר'ה של בת הדר, זה יעלה יותר זול, יהיה יותר יעיל והמטען הפסיכולוגי והשבר הפסיכולוגי ימוזער לעומת הנקודה שבה הוא נמצא היום.
עמירה דותן: קודם כל תודה רבה לך.
עמירה דותן: שנית, נתת לנו עוד רעיון איך לפתור את הבעיה.
עמירה דותן: אז אני מאוד מאוד מודה לך.
עמירה דותן: אני רק רוצה להגיד שאני מרגישה די במצוקה משום שאנחנו, אני גם איחרתי ואני לא אוהבת לאחר, יש לי לוח זמנים בדרך כלל זה דבר די קדוש.
עמירה דותן: גם מחכים לנו בניצן ואני לא רוצה לאכזב שמה את האנשים.
עמירה דותן: גם אני חושבת שהנושאים העקרוניים העיקריים כיסינו.
עמירה דותן: כלומר, אני בטוחה שכל אחד רוצה עוד לומר דברים ולכן כולנו לרשותכם.
עמירה דותן: אם מישהו חושב שרק כשאנחנו מגיעים הנה אנחנו מטפלים בזה, זה לא נכון.
עמירה דותן: אנחנו א' עונים לכל פקס, לכל שיחת טלפון, לכל פניה.
עמירה דותן: כל אחד מהיושבים כאן אנחנו באמת אכפת לנו.
דוד סעדון: בכלכלה יש קבוצה שנקרא פיפו, First In First Out אני מרגיש שאני בדיוק הפיפו הזה.
דוד סעדון: אני First In נכנס לכל הפרויקט ואני First Out יוצא מהפרויקט למה ניצן יש לו ארבע שנים בתחום ואני גם גומר, זאת אומרת אני רגע לפני כניסה לבית אני צריך לעשות איזה שהיא מקפצה למקום אחר נניח, למרות שאני סומך על עצמי שזה לא יהיה, אבל נניח.
דוד סעדון: ואני אומר זה לא יכול להיות, אמרתי את זה בתחילה ותזכרו טוב את דבריי.
דוד סעדון: תשיתו את כל הפתרון לקצה הדרך, לאחרון ברשימה כמו לראשון ברשימה ואז הפתרון יהיה כולל לכולם.
דוד סעדון: כי הראשון יצא מן הסתם כי הוא בנה את ביתו, האחרון יודע שיש לו את טווח הזמן.
דוד סעדון: ודבר נוסף, אני מסכים עם חברתי שוש שיועצים כמונו אתם מקבלים בחינם בלי כסף.
דוד סעדון: עכשיו, דבר נוסף ואת זה אני רוצה שתבינו.
דוד סעדון: אין שום אפשרות, שום אפשרות, לא קיימת כזו כי אתם, זה יהיה, מבחינתי זה לא, ואני לא מקבל את הגישה של שוש כי זה להתקפל, אילן יודע את זה טוב מאוד.
דוד סעדון: אין אי אפשר.
דוד סעדון: יש רוצים או לא רוצים.
דוד סעדון: גם הקיבוץ עם כל הכבוד לי וגם אנשים שבקיבוץ שרוצים לעבור למגורים שלהם, להם יכולים להיות פתרונות אחרים.
דוד סעדון: תמצאו את הפתרונות לחברי הקיבוץ עצמם לפתרונות זמניים ולא לנו כי לא נעשה מעבר שני.
דוד סעדון: בצורה חד משמעית, לא יהיה מעבר שני והגברת הגר, ביקשה להתנצל בשמה שהיא עזבה.
עמירה דותן: רק לפני שמוטי מדבר.
עמירה דותן: אני חושבת שמגיע באמת גם תודה לסל"ע.
שוש שץ: אני אמרתי, הם מאוד רוצים ומאוד עוזרים ועם כל הרצון שלהם הם בני אדם, והם מעטים.
שוש שץ: הם קיבלו משימה לאומית גדולה וקשה והם מעטים והם עובדים סביב השעון וקשה להם לתת מענה לכולם.
עמירה דותן: לפני שמוטי מדבר כי אני רואה באמת קבוצה של אנשים איכפתית.
מוטי אלימלך: עמירה, אני חייב להעמיד דברים על דיוקם למען שלא יצאו מפה אנשים עם תחושה ויחשבו שהמדינה עומדת לעשות סבב שני של בניית קראווילות.
מוטי אלימלך: לא יהיה כדבר הזה.
מוטי אלימלך: לא בונים עוד קראווילות בשום מקום.
מוטי אלימלך: אנחנו ננסה להגיע בתבונה ובדרך הנכונה עם הישובים האלה לפתרונות.
מוטי אלימלך: לא בונים קראווילות בשום מקום.
מוטי אלימלך: לא בתלמי יפה ולא בבת הדר ולא באור הנר.
מוטי אלימלך: יחד עם זאת צריך לזכור שדווקא שלושת הישובים האלה אנשים באו לפה מרצונם, עמד לזכותם חוק פינוי פיצוי, שנתן להם שכר דירה לשנתיים ואם היה צריך כמו שאנחנו עושים עכשיו לפזורה, נוסיף עוד שנה או שנה וחצי עד שיבנו את הבית.
מוטי אלימלך: כך שהדרך להגיע אל הבית היא צריכה להיות בדרך הקצרה ביותר ואנחנו לא נעשה השוואות בין עין צורים לבת הדר.
מוטי אלימלך: אנחנו ניתן לך זמן סביר של שנה שנה וחצי לבנות את הבית ולשאוף להגיע לבית.
מוטי אלימלך: ולא לחשוב שהדיור הזמני הוא פתרון.
מוטי אלימלך: אנחנו לא ניתן לך להיות בחוץ בטוח.
מוטי אלימלך: תהיה לך קורת גג אבל באמת צריך לרתום את האנשים לבניה מהירה ולהיכנס הביתה כמה שיותר מהר.
מוטי אלימלך: כל מקום נדון לגופו של עניין ונטפל בו באופן ייחודי בהתאם לבעיה שלו.
עמירה דותן: אנחנו עם היד על הדופק, אני מאוד שמחה ששאלת את השאלה כשהייתי בחוץ.
עמירה דותן: אני מאוד לא שמחה לשמוע על התשובות ואני מאוד שמחה.
אורי אריאל: יש לי בקשה אליכם כאן.
אורי אריאל: לא צריך להמתין חבר'ה.
אורי אריאל: הפקסים פתוחים, האי-מיילים פתוחים, הביפרים עובדים, הפלאפונים עובדים.
אורי אריאל: אתם יודעים להגיע אלינו כשצריך, אנחנו מאוד מבקשים מכם גם כשזה טוב לא רק כשזה רק, אבל בעיקר כשיש בעיות זה טבע הדברים.
אורי אריאל: תעדכנו אותנו.
אורי אריאל: עכשיו.
אורי אריאל: נגמרה פגישה, יש בעיה, תעדכנו אותנו אל תחכו.
עמירה דותן: גם יעידו אנשים שעובדים איתנו.
עמירה דותן: שככה הנוהל שלנו.
עמירה דותן: אני רק רוצה לומר תודה רבה על האירוח המאוד חם וסימפטי.
עמירה דותן: וחג שמח.
עמירה דותן: סיור בניצן
עמירה דותן: ערב טוב.
עמירה דותן: תודה רבה על האירוח.
עמירה דותן: שמי עמירה דותן יושבים איתי שני חברי כנסת נוספים, זאב אלקין שהוא יחד עם אורי אוריאל יושבי ראש השדולה לטיפול במפונים.
עמירה דותן: את אריה אני לא צריכה להכיר לכם, אריה אלדד.
עמירה דותן: באנו לשמוע אתכם.
ליאור כלפה: שתי מילים, אתם פה באתר ניצן שמחשבות לגביו הם לכל היותר אתר של אורך חיים של ארבע שנים.
ליאור כלפה: זה אומר עוד כשנתיים מכל האורך חיים.
ליאור כלפה: באתר פה יש 500 משפחות, 8 קהילות שהגיעו מגוף קטיף בעיקר.
ליאור כלפה: המציאות כרגע שמעיבה פה באתר זה א' תעסוקה.
ליאור כלפה: באתר הזה יש 50% אבטלה זו אחת הבעיות הקשות ביותר באתר.
ליאור כלפה: דיברנו על זה בעבר.
ליאור כלפה: הבעיה השנייה זה חוסר וודאות בנושא יישובי הקבע.
ליאור כלפה: ובעיה נוספת שהיא מרכזית פה כי יש קבוצה, זה האתר הגדול ביותר אבל גם הגדול ביותר שיש פה את כמות החולאים הגדולה ביותר זה הנושא החקלאי של אלה א' שעד היום לא הגיעו לחזרה למועדון החקלאות מסיבות כאלה ואחרות שהם יפרטו עליהם בהמשך, וגם מי שהגיע מה הוא עובר כדי להגיע למצב של לייצא וכולי.
ליאור כלפה: אני חושב פה כבר ידברו החברים.
עמירה דותן: אני מודה לך.
עמירה דותן: אני הייתי מאוד מבקשת שנעשה.
עמירה דותן: מבחינתי כל מה שאתם זה נחשב אז בואו נראה מה אנחנו למדים מפה.
עמירה דותן: סל"ע הגיעו פה עם עמיתיהם מהמועצה.
עמירה דותן: נעשה צורת הכנה.
עמירה דותן: אמרתי לכם בישיבות הקודמות שלוועדה שלנו אם עד היום הוועדה למדה.
עמירה דותן: .
עמירה דותן: גם בכנסת וגם בביקורים באתרים.
עמירה דותן: היום הוועדה הפסיקה ללמוד והיא מתחילה להיות.
עמירה דותן: מקבלי החלטות שאצלם בעצם היכולת לנצח.
עמירה דותן: אז כל ישיבה כזאת אנחנו נעשה סיכום, גם נוציא מכתבים.
עמירה דותן: ככה עשינו הבוקר בישיבה באור הנר וכך עשינו בישיבה שהייתה בשבוע שעבר.
יורם מוסבי: אני אתחיל ברשותך.
יורם מוסבי: אנחנו, אני יודע שאתם מדברים איתנו על המפגשים שנגמר במסדרונות הכנסת.
יורם מוסבי: כשפעם אחרונה הייתי שם, שאל אותי השומר בכניסה.
יורם מוסבי: הוא אומר לי תגיד לי אתה עובד פה?
יורם מוסבי: אמרתי לו כן אבל עדיין בהתנדבות.
יורם מוסבי: אנחנו מדברים באוכלוסיה שהיא מצד אחד לא צעירה ומצד שני היא גם לא זקנה.
יורם מוסבי: היא משהו בגיל הביניים כזה.
יורם מוסבי: הרי כל אחד מאיתנו נושא תמונה כזו או אחרת מהעבר שלו ואני לא יודע כמה אתם מודעים, כמה אפשר להמחיש את זה אבל התמונות שאני נושא איתי הן תמונות לא קלות.
יורם מוסבי: ואני נושא אותן כבר שנה וחצי.
יורם מוסבי: אני אב לארבעה ילדים, מובטל, הייתי מאוד פעיל, כמוני כל חבריי.
יורם מוסבי: לפחות אצלי ביישוב אני לא מכיר אחד שהיה אי פעם בלשכת תעסוקה.
יורם מוסבי: כמעט 90% מהיישוב שלי מובטל.
יורם מוסבי: אחת התמונות הכי קשות שאני נושא איתי זה האקט של העלייה של המשפחה לרכב, זה היה בשעת הדמדומים אחרי הצהריים, אני אישית נשארתי שם הייתי צריך לטפל בעוד דברים, נשארתי עוד כמה ימים.
יורם מוסבי: העליתי את המשפחה לרכב ושם נפרדנו.
יורם מוסבי: זה נראה לא טוב, זה לא נמחק לי, אני יודע שגם לא נמחק להם.
יורם מוסבי: ואחרי שנפרדתי מהמשפחה הסתובבי עם עוד שני חברים שנשארו איתי ביישוב כדי לראות מה קורה.
יורם מוסבי: והתמונה חזרה על עצמה, והיא לא עוזבת אותי.
יורם מוסבי: אחרי שלושה ימים מיום הפינוי, זאת אומרת ב- 17, ב- 18 יום שישי אחרי הצהריים נסעתי משם, הייתי צריך להצטרף למשפחה שהייתה במלון.
יורם מוסבי: בדרך קצת בכיתי וקינאתי.
יורם מוסבי: אמרתי לעצמי שמע יורם אתם מדינה.
יורם מוסבי: עם כל הקושי, עם כל הבכי, עם כל הצער אין לי ספק שנסת
יורם מוסבי: כל קדימה ובעזרת השם יפתחו דלתות והכל יהיה בסדר, נחזור לעבודה, המשפחה תשתקם ואני תקווה שהכל יהיה בסדר.
יורם מוסבי: עברנו את החודשיים הראשונים שהם היו סיוט אחד גדול, כן מלונות לא מלונות, נזרקים ממלון למלון עד שהגענו הנה.
יורם מוסבי: וזה לא נגמר.
יורם מוסבי: אני לא יודע, אני מנסה להמחיש את זה.
יורם מוסבי: זה פשוט לא נגמר.
יורם מוסבי: בכל הרבדים.
יורם מוסבי: אם זה הפאן של הילדים, אם זה הפאן של התעסוקה, אם זה הפאן של האשה, זה סכסוכים בין בעל לאשה.
יורם מוסבי: הרי אף אחד לא ביקש את זה, זה משהו רע לנו.
יורם מוסבי: זה מה שהמדינה כמדינה בחרה והיא הגיעה עד אלינו.
יורם מוסבי: היא הביאה את זה על מאות משפחות, שהיא אחראית להם.
יורם מוסבי: זה לא איזה מלחמה שפרצה.
יורם מוסבי: או.קי.
יורם מוסבי: אז יש מלחמה, יש ניזוקים, העם עומד מאחרי המדינה ורץ קדימה.
יורם מוסבי: זאת לא הסיטואציה.
יורם מוסבי: המדינה כמדינה קבעה שזה האקט שיהיה, זה החוק שנחקק ועם זה הולכים.
יורם מוסבי: גם מחוקק שחוקק את החוק לא ציפה ולא קיווה שיהיה דבר כזה.
יורם מוסבי: וראו, לכו ..
יורם מוסבי: לא קטנות, בתוך הבג"צ שהוגש בזמנו לפני הפינוי, אומרים שישה שופטי בג"צ, בכירים במדינת ישראל שהם מבינים מתוך האמירות של הממשלה שהממשלה מטפלת ויהיה משק מול משק, בית מול בית, עץ מול עץ.
יורם מוסבי: נראה לך?
יורם מוסבי: זה גם הדברים שסיפרו לחיילים שבאו לפנות אותנו.
יורם מוסבי: ומסתבר אחרי שיחות שהיו לנו, הם באו לבקר אותנו פה ודיברנו.
יורם מוסבי: זה מה שסיפרו לנו, זה מה שאמרו לנו.
יורם מוסבי: ואני עובר ברשותך לקטע החקלאי.
יורם מוסבי: זה ניתן ככה כרקע ואני יודע שאתם שומעים לא מעט ותבינו זה לא נגמר.
יורם מוסבי: אני לא יודע מתי זה ייגמר.
יורם מוסבי: הקטע החקלאי הוא קטע שהוא אקוטי.
יורם מוסבי: איפה הבעיות?
יורם מוסבי: ישנם אנשים שאיבדו אדמה.
יורם מוסבי: היה לי בית שמאוד אהבתי, בניתי אותו בארבע ידיים.
יורם מוסבי: שתיים שלי שתיים של האשה.
יורם מוסבי: באמת, בלי שום הלוואה מאף בנק או משכנתה וברוך השם.
עמירה דותן: היית חקלאי?
יורם מוסבי: הייתי חקלאי, היה לי משק של 40 דונם.
יורם מוסבי: ושלא יישמע, אני לא מדבר עליי אישית כי איך שאני מציב את הדברים, של יורם מן הסתם, זה נחשב כמו של מאות משפחות שנמצאות פה עם זה בניצן או במיצר או בישובים אחרים.
עמירה דותן: מה חשבת שהולך להיות לך?
עמירה דותן: איפה אנחנו עומדים?
יורם מוסבי: אני הייתי בן החברים, הינו קבוצה מאוד מצומצמת שנבחרה על ידי היישובים לבוא בדין ודברים מול ממשלת ישראל – ראש הממשלה דאג, בסי ואילן כהן וציפי ליבני וכולם בסדר?
יורם מוסבי: וזה המצב.
יורם מוסבי: המצב הוא שאנחנו נמצאים היום שנה וחצי אחרי.
עמירה דותן: מה חשבת הולך להיות?
עמירה דותן: ואיפה אתה עומד.
עמירה דותן: אני רוצה להבין את הפער בין הציפייה למצב של היום ובין המצב של היום לבין מה שיהיה מחר בבוקר.
יורם מוסבי: אני אחזור ברשותך עוד צעד אחד אחורה ונחזור לשאלה שלך.
יורם מוסבי: הגעתי למצב בפאן האישי שלקחתי את ביתי הבכורה כמעט בחצי כוח, שמתי אותה באוטו והבאתי אותה באופן אישי לצו גיוס.
יורם מוסבי: אני לא מתגייסת, אני לא מתגייסת למדינה הזאת בשום פנים ואופן.
יורם מוסבי: היה לה שני צווים, צו שלישי זה כבר צו אזהרה, ועשיתי את זה.
יורם מוסבי: אז תיקחי את האמירה הזאת ותשליכי את זה על מה שקורה עם הנוער.