GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קריאה: אם במשפחה יש כמה ילדים זה משמעותי.
זבולון אורלב: כששר האוצר אומר שהוא יוסיף 73 שקלים לשנה למשפחה ענייה אז עושים על זה מסיבת עיתונאים.
זבולון אורלב: אבל פה, כשצריך לגבות 73 שקלים מילד, אז זה סכום סמלי.
זבולון אורלב: זה תלוי בנקודת ההשקפה.
לימור לבנת: אני מבקשת לחזור לשקף שנקרא "גידול בהשקעה בהזנה".
לימור לבנת: כתוב כאן: "מספר האוכלים הפוטנציאלי לתשס"ו 94,000 תלמידים וב-תשס"ז 141,000 תלמידים".
לימור לבנת: האם הכוונה היא שבתשס"ו הפוטנציאל היה 94,000 תלמידים או שהשתתפות היא של 94,000 ילדים?
שמואל אבואב: זה גם חפף את מספר האוכלים.
לימור לבנת: זאת אומרת שהמילה "פוטנציאל" לא נכונה לגבי תשס"ו.
לימור לבנת: כדי שלא נוטעה, צריך לעשות תיקון בשקף.
לימור לבנת: כאן כתוב כאילו שהפוטנציאל בתשס"ו בפועל הוא 141,00 אוכלים, זה לא נכון.
לימור לבנת: מספר האוכלים בתשס"ו, בפועל, הוא 94,000.
זבולון אורלב: אמרתי בדברי הפתיחה שלי שכשמפ
זבולון אורלב: על ההזנה פעל על פי החלטות ממשלה בתשס"ה ובתשס"ו, מספר האוכלים היה גדול יותר ממספר האוכלים היום על פי חוק.
זבולון אורלב: זאת על אף שהממשלה הגדילה את ההשתתפות שלה ולכאורה הרשויות המקומיות משלמות פחות.
זבולון אורלב: זאת העילה העיקרית שבגללה ביקשתי להשתמש בסעיף 21, כי הבנתי שמשהו לא בסדר.
לימור לבנת: מכיוון שהשקף הזה לא נכון, ביקשתי לתקן אותו.
לימור לבנת: הייתי שרת חינוך אז וחשבתי שראוי שהדבר הזה יתוקן.
לימור לבנת: הנתונים הם אכן שבשנת תשס"ו היו 94,000 אוכלים ובתשס"ז יש 83,000 אוכלים בפועל.
לימור לבנת: אני בטוחה שיש כאן טעות וצריך לתקן את הדברים.
זבולון אורלב: עדי, אני שוב רוצה להודות לך על הטרחה.
עדי אלדר: בוקר טוב לכולם.
עדי אלדר: ראשית, העמדה שלנו היא עמדה חיובית ביותר.
עדי אלדר: השלטון המקומי חושב שמפעל ההזנה הוא מהדברים הטובים שנעשים, במיוחד לילדים שנמצאים ביום לימודים ארוך.
עדי אלדר: ארבע פעמים בשבוע הילדים מקבלים מנה בשרית טובה.
עדי אלדר: אני, אגב, כראש עיר שאצלו ההזנה מתקיימת כבר שנה שניה, מבקר בבתי הספר כדי לראות איך זה הולך.
עדי אלדר: הילדים מאוד מרוצים.
עדי אלדר: מרוצים ממה שהם מקבלים, אוכלים את האוכל.
עדי אלדר: כראש עיר אני שקט שהילדים אוכלים לפחות 4 פעמים בשבוע ארוחת צהריים כמו שצריך.
עדי אלדר: יש אוכלוסיות שאני לא יודע אם הם אוכלים ארוחות מסודרות בבית ואני גם לא יודע איזה סוג הזנה הם מקבלים.
עדי אלדר: מה הבעיה?
עדי אלדר: אני מתמקד בבעיה המרכזית של הרשויות המקומיות.
עדי אלדר: למעשה החוק לא מתייחס לאלה שלא יכולים לשלם.
עדי אלדר: אם משלמים שקל או חצי שקל, אז ההפרש נופל כולו על כתפי הרשות המקומית.
עדי אלדר: דבר שני.
עדי אלדר: אני חושב שאין רשות מקומית שמפעילה מפעל הזנה, שלא לקחה רכז או רכזת הזנה על חשבונה.
עדי אלדר: מרכזת ההזנה שלנו יודעת שתלמיד בכיתה ו3 בבית ספר זה וזה לא אוכל סוג מסוים של אוכל.
עדי אלדר: אנחנו ברמה כזאת של טיפול פרטני - אנחנו חייבים לעשות את זה כי כל ילד עולם ומלואו.
עדי אלדר: גם זה נופל על כתפי הרשות, רק הרכזת עולה 100,000 שקלים בשנה.
עדי אלדר: כשאני לוקח את כל הילדים שלא יכולים לשלם, כל ההנחה הזאת ממומנת על ידי הרשות המקומית.
עדי אלדר: אני מניח שברהט רוב התושבים משלמים את המינימום שבמינימום.
עדי אלדר: מי מכסה את ההפרש בין מה שצריך לשלם בסיכומו של דבר?
עדי אלדר: רק הרשות.
עדי אלדר: לכן יש רשויות שחוששות להיכנס לזה.
עדי אלדר: אצלי בכרמיאל הסבסוד של ההזנה נופל על כתפי הרשות בסביבות 400,000 שקלים בשנה.
עדי אלדר: אף אחד לא תקצב איתנו, אף אחד לא דיבר איתנו על זה.
עדי אלדר: זאת מציאות שאנחנו חיים איתה.
עדי אלדר: ולמרות הכל, אנחנו אולי מסוגלים לספוג את הסכום הזה, אבל רשויות אחרות חלשות יותר לא מסוגלות.
עדי אלדר: פה צריכים לשבת ולראות איך אנחנו מסבסדים רשויות שמתקשות.
עדי אלדר: שלישית.
עדי אלדר: נקבע בזמנו שתהיה ועדת חריגים.
עדי אלדר: לפי מיטב ידיעתי, תקנו אותי, הוועדה הזאת לא התכנסה.
קריאה: היא כן התכנסה.
עדי אלדר: כן?
עדי אלדר: קיבלנו חוזר שאנחנו יכולים לפנות אליכם?
רות דיין: זה לא עבר אישור של ועדת הכספים.
עדי אלדר: אז למה מחכים בוועדת הכספים?
עדי אלדר: אני חושב שהחוק צריך לחייב את כל הרשויות המקומיות.
עדי אלדר: אבל, אתה יכול לחייב בחוק רק אם לא תגרום להן לפשיטת רגל.
עדי אלדר: כל הרשויות, ששמוליק הציג, נמצאות במסגרת תכנית הבראה.
עדי אלדר: גם אם תכפה עליהן, הן לא מסוגלות.
עדי אלדר: הממשלה צריכה להתערב ולסייע יותר לרשויות האלה.
זבולון אורלב: אני מקווה שהחברים מתחילים להבין למה ביקשתי את הדיון הזה.
זבולון אורלב: יש עמדת ממשלה, יש עמדת רשויות, אבל 60,000 תלמידים לא אוכלים.
ראובן חביב: אני מתייחס לחבות שלנו בחוק.
ראובן חביב: נקבעו שיעורי השתתפות שהיטיבו מאוד ביחס לשנה הקודמת.
זבולון אורלב: במערכת הכספים בין הממשלה לרשויות?
ראובן חביב: בהחלט.
ראובן חביב: בעת שנקבעו השיעורים האלה, נקבע שלאחר פרק זמן תינתן - זאת אופציה שהחוק הקנה לאותה ועדה מייעצת לשקול שיעורים נוספים.
ראובן חביב: קבענו לבחון אחרי חודשיים שלושה את הבעיות והקשיים ברשויות השונות.
ראובן חביב: לא יתכן היה להכריז על חריגים לפני שהפרוייקט התחיל לעשות את צעדיו הראשונים.
ראובן חביב: ראינו באמת את הנסיבות, את הכשלים ואת הרשויות.
ראובן חביב: כינסנו את הוועדה המייעצת, לאחר עבודת מטה שנעשתה, בתחילת ינואר.
ראובן חביב: הוועדה המייעצת אישרה את התשלומים הנוספים לחריגים, כפי שאושרו כאן, שיעורים שיתנו 10% נוספים.
זבולון אורלב: אבל לפי התירוצים האלה, גם אחרי הפחתה של 10% לא יהיה מפעל הזנה.
ראובן חביב: הסיפור הזה ייתן לרהט עוד 500,000 שקלים.
ראובן חביב: כלומר, יישארו רק 500,000 שקלים על אוכלוסיה של 10,000 תלמידים.
ראובן חביב: אם גם זה לא – אני לא יודע מה עוד יעזור.
זבולון אורלב: איך אתה מסביר את זה שבשנה שעברה ובשנה שקדמה מספר האוכלים באותן רשויות מקומיות היה גדול יותר מאשר השנה כשזה פועל על פי חוק?
ראובן חביב: משרד ראש הממשלה באמת ליווה את זה בנושא של התקצוב, הוספת התקציב, של גביית השיעורים בין הרשויות.
ראובן חביב: כשמדברים על שיעור כזה נמוך, זאת שאלה מצוינת.
ראובן חביב: יכול להיות שפה ידעו להגיד - - -
זבולון אורלב: למדתי ממורי ורבי, השר המר, זכרונו לברכה, שתפקידם של עובדי מדינה זה לא להגיד מה הבעיות אלא לומר מה הפתרונות.
זבולון אורלב: השאלה מצוינת, אני מודה לך, אבל מה הפיתרון?
ראובן חביב: לדעתי, אחרי כל ההקלות – עוד פעם, צריך לראות איזה סנקציות החוק מקנה ולכפות.
זבולון אורלב: איך כופים?
ראובן חביב: זאת לא שאלה שאני צריך לענות עליה.
זבולון אורלב: אני לא בטוח שלא אתה צריך לענות עליה.
לימור לבנת: משרד ראש הממשלה מרכז את כל הפעילות בנושא ההזנה.
זבולון אורלב: בעיני, משרד ראש הממשלה הוא משרד שעושה אינטגרציה בין הרשויות המבצעות של המערכות השלטוניות.
זבולון אורלב: נאמר שיש מחלוקת גדולה בין השלטון המקומי למשרד החינוך.
זבולון אורלב: בדרך כלל זה תפקידו של משרד ראש הממשלה להיכנס לעובי הקורה.
זבולון אורלב: מבחינת הכנסת, לכאורה, שרת החינוך היא הכתובת.
זבולון אורלב: לפי החוק היא נושאת באחריות והיא צריכה לבוא ולהשיב לכנסת, עליה חלה האחריות.
זבולון אורלב: לכן עמדתי על כך שמנכ"ל משרד החינוך והתרבות יהיה כאן.
זבולון אורלב: משרד החינוך אחראי לכך.
זבולון אורלב: הוא נושא גם באחריות למחדל ש-60,000 תלמידים לא אוכלים.
זבולון אורלב: תרשה לי להיות סקפטי, וגם אחרי הוועדה המיוחדת הזאת, התמונה לא תשתנה באופן מהותי.
זבולון אורלב: רשות מקומית כמו אופקים, שבמיליון שקל עם ההורים, לא מקיימת מפעל הזנה, למרות שהיא קיימה בשנה שעברה, לא תקיים את זה גם אם תיתן לה הנחה של עוד כמה מאות שקלים.
זבולון אורלב: אתם הממשלה.
זבולון אורלב: תשבו, תיקחו את שר הפנים ותעשו ישיבה אצל ראש הממשלה.
זבולון אורלב: את כל זה היה צריך לעשות באוגוסט ולחשוב מה עושים עם רשות מקומית שנמצאת בחובות והיא בגירעון ולא שילמה משכורות לעובדים.
זבולון אורלב: אולי צריכים להלאים?
לימור לבנת: האם משרד ראש הממשלה איננו הגוף האחראי והמתאם, מעבר למה שאמר יושב ראש הוועדה, בנושא הספציפי הזה של הזנת תלמידים?
לימור לבנת: כך, לפחות, היה בשנה שעברה.
ראובן חביב: התשובה היא לא.
לימור לבנת: החוק שונה מאז שנה שעברה?
זבולון אורלב: חברת הכנסת לבנת, בתקופה שהיית שרה, זה פעל מתוקף החלטת ממשלה שבה הוביל משרד ראש הממשלה.
זבולון אורלב: החוק שינה את המצב.
זבולון אורלב: החוק קבע ששר החינוך הוא השר המופקד על ביצוע החוק.
זבולון אורלב: השאלה היא, כמה פעמים ביקשה שרת החינוך מראש הממשלה, התייצבה בחדרו ואמרה: "אני לא זזה מפה עד אשר אתה מביא לפה את ראש השלטון המקומי, את שר הפנים, את שר האוצר".
משה גפני: זה פשוט נורא ואיום המצב הזה.
משה גפני: דיברנו על זה כמה פעמים, גם בשיחות פרטיות.
משה גפני: מה שקורה עכשיו הוא שערורייה ממדרגה ראשונה.
משה גפני: מה זה משנה אם זה חוק או החלטת ממשלה?
משה גפני: זה נכון, באופקים לא יהיה מפעל הזנה.
משה גפני: למה לא יהיה מפעל הזנה?
משה גפני: מכיוון שהממשלה תיתן את מה שהיא צריכה לתת, ההורים יתנו את מה שהם צריכים לתת והחשב המלווה לא ייתן לבצע את זה.
משה גפני: המשמעות של הדבר הזה היא, שיש ראש ממשלה בישראל.
משה גפני: לפחות קראתי בעיתון שיש ראש ממשלה בישראל.
משה גפני: התפקיד המובנה של משרד ראש הממשלה זה מה שאמרת קודם.
משה גפני: הוא צריך לדעת שיש תכנית הבראה לעירית אופקים, שעושה משרד הפנים.
משה גפני: הוא צריך לדעת שיש חובה לעשות את מפעל ההזנה, ששרת החינוך מופקדת עליו.
משה גפני: זה התפקיד שלו, הוא לא יכול לברוח מהעניין.
משה גפני: מצד אחד, ממשלה אחת אומרת: "תעשה מפעל הזנה", וממשלה שניה אומרת: "אל תעשה מפעל הזנה בגלל משרד הפנים, בגלל החשב המלווה".
משה גפני: הרי מה הבעיה?
משה גפני: נולדנו אתמול?
משה גפני: אנחנו לא מבינים שמשרד החינוך רוצה שיהיה שם מפעל הזנה?
משה גפני: שהתושבים זקוקים שם למפעל הזנה?
משה גפני: שמשרד ראש הממשלה רוצה?
משה גפני: הבעיה היא, שזאת ממשלה שלומיאלית שלא יודעת לתפקד.
משה גפני: אני כבר לא רוצה ללכת רחוק יותר, אני מדבר רק על מפעל ההזנה.
משה גפני: אנחנו נתקלנו בבעיה הזאת ובבעיות הרבה יותר חמורות, שמשרד ראש הממשלה לא יודע לתאם בין המשרדים.
משה גפני: אני לא רוצה להגיע למשרד הביטחון ולדברים אחרים, ששם הוא לא יודע לתאם.
משה גפני: הוא לא יודע לתאם את הדבר הכי פשוט שזה הדבר הבסיסי שלו.
משה גפני: משרד החינוך נותן את חלקו, קרנות נותנות את חלקן, משרד ראש הממשלה מתפקד בסדר בחלק הזה.
משה גפני: הוא לא בסדר בתאום.
משה גפני: הוא צריך לקרוא למשרד הפנים ולומר לו: "נכון שיש חשב מלווה אבל הנושא של מפעל ההזנה יוצא מהעניין כי יש חוק".
משה גפני: מה אנחנו מסתובבים סביב עצמנו ומדברים באוויר?
משה גפני: הבאת לישיבה הזאת את כל האנשים המכובדים.
משה גפני: כולנו יודעים מה בעיה.
משה גפני: מישהו לא רוצה שיהיה מפעל הזנה במקומות שמגיע להם?
משה גפני: מישהו לא מקציב את הסכום שנדרש לעניין הזה?
משה גפני: כולם עושים את מה שהם צריכים.
משה גפני: הבעיה היא, שעושים את זה כמו שמתנהלים בכל מיני מפלגות שונות ובכל מיני ממשלות שונות, כאילו שאנחנו לא מדברים על מדינה מסודרת.
משה גפני: משרד ראש הממשלה היה צריך לקרוא לרוני בראון, ליולי תמיר, לעדי אלדר, להושיב את כולם בחדר ולומר להם: "תראו, יש חוק.
משה גפני: אנחנו הובלנו את זה, אנחנו סבורים שצריך לתת לילדים האלה הזנה.
משה גפני: לא מעניינים כל הסיפורים מסביב, לא חשב מלווה ולא משרד הפנים ולא משרד החינוך.
משה גפני: יש כסף, יש צורך, יש חוק, תעשו את זה".
משה גפני: כל עוד שזה לא נעשה, צריך להחליף את הממשלה.
זבולון אורלב: אני חושב שאתה לא צודק לגמרי כי בסופו של דבר יש חוק ויש מי שממונה על ביצוע את החוק.
זבולון אורלב: אני בהחלט נהנה לבוא בטענות לראש הממשלה כי לראש הממשלה יש אחריות כוללת, אבל לפני שאני בא לראש הממשלה, אני קודם כל בא למי שמופקד על ביצוע החוק.
זבולון אורלב: אגב, אני מאוד בולם את עצמי כי שרת החינוך לא נוכחת פה.
זבולון אורלב: אני חושב שזה לא הוגן לתקוף אישית מישהו שלא נמצא כאן.
זבולון אורלב: אני רק אומר עובדה, שזאת אותה שרת חינוך שהגישה הצעת חוק פרטית לכנסת ולעגה לממשלה, שהלכה על הצעת החוק הפרטית של רוחמה אברהם, שהיתה הצעת חוק יותר מצמצמת.
זבולון אורלב: אני זוכר את עצמי יושב במליאה ושומע את הנאומים חוצבי הלהבות.
זבולון אורלב: הייתי מצפה לרגישותה האישית בסוגיה הזאת.
זבולון אורלב: אני לא שומע, אני מקשיב ואני לא שומע.
זבולון אורלב: היה דיון בוועדת החינוך.
זבולון אורלב: לא שמעתי שאחרי הגילויים המרעישים שם, הזדעזעו אמות הסיפים ופתאום יש ישיבת ממשלה, יש ועדת שרים ומתרחשת איזו פעילות בעניין.
זבולון אורלב: בעצם מה קרה מהפעם הקודמת מבחינת ההתנהלות?
זבולון אורלב: שישבה ועדה ועכשיו הולכים להביא את זה לוועדת הכספים.
זבולון אורלב: זה מה שקרה בחודש הזה.
שמואל אבואב: עברנו רשות רשות, הקימו קריטריון חדשים וגיבשנו את זה עם השלטון המקומי.
שמואל אבואב: אספנו את כל הגופים המתאמים.
שמואל אבואב: רבותי, אנחנו יכולים להגיע לתובנה.
שמואל אבואב: יש חלק מההורים שאינם רוצים.
שמואל אבואב: זאת בעיה אחת וצריך להבין אותה.
שמואל אבואב: בעיה שניה.
שמואל אבואב: מתי גומרים את המשא ומתן ומטילים את האחריות לביצוע על מי שצריך לעשות את זה?
לימור לבנת: מי צריך לעשות את זה?
שמואל אבואב: אם בסופו של דבר קבעו את התעריף, קבעו כמה צריך לשלם, עשו ועדת הנחות וקבעו שרשות מקומית צריכה לשלם את סכום הכסף הזה והיא צריכה לבצע את זה, אז צריך לגשת ולבצע.
שמואל אבואב: אם לרשות יש בעיה, היא צריכה ללכת לגורמים שיסייעו לה, מעבר למה שסייעו לה עד עכשיו.
זבולון אורלב: אבל החוק לא מטיל אחריות על הרשויות המקומיות.
שמואל אבואב: בוודאי שכן.
שמואל אבואב: מה?
שמואל אבואב: נקים שירות קייטרינג מירושלים?
שמואל אבואב: אני רוצה לומר דבר נוסף.
שמואל אבואב: במידה ורשות מקומית לא מבצעת את זה ורוצים להפעיל סנקציות, אז יגידו לנו מחר בבוקר שמותר למשרד החינוך לקחת את סכום הכסף שמועבר לרשות מקומית ולהעביר את זה לטובת מפעל הזנה, כי זה הכי חשוב.
שמואל אבואב: זה יביא להתפרקות כל בתי הספר והגנים.
שמואל אבואב: אם ניקח את הכסף שנועד לתפעול אורח החיים השוטף של בתי הספר, אז לא יהיה חשמל בבתי הספר ולא יהיה ניקיון ולא יהיו מזכירות.
לימור לבנת: את זה תמיד אפשר להגיד.
משה גפני: אבל באופן מעשי זה לא מתבצע.
לימור לבנת: עם כל הכבוד, זאת דמגוגיה.
לימור לבנת: בהמשך להערה שלך, לי הכי פחות נוח, ואני גם נמנעת במשך השנה האחרונה, מלהשתתף בדיונים ונמנעת מלמתוח ביקורת.
לימור לבנת: אגב, בדיוק חלפה שנה.
לימור לבנת: באמצע ינואר שנה שעברה התפטרתי מתפקידי כשרת החינוך, יחד עם שרי הליכוד.
לימור לבנת: נמנעתי במהלך השנה האחרונה לומר מילה ולו חצי מילה בנושאי משרד החינוך ומלמתוח ביקורת על שורה ארוכה מאוד של דברים שמתרחשים במשרד החינוך, או שלא מתרחשים במשרד החינוך.
לימור לבנת: בחרתי בכל זאת לבוא לישיבה הזאת.
לימור לבנת: זאת פעם ראשונה שאני בכלל מתבטאת בנושאים האלה.
לימור לבנת: בחרתי לבוא דווקא לישיבה בנושא ההזנה כי אני רואה בזה דבר חמור מאין כמוהו, שמתייחס לדברים שהם באמת בבסיס החשיבות של התלמידים, שהם באמת החלשים ביותר.
לימור לבנת: אני אמשיך את הדברים שיושב ראש הוועדה אמר כאן לגבי הצעת חוק פרטית ונאומים בוועדת החינוך של הכנסת ובמליאת הכנסת של שרת החינוך יולי תמיר.
לימור לבנת: גם אני זוכרת אותם כמובן.
זבולון אורלב: אני רק רוצה להביא לתשומת לבך.
זבולון אורלב: לצורך הסדר, בחוק יסוד מבקר המדינה, בסעיף 6ג', יש מגבלות של מי שכיהן שר וסגן שר, מנהל כללי ומשנה למנהל הכללי.
זבולון אורלב: אגב, צריכים לעבור שנתיים עד שהם יכולים להיות יו"ר ועדה.
זבולון אורלב: בסעיף נאמר: "חבר ועדה שכיהן באחת מהמשרות המפורטות לא ישתתף בדיוני הוועדה הנוגעים בתחום אחריותו בתקופה שבה כיהן כאמור".
זבולון אורלב: קודם כל מדובר בדיון בדוח ביקורת, אבל גם פה אנחנו לא דנים על התקופה שבה כיהנת כשרה.
זבולון אורלב: אני רוצה לסתום פיות מלעיזים, שמא יאמרו שחברת הכנסת לבנת נהגה שלא כדין.
זבולון אורלב: אני קובע שהיא נוהגת כדין.
לימור לבנת: החוק ידוע לי ומוכר לי ועוד החמרתי עם עצמי ולא השתתפתי במהלך שנה בוועדת הביקורת ובוועדת החינוך.
לימור לבנת: מכל מקום, גם אני זוכרת את הקרב שניצת בין מי שהיתה אז חברת הכנסת והיום שרת החינוך, יולי תמיר, לבין חברת הכנסת רוחמה אברהם על חוק ההזנה.
לימור לבנת: היה קרב איתנים.
לימור לבנת: חברת הכנסת, דאז, יולי תמיר, טענה שחברת הכנסת אברהם לקחה לה את החוק שהיא יזמה.
לימור לבנת: בסופו של דבר היו נאומים חוצבי להבות על חוק מרחיב, איך כל ילדי ישראל צריכים לקבל הזנה.
לימור לבנת: גם היום, בהיותו שרת החינוך, השרה יולי תמיר אמרה, בנאום חוצב להבות אחר מעל בימת הכנסת, שהשנה, לראשונה, יהיו 140,000 תלמידים שיזכו להזנה.
לימור לבנת: היא אפילו התפארה שזה הרבה יותר משנה קודמת.
לימור לבנת: ידידי המנכ"ל שמואל אבואב, אי אפשר לשבת כאן בוועדה ולומר: מה אתם רוצים?
לימור לבנת: שזה יהיה על חשבון נושאים אחרים של הרשויות המקומיות?
לימור לבנת: מה אתם רוצים, שזה יהיה על חשבון השרתים או על חשבון תקציבים אחרים שהרשויות מקבלות לצורך הפעלת בתי הספר?
לימור לבנת: זאת, בכל הכבוד, דמגוגיה.
לימור לבנת: תמיד אפשר לבוא ולהגיד: אם אנחנו ניתן כאן לא ניתן במקום אחר.
לימור לבנת: תפקיד משרד החינוך, תפקיד שרת החינוך, תפקיד מנכ"ל משרד החינוך הוא לדאוג - בשעתו היו הרבה מאוד קשיים.
לימור לבנת: היו רשויות שלא היו להן תקציבים והורים שלא יכלו לשלם.
לימור לבנת: הבעיות האלה היו מאז ומעולם, אין בזה איזה חידוש.
לימור לבנת: לא היו בעיות תקציביות?
לימור לבנת: היו בעיות תקציביות.
לימור לבנת: עברנו רשות רשות, אחת אחרי השניה.
לימור לבנת: איפה שהיה צריך לפתור בעיות ולסייע, זה נעשה.
לימור לבנת: במקום שבו לא ניתן לפתור את הבעיות באופן נקודתי, אז כפי שאמר יושב ראש הוועדה, צריך ללכת לאוצר ולראש הממשלה ולראות איך פותרים את הבעיה.
לימור לבנת: על פי החוק צריך להזין 140,000 תלמידים.
לימור לבנת: אנחנו נמצאים ב-31 בינואר, בעקבות ישיבה שיזם יושב ראש הוועדה כאן, בבקשה לחוות דעת ממבקר המדינה, חודש לאחר שהתקיימה ישיבה בנושא בוועדת החינוך, חודשים ארוכים לאחר פתיחת שנת הלימודים.
לימור לבנת: לא יכול להיות שלמשרד החינוך אין תשובות.
לימור לבנת: עוד מעט תסתיים שנת הלימודים, אין הזנה לתלמידים ואין תשובות.
לימור לבנת: זאת תשובה שאי אפשר לקבל בשום פנים ואופן.
לימור לבנת: אם היית בא ומספר על שורה של פעולות נחרצות ונחושות שהתקיימו במשרד ומול הממשלה, אז יכול להיות שהיינו אומרים שהוועדה תעמוד נחושה יחד עם משרד החינוך ותיתן לו גיבוי.
לימור לבנת: אבל כל זה לא קורה והתשובות האלה לא יכולות להתקבל.
זבולון אורלב: נעשה סיבוב קצר בין הגורמים.
זבולון אורלב: מוטי מרוז, בבקשה.
מוטי מרוז: שאלו פה כל הזמן למה השנה פחות משנים קודמות.
מוטי מרוז: המחדל היחידי של משרד החינוך, בכל ההתנהלות בחצי שנה האחרונה, שהוא לא ביצע מה שהוא יכול לבצע לכאורה - קיזוזים בכוח והבאת האוכל בכוח לרשויות המקומיות האלה.
מוטי מרוז: עבדך הנאמן ישב ברהט עם ראש העיר.
מוטי מרוז: עד אפריל 2006 היתה ברהט הזנה ל-10,000 ילדים.
מוטי מרוז: מה קרה שבספט
מוטי מרוז: מבר 2006 אין אפילו ילד אחד מוזן?
מוטי מרוז: מה שקרה זה דבר פשוט מאוד.
מוטי מרוז: עד אפריל 2006 רהט הוזנה על ידי כך שגבו מההורים, בלי רעש וצלצולים, 2-3 שקלים והכל עבר בשקט.
מוטי מרוז: היום, רהט לא יכולה לגבות יותר מחצי שקל או שקל, לא יעזור שום דבר.
מוטי מרוז: הייתי אצל הגזבר ואצל ראש העיר - רהט לא יכולה, בתקציב הקיים שלה, להעמיד מיליון שקלים לזה.
מוטי מרוז: היא אומרת: "על גופתי המתה תקזז לי מיליון שקל".
מוטי מרוז: אפשר לקזז לה מיליון שקל - - -
זבולון אורלב: או להוסיף לה מיליון שקל.
מוטי מרוז: אבל זה אחרי כל ועדות החריגים.
מוטי מרוז: הרי אין גבול.
מוטי מרוז: בחינם זה לא יהיה.
מוטי מרוז: זאת הסיבה העיקרית למה היו 100,000 שקלים בשנה שעברה ו-80,000 שקלים השנה.
זבולון אורלב: ההורים שם מוכנים לשלם את חצי השקל.
זבולון אורלב: הבעיה היא הרשויות המקומיות, שאתה טוען שהן לא יכולות.
זבולון אורלב: זאת בעיה של הממשלה, שיסתדרו עם הרשויות המקומיות.
זבולון אורלב: אנחנו לא מנהלים את הכספים האלה.
זבולון אורלב: אי אפשר לבוא למחוקק, לבית הזה, ולהגיד: "תשמע יש לנו ריב בין הממשלה לבין השלטון המקומי ולכן תלמידים לא אוכלים".
משה גפני: למה בשנה שעברה הרשות המקומית שילמה והשנה לא?
זבולון אורלב: היא לא שילמה, ההורים שילמו.
זבולון אורלב: עכשיו, החוק קבע שההורים לא ישלמו 2-3 שקלים אלא רק חצי שקל עד שקל.
זבולון אורלב: את הפער הזה צריכה לשלם הרשות המקומית.
זבולון אורלב: אומרת הרשות המקומית שאין לה כסף.
ראובן חביב: דרך אגב, ועדת החריגים צמצמה עכשיו למאוד את הטענה הזאת.
זבולון אורלב: הוא אומר לך, שהואיל וזה לא היה על פי החוק אלא על פי החלטת ממשלה, הם גבו אז 3 שקלים.
זבולון אורלב: היום הם לא יכולים, על פי החוק, לגבות את הדבר הזה.
זבולון אורלב: זה מה שאומר לך מוטי.
משה גפני: מה אומר השלטון המקומי?
זבולון אורלב: השלטון המקומי אומר שאין לו כסף.
זבולון אורלב: יש חשבים מלווים, יש תכניות הבראה, אין כסף.
זבולון אורלב: לדעתי הוועדה לא צריכה להיכנס לגופן של הטענות.
זבולון אורלב: אין לנו גם את מלוא העובדות והנתונים.
זבולון אורלב: אנחנו לא צריכים להיות השופטים בין השלטון המקומי לבין הממשלה.
זבולון אורלב: אנחנו אומרים: יש חוק, יש תקנות, יש החלטות של ועדות הכנסת ועל הממשלה לבצע את החוק הזה.
זבולון אורלב: אגב, הממשלה לא מציעה לבטל את החוק הזה.
זבולון אורלב: הממשלה גם לא מציעה לתקן את החוק הזה.
זבולון אורלב: בעקבות הדיון בוועדת החינוך עלו רעיונות לתקן את החוק.
זבולון אורלב: לא ראיתי יש תסקיר הצעת חוק בעניין הזה.
זבולון אורלב: לא הופץ תסקיר.
משה גפני: זה לא הממשלה, שרת החינוך היא זאת שצריכה להציע תיקון לחוק.
לימור לבנת: שרת החינוך זה הממשלה.
משה גפני: אבל במקרה הזה, שרת החינוך מופקדת על החוק הזה.
לימור לבנת: אתה צודק, זאת הממשלה.
זבולון אורלב: אני חושב שאנחנו צריכים להיות דבקים בתביעה שלנו משרת החינוך.
זבולון אורלב: היא נושאת באחריות.
זבולון אורלב: אגב, זה על פי רצונה.
זבולון אורלב: יש שרת חינוך שגם הובילה את המהלך הזה.
שמואל דוד: ראשית, אני רוצה לבטא תדהמה מהמושג "אוכלים פוטנציאליים".
שמואל דוד: הנתון האמיתי והמשמעותי הוא ש-104,000 תלמידים קיבלו בשנה שעברה ו-83,000 תלמידים קיבלו השנה.
שמואל דוד: כלומר, היתה ירידה של 20% באלה שמקבלים בפועל.
שמואל דוד: מספר הזכאים, שזה המושג הרלוונטי, רק מגדיל את הפער ואת המשמעות שלו.
שמואל דוד: דובר כאן על רהט.
שמואל דוד: אנחנו ליווינו את תהליך חקיקת החוק ואנחנו גם מלווים את פורום החינוך בנגב, שעתר בנושא הזה לבג"צ, יחד עם עורכת דין רות דיין.
שמואל דוד: אומרים: "לא יכולנו מראש להביא בחשבון; לא ניתן היה לקבוע מראש את ההנחות".
שמואל דוד: למה לא ניתן היה לקבוע מראש אם יש פער של 60,000 בין מי שזכאי לבין מי שמקבל?
שמואל דוד: למה לא ניתן היה לקבוע את זה מראש?
שמואל דוד: לא ידעו שרהט בצרות?
שמואל דוד: לא ידעו שגם אם מורידים לה את התשלום ממיליון שקלים לחצי מיליון שקלים, אין לה את החצי מיליון שקל?
שמואל דוד: חשב משרד החינוך יכול להסביר את הדברים כי הם מוכרים לו.
שמואל דוד: אלה דברים ידועים.
שמואל דוד: אנחנו עובדים עם רהט והגשנו לבית המשפט 3 עתירות בנושא בטיחות, כולל בטיחות קריטית.
שמואל דוד: התשובה של עירית רהט היא שאין לה כסף.
שמואל דוד: פה מדובר על נושא בטיחות וחיי ילדים אז ודאי בנושא ההזנה.
שמואל דוד: בוודאי שהעירייה צריכה לעשות מפעל שלם כדי לגבות.
שמואל דוד: המשמעת היא אפליה של ילדים עניים, בעיקר אפליה של ילדים עניים ערביים.
שמואל דוד: המחוקק שחוקק את החוק, והייתי שם אישית, חשב, בין היתר, על הילדים הערבים בנגב, והובאו בפניו הנתונים המפורטים של מחקרים בנושא של ביטחון תזונתי בנגב.
שמואל דוד: אלה הילדים שהיו צריכים לקבל ראשונים.
שמואל דוד: לא היה צריך להקים באמצע השנה ועדת חריגים ולהגיד לנו היום שוועדת הכספים תתכנס ותאשר.
שמואל דוד: זה עשיית הילדים האלה ללעג.
שמואל דוד: זה לא במקרה שהרשויות בהן מדובר הן רשויות חלשות, שמצבן הכלכלי קשה.
שמואל דוד: היכולות של אל בטוף ורשויות מהסוג הזה היתה ידועה.
שמואל דוד: זאת עתירה שניה של שההורים ברהט ופורום החינוך הערבי בנגב מגישים בעניין הזה.
שמואל דוד: היינו מצפים להתחשבות, לראיית הבעיה של האוכלוסייה הזאת ופעולה יותר עקבית ושיטתית בנושא הזה.
שמואל דוד: ומה אנחנו מגלים?
שמואל דוד: שעיריית תל שבע גובה גביית יתר לא חוקית לחלוטין, וצריך ללכת על זה לבג"צ ואכן זה נעשה.
שמואל דוד: שעירית רהט לא מסוגלת לשלם כלום ומועצות מקומיות אחרות לא מסוגלות לתת מענה בנושאים האלה.
שמואל דוד: נאמר כאן: "לא ניתן היה לקבוע מראש".
שמואל דוד: לא ידעתם שזה המצב?
שמואל דוד: לא ידעתם שזה המצב באשכול 1?
שמואל דוד: לא שמעתם על הרשויות שקורסות?
שמואל דוד: זה הכל חדשות ונצורות שהתגלו אתמול בערב?
שמואל דוד: זה פשוט מדהים.
ישראל נדיבי: אני רוצה להביא פן אחר של מוסדות שלא אוכלים, שהם בערך 10% מהתלמידים.
ישראל נדיבי: גם במועצות האזוריות האחוזים דיי דומים: בערך שני שליש אוכלים ושליש לא אוכלים.
ישראל נדיבי: אבל, יש שתי סיבות עיקריות במקומות שלא אוכלים.
ישראל נדיבי: ראשית, אלה הקיבוצים.
ישראל נדיבי: אני לא חושד שמישהו שם מגיע הביתה ואין לו מה לאכול.
ישראל נדיבי: הם לא רוצים לאכול ואפשר לפתור את הבעיה על ידי כך שיאכלו בחדר האוכל.
ישראל נדיבי: זאת בעיה בירוקרטית שאני חושב שאפשר לפתור אותה אבל היא לא נפתרה.
ישראל נדיבי: למשל, במועצה אזורית גליל עליון, שהיא מועצה רק של קיבוצים, אוכלים 1,300 תלמידים מתוך 1,800.
ישראל נדיבי: 500 חברי קיבוצים לא אוכלים כי הקיבוצים לא מסכימים והם אוכלים בבית ואין חשש שהם רעבים.
ישראל נדיבי: סיבה שניה.
ישראל נדיבי: יש הרבה הורים שיש להם כסף והם לא רוצים להשתתף במפעל ההזנה.
ישראל נדיבי: לדוגמא אתן שתי רשויות: בגוש עציון מתוך 1,450 תלמידים, 350 הורים לא רוצים שהילדים יאכלו.
ישראל נדיבי: אותו דבר בבית ספר חיספין, שיושב ראש הוועדה מכיר.
משה גפני: האם יש הבדל לעומת שנה שעברה?
ישראל נדיבי: אין לי את הנתונים.
ישראל נדיבי: נכון שרהט היא דוגמא נכונה אבל זאת לא רק הבעיה של רהט.
ישראל נדיבי: אני מניח שיש עוד מקומות שהסיבות שלא אוכלים שם הן לאו דווקא כלכליות.
ישראל נדיבי: באחד מבתי הספר במועצה אזורית חוף אשקלון מתוך 1,367 ילדים לא אוכלים 270 ילדים.
זבולון אורלב: האם מדובר בבית ספר ניצן?
ישראל נדיבי: יש ויכוח בין הממשלה מה קורה עם מגורשי/מפוני גוש קטיף, שלגביהם העניין לא סוכם עד עכשיו.
ישראל נדיבי: יש שם 237 תלמידים שלא אוכלים.
ישראל נדיבי: במועצה האזורית יש 1,367 ילדים.
ישראל נדיבי: 800 אוכלים ו-260 גרים בקיבוץ ומנסים לפתור את הבעיה.
ישראל נדיבי: יש עוד 273 תלמידים ויש ויכוח עם משרד ראש הממשלה.
ישראל נדיבי: אני לא יודע בדיוק על מה הויכוח, אבל אני חושב שמן הראוי שהעניין יסודר.
זבולון אורלב: תכתוב לי על זה פתק.
זבולון אורלב: יש ועדת משנה שמטפלת בעניינים האלה.
זבולון אורלב: לאטימות אין גבולות.
משה גפני: על איזה בית ספר דיברת?
זבולון אורלב: אני מנחש שמדובר על בית הספר בניצן.
רות דיין: אני מבקשת להביא לתשומת ליבו של אדוני המנכ"ל שישנם ישובים שקיימו את ההזנה בשנה שעברה לא מכוח חוק ארוחה יומית אלא מכוח תרומות.
רות דיין: למשל, נצרת, שעשתה את זה מכוח פנימיות היום, שזאת היד השניה של קרן סאקט"א רש"י.
רות דיין: השנה הם לא זכאים ליישם מכוח פנימיות היום ולא יכולים מכוח חוק ארוחה יומית כי שנה שעברה הם לא חתמו על הסכם של חוק ארוחה יומית.
רות דיין: נוצר פרדוקס שהילדים לא אוכלים.
רות דיין: אומרים: "תנו לנו ארוחות מכוח פנימיות יום".
רות דיין: עונים להם: "לא, אתם זכאים מכוח חוק ארוחה יומית".
רות דיין: אז אומרים: "תנו לנו מכוח חוק ארוחה יומית", אז אומרים להם: "לא, אתם לא חתמתם שנה שעברה".
רות דיין: מאחר ויש תקציב שלא נוצל בחצי שנה האחרונה, אולי כדאי לתת לילדים האלה לאכול.
רות דיין: לא מדובר בכמות גדולה של ילדים.
רות דיין: בנצרת מדובר ב-400 ילדים.
רות דיין: זאת עגמת נפש לילדים.
זבולון אורלב: זאת השאלה ששאלה חברת הכנסת לבנת ואני אבקש מהמנכ"ל להתייחס לכך בדבריו.
זבולון אורלב: הרי ידוע שבתשס"ו הממשלה הקציבה 50 מיליון שקלים ולא כל הכסף נוצל.
זבולון אורלב: נדמה לי שגם זה התברר בוועדת החינוך והתרבות.
זבולון אורלב: ברור שגם לא כל ה- 80 המיליון שהממשלה הקציבה השנה ינוצלו.
זבולון אורלב: לפי הנתונים, בקושי המחצית תנוצל.