GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סנ"צ מאיר אור: הכמות, שאמורה להיות בתוך ה-36 תקנים, אנו מדברים על 55 שוטרים ב-3/4 משרה.
אסתרינה טרטמן: מתי נראה אותם ברחוב?
סנ"צ מאיר אור: משמרות הזה"ב כבר ישנן וכבר מלמדים.
סנ"צ מאיר אור: כמות השוטרים של היחידה אמורה לתת את המענה הנדרש גם לדעת משרד החינוך.
סנ"צ מאיר אור: לעניין נושא נהגים בפסילה - בשנת 2005 הקימו במשטרה את היחידה המרכזית, ובתוכה יש יחידה שמתעסקת בנושא ספציפי של נהגים בזמן פסילה.
סנ"צ מאיר אור: היחידה הזאת הוקמה בשנת 2005, וכבר הצליחה לתפוס 680 נהגים בפסילה, ובשנת 2006 - 400 נהגים בזמן פסילה.
סנ"צ מאיר אור: אבל, לא רק זאת.
סנ"צ מאיר אור: חלק מהעבודה האסטרטגית שנעשתה באגף התנועה הוא שניתנו הנחיות לכל השוטרים שעובדים בשטח בכל מקרה שנתקלים בנהג הם חייבים לבצע את הבדיקה על מנת לבדוק האם הנהג בפסילה או לא, כדי שלא יהיה מצב שאנשים נוהגים בתקופת פסילה.
חנה יזרעאלוביץ: האם יש לכם אפשרות טכנית לעשות זאת?
סנ"צ מאיר אור: כן.
חנה יזרעאלוביץ: לא לכולם יש.
סנ"צ מאיר אור: למי שיש.
סנ"צ מאיר אור: הרי רוב השוטרים יוצאים לשטח עם מכשירי קשר, ויש להם את האפשרות לבצע בדיקה.
סנ"צ מאיר אור: ההנחיות של ראש אגף התנועה הן הנחיות מפורשות.
סנ"צ מאיר אור: יש מה שנקרא: דוח מפגש, כלומר בכל מפגש עם נהג מחויב השוטר למלא דוח מפגש, שניתן בסופו של תהליך גם לבדוק אותו ולפקח עליו.
חנה יזרעאלוביץ: כמה הובאו לשיפוט מהיר?
סנ"צ מאיר אור: אין לי פה הנתונים לגבי שיפוט מהיר.
סנ"צ מאיר אור: יש שיתוף פעולה עם משרד התחבורה לגבי חלק מהנהגים בפסילה.
סנ"צ מאיר אור: יש בעיה עם נושא פסולים בשיטת הניקוד בעניין הצורה שבה הם מקבלים את ההודעה, חזקת המסירה, אבל נקווה שגם הנושא הזה ייפתר בעתיד.
עוזי ברלינסקי: מדוע אינכם מתייחסים לנהגים מועדים, כשיש לכם מידע על זה?
סנ"צ מאיר אור: אני אומר, שבעקבות המקרה יש לנו יחידת מודיעין קטנה באגף התנועה- - -
עוזי ברלינסקי: יש לך מידע על המסך, היום רוב הניידות מצוידות במחשבים ובאמצעי תקשורת.
עוזי ברלינסקי: אתם יכולים לדעת בכל מפגש עם נהג האם יש לגביו 100 50 או אפס עבירות קודמות.
עוזי ברלינסקי: אינכם עושים בזה שום שימוש על-פי הודעת המשרד.
סנ"צ מאיר אור: אסביר.
סנ"צ מאיר אור: אין שום משמעות כאשר אני עוצר נהג, גם אם כבר היו לו 50 עבירות, אם כרגע הוא לא ביצע עבירה.
סנ"צ מאיר אור: גם אם יש לו 400 הרשעות והוא לא בפסילה, וכשאני פוגש אותו הוא נוהג כדין, אין שום ערך למפגש הזה.
חנה יזרעאלוביץ: יש ערך, אם יגדירו מה זה עבריין מועד.
אסתרינה טרטמן: מר ברלינסקי, בוא ונתרגם זאת לשפת היום יום.
אסתרינה טרטמן: אדם שעבר 100 עבירות אבל כרגע הוא נוהג בסדר ועצרו אותו במחסום משטרתי לבדיקת רשיונות וראו שהוא עבריין מועד - -
עוזי ברלינסקי: לא, עצרו אותו על עבירה.
אסתרינה טרטמן: במצב כזה אני חושבת שזה ברור מאליו.
אסתרינה טרטמן: כשאדם נעצר בעת ביצוע העבירה, ברור שיש לקחת בחשבון שהוא נהג מועד.
אסתרינה טרטמן: אבל לדעתי "נהג מועד" כמו שהוא מוגדר, וקראתי את הדוח, הוא קצת נתון לדמיון החופשי של האדם.
אסתרינה טרטמן: מה זה "נהג מועד"?
אסתרינה טרטמן: האם זה אדם שהרג בגין נהיגה?
אסתרינה טרטמן: האם מישהו שיש לו 50 עבירות תנועה אבל אין בהן שום תאונת דרכים ושום פגיעה אלא עבירות של אור אדום וקו לבן?
אסתרינה טרטמן: אני חושבת שהגיע הזמן שיגדירו מיהו נהג מועד ואולי אפילו במדרג מסוים, ואינני נכנסת כרגע לפרטים.
אסתרינה טרטמן: צריך שתהיה הגדרה.
אסתרינה טרטמן: ואז, ברגע שתופסים נהג בשעת מעשה, מייד בעת תפיסתו אנו יודעים איזה כתם יש עליו, אם יש עליו, ומאיזו דרגה הכתם.
אסתרינה טרטמן: ואז, פה משלבים את המחוקק באמירה: אם הוא נהג מועד מוגדר ומוכר בדרגה 1, 2 או 3 - על המקום עושים לו א', ב' ו-ג'.
אסתרינה טרטמן: הדברים האלה הופכים את הכל לבהיר יותר, ברור יותר, וזה מפשט את הנושא.
אסתרינה טרטמן: אני חושבת שלזה התכוון מר ברלינסקי באומרו: מה אתם עושים עם נהגים מועדים?
אסתרינה טרטמן: אני שואלת יותר מזה: מי זה נהג מועד?
חנה יזרעאלוביץ: אנו באמת המלצנו בדוח להגדיר מיהו נהג מועד, וההמלצה הזאת חוזרת- - -
אסתרינה טרטמן: גברת חנה יזרעאלוביץ, האמיני לי שאני נתמכת על סמך קריאתי.
אסתרינה טרטמן: אין לי הבקיאות שיש לחבר הכנסת ארדן שעוסק כבר הרבה זמן בנושא הזה, ותבורך על כך בהזדמנות זו.
אסתרינה טרטמן: אני פשוט למדתי את הנושא מהדוח, והתעוררו גם אצלי כל מיני תהיות.
סנ"צ מאיר אור: אולי רק הערה קטנה לסוגיה זאת - חשוב להבין שהיקף ההרשעות בא לידי ביטוי בבית משפט.
סנ"צ מאיר אור: לדוגמא, כשאני עוצר נהג שלא עוצר בתמרור "עצור", אין לי ברירה אלא לתת דוח ברמה של 100 שקל לאחד שיש לו 20 עבירות או דוח ברמה של 500 שקל לנהג שיש לו 100 עבירות.
סנ"צ מאיר אור: הנושא של נהג מועד או היקף העבירות בא לידי ביטוי בשיטת הניקוד.
סנ"צ מאיר אור: והחלק השני זה בהליך השיפוטי, כאשר בתי-המשפט לוקחים בחשבון את הנושא של ההרשעות הקודמות של אותו נהג.
סנ"צ מאיר אור: עוד שתי נקודות חשובות שעלו.
סנ"צ מאיר אור: נקודה אחת: נושא המהנדסים נפתר.
סנ"צ מאיר אור: קיבלו כלי רכב, ויש מהנדס תנועה ראשי שמפקח על כל העניין.
סנ"צ מאיר אור: מדי חודש גם יוצא איגוד של כל הנתונים ומועבר לרשות הלאומית.
אסתרינה טרטמן: אם הנושא נפתר, את התשובות תעבירו בדוח כתוב.
אסתרינה טרטמן: עתה, משפט למשרד התחבורה, מכיוון שאנחנו קצרים בזמן, וניתן אפשרות להתייחסות לעוד גורם אחד.
עוזי יצחקי: תחילה הערה כללית, ולאחר מכן כמה דברים קטנים.
עוזי יצחקי: קודם כל, אנו מברכים באמת על הדוח הזה, והממצא שמשרד התחבורה לא משקיע בנושא בקרה, פיקוח ומעקב עומד לנגד עינינו בשנתיים האחרונות.
עוזי יצחקי: אנו בתקופה האחרונה משילים מאיתנו את כל הפעולות שאחרים יודעים לעשות טוב יותר מאיתנו - אם זה בשיפור שירות, העברת פעולות החוצה לגורמים חיצוניים, והכוונה היא באגף הרישוי, באגף הרכב ובמשרד התחבורה כולו להתמקד בפעולות בקרה ופיקוח ורגולציה, ובין השאר להעביר כוחות ממתן שירות לנושא של רגולציה ופיקוח על רכבת וגורמים כאלה ונוספים.
עוזי יצחקי: מספר נקודות כדי לעדכן את הוועדה.
עוזי יצחקי: בקרה על רשיונות נהיגה מבוצעת היום במשרד התחבורה הן בצורה רנדומלית והן בצורה של אמצעים סמויים על-ידי גורמים חיצוניים, כלומר אנו בודקים מי קיבל רשיון, איך קיבל רשיון והאם הרשיון היה בצורה חוקית.
רותם זהבי: כבר לא יהיו מקרים שבני 3 ומתים יהיו בעלי רשיון?
עוזי יצחקי: אינני אומר שלא יהיו מקרים.
עוזי יצחקי: מדובר ב-3.4 מיליון בעלי רשיון נהיגה ו-2.3 מיליון בעלי רשיון רכב.
עוזי יצחקי: אנו עושים את הבדיקות האלה, הן בגורמים חיצוניים סמויים והן בגורמים פנימיים שעושים מעקב אחד על השני ובקרה רנדומלית, ומנסים עד כמה שאפשר למחשב את כל הפעולות ולמזער את הנזקים.
עוזי יצחקי: מבחני תיאוריה - המבחנים הוצאו למכרז, ויש לנו שבע הצעות שנבדקות.
עוזי יצחקי: בעזרת השם, בנובמבר השנה יופעלו מבחני נהיגה באמצעות מחשב, ואין יותר את הזיופים לא באמצעות- - -
דובר: זה יהיה באמצעות זיהוי ביומטרי?
עוזי יצחקי: יהיה זיהוי על-ידי מצלמה שמזהה את התמונה מול האדם שבאמת היה במשרד הרישוי ובא לזכיין, ולא יהיה סיכוי שבעולם שאותו אחד יזייף.
עוזי יצחקי: יהיה מבחן בן 40 דקות ומבחן ממוחשב בצורה טובה מאוד.
עוזי יצחקי: נושא הכשרת הנהג - אנו בכמה אופציות לבדוק את העניין הזה.
עוזי יצחקי: בחודש הבא אנו מתחילים בפיילוט באיזור כפר-סבא במה שנקרא: בית-ספר לנהיגה עתידי - מרכז לימוד נהיגה.
עוזי יצחקי: אנו במשך חצי שנה- - -
אסתרינה טרטמן: השר נגע בנושא ההכשרה במשפט אחד.
עוזי יצחקי: דבר נוסף זה ניידות בטיחות, וגם על זה דיבר השר.
עוזי יצחקי: בדיקות רפואיות בתיאום עם משרד הבריאות, ובעזרתה של ועדת הכלכלה פורסם כבר ברשומות - אין יותר רופאים של חדרי מדרגות, חדרים ורחובות.
אסתרינה טרטמן: גם בזה נגע השר.
אסתרינה טרטמן: אין טעם לחזור על מה שהוא אמר.
אסתרינה טרטמן: חברים, קיבלתי פה קריאה בלתי צפויה.
אסתרינה טרטמן: אני מקווה שיהיו בשורות טובות לעם ישראל, אני מקווה שהמידע שקיבלנו לא מדויק, אבל אני אצטרך לסיים ממש בחמש הדקות הקרובות.
אסתרינה טרטמן: אני יודעת שהזמנו גורמים נוספים שלא התבטאו כאן.
אסתרינה טרטמן: אתן לנוכחים להתבטא במשפט, כי אני רוצה להוציא גם סיכום.
אסתרינה טרטמן: אני פשוט חייבת לצאת, ואני מתנצלת.
אסתרינה טרטמן: אל תיקחו זאת אישית.
יצחק שגב: בהמשך למה שאמר שר התחבורה, כל מה שקשור לצד הבין-משרדי אכן מתקיים בצורה טובה מאד.
יצחק שגב: כמבקר המשרד, גם כתוצאה מהביקורת של מבקר המדינה, אנו ערכנו ועורכים עכשיו בדיקות חוזרות על תשובות שקיבלנו מהמשטרה על מנת לוודא שאמנם יהיו כלי רכב לבוחנים בשטח וגם לאמץ את ההמלצות על מנת שאכן האכיפה הזאת תתקיים בשטח.
אסתרינה טרטמן: האם יש מישהו שהתכוון לומר משפט או שניים, והוא ירגיש לא נוח אם הוא ייצא מפה בלי לומר את דברו?
אסתרינה טרטמן: חבר הכנסת ארדן, אני יודעת שלך תמיד יש מה לומר ותמיד גם דברים של טעם.
אסתרינה טרטמן: האם יש עוד מישהו מהמוזמנים שרוצה לדבר?
אסתרינה טרטמן: חבר הכנסת גלעד, בבקשה.
גלעד ארדן: תחילה, אני מברך אותך על קיום הישיבה החשובה.
גלעד ארדן: אני מברך את המבקר ששם זאת באמת על סדר יומו די בתחילה - כבר בדוח הראשון.
גלעד ארדן: אני חושב שהמטרה המרכזית שאנו צריכים לשאוף אליה היא שהממשלה לא רק תספר לנו שזה חשוב ושזה יעד לאומי, כי פוליטיקאים אומרים על כל דבר שהוא חשוב, אלא באמת שאנו נראה זאת מתבטא בישיבת ממשלה שמתחייבת, איזשהו נוהל ממשלתי.
גלעד ארדן: הייתי מבקש ממך להכניס לסיכום רק את העניין של הגדרת הנושא הזה כיעד הלאומי.
גלעד ארדן: אני חייב לומר, שבחוק שעומד לעבור בכנסת לגבי הרשות הלאומית אני הכנסתי הסתייגות שלי שעברה, האומרת שראש הממשלה עדיין יבוא לדווח לכנסת מה הממשלה שלו עשתה בנושא.
גלעד ארדן: לצערי, משרד ראש הממשלה ניסה להוריד את הדבר הזה ובסוף חזר בו.
גלעד ארדן: לפחות הדבר הזה נשאר.
גלעד ארדן: אבל, לצערי, זה עדיין קורה בכפיה.
גלעד ארדן: זה צריך לבוא לבד ולא בכפייה.
אסתרינה טרטמן: האם זה כבר פורסם בתקשורת?
אסתרינה טרטמן: מי שלא יודע - כנראה שעוד שני חיילים שלנו נחטפו בצפון.
דובר: כרגע זו טענה של החיזבאללה.
גלעד ארדן: זה עדיין לא אושר.
אסתרינה טרטמן: חברים, ברשותכם, אני מבקשת לסכם, למרות התחושות הלא נוחות.
אסתרינה טרטמן: קודם כל, אני מברכת את כל חיילי צה"ל באשר הם בכל מקום, שכולם יחזרו הביתה בריאים ושלמים לאמא, לאבא ולמשפחות, כולל גלעד שליט שאנו כבר מכירים את שמו ואת משפחתו.
אסתרינה טרטמן: אני מקווה שהבשורה הזאת שהתבשרנו עליה כבר לפני חצי שעה איננה אמיתית, אבל אם כן - אני מקווה שזה ייפתר מהר ולטובה ובצורה חיובית, ושבאמת החיילים יחזרו הביתה בריאים ושלמים.
אסתרינה טרטמן: ברשותכם, אני מבקשת לסכם את הישיבה: אין ספק שנושא תאונות הדרכים הוא לא רק משימה לאומית בהגדרות, באמירה הפוליטית של הדבר, אלא הוא מחייב גם עשייה ברמה לאומית.
אסתרינה טרטמן: לכן, כל בר בי-רב רואה שלפי ההתנהלות של הדברים חייב להיות גוף שירכז את כל הנושא הזה בשילוב פעולה של כל המשרדים הנוגעים בדבר.
אסתרינה טרטמן: לצורך העניין, יש לנו כמובן את הרשות לבטיחות בדרכים, שמארגנת את הדברים.
אסתרינה טרטמן: קראתי בדוח שגם אם הם מאוד רוצים, יש להם בעיה של תקציבים.
אסתרינה טרטמן: לא אפתח את הנושא הזה כרגע, אבל אני רוצה לצאת בסיכום פה מהישיבה הזאת.
אסתרינה טרטמן: (1) בכוונתי לפרסם מכתב לראש הממשלה עוד היום, שיזמן במסגרת ועדת הממשלה, שיקבל החלטה ויכריז שוב - כן, שיכריז שוב - על הנושא הזה כנושא בעדיפות ראשונה כמשימה לאומית, אבל שהאמירה הזאת תחייב באמת, למרות שהתרשמתי לפחות מדברי השר שדברים נעשים בשטח, לתת לזה עדיפות ולתת לזה סדרי עדיפויות ברוח הדברים גם של דוח שיינין וגם של דוח מבקר המדינה.
אסתרינה טרטמן: יש לתת לזה ביטוי.
אסתרינה טרטמן: לכנס ישיבה מיוחדת כדי לראות תיאום ושיתוף הפעולה בין השרים, בין המשרדים, לקידום הנושא הזה.
אסתרינה טרטמן: זה מכתב שאני מקווה שייצא עוד היום משולחן הוועדה.
אסתרינה טרטמן: (2) שמענו את דברי משרד התחבורה, משרד החינוך, משרד המשטרה, וחזקה עלי שהנושא הזה קרוב ללבם של כל העוסקים במלאכה.
אסתרינה טרטמן: אין לי ספק שכולכם וכולנו מבינים את חשיבות הנושא, מכיוון שאף אחד, שלא נדע מצרות, לא מחוסן.
אסתרינה טרטמן: זו בעיה שפוגעת בלי שום אבחנה: לא בצבע, לא בגיל, לא בדת, לא בגזע, ולא במין.
אסתרינה טרטמן: אבל, הדברים, מעבר להנהון ראש, צריכים באמת להיעשות.
אסתרינה טרטמן: כמו שפתחתי בראשית דבריי: לא די לדבר ולצאת בהצהרות ועוד יום בכנסת לתאונות בדרכים ועוד יום הכרזה או עוד כתבה ופרסום בעיתון.
אסתרינה טרטמן: צריך לעשות.
אסתרינה טרטמן: כדי לעשות, גם נעשים דברים.
אסתרינה טרטמן: אני מבקשת ממשרד ראש הממשלה - מר עוזי ברלינסקי, אתה אחראי על הנושא של ביקורת על הנעשה בדברים האלה?
עוזי ברלינסקי: אנו עושים את הבקרות.
עוזי ברלינסקי: ב-19 בחודש יש דיון של ועדת שרים לענייני ביקורת המדינה באחד מההיבטים האלה.
עוזי ברלינסקי: הנושא של נשיאה באחריות, שהצגנו אותו קודם, חייב לחול - -
אסתרינה טרטמן: אני מדברת על כך שבישיבת ממשלה יש להעלות את הנושא בין שרי הממשלה, כדי לגבש שיתוף פעולה אתכם.
אסתרינה טרטמן: אני גם אמליץ שזה יהיה עם נציגכם, כדי לראות איך מקדמים את הנושאים האלה, ולא אכנס לפרטים.
אסתרינה טרטמן: אני מאד מקווה שכעת חיה, בעוד שנה בזמן הזה, נוכל לשבת עם אפילו גביעים של יין פה ולומר: ניצחנו את הנגע הנוראי הזה.
עמירה דותן: שלום לכולם, אנחנו בוועדת המשנה מקיימים כמעט פעם בשבוע פגישה, כשכל פעם אנחנו מייחדים את הפגישה לנושא מסוים כדי שהאנשים יהיה להם מכנה משותף לדון באותו נושא ולא לקפוץ ממקום למקום ומנושא לנושא.
עמירה דותן: באחת הפגישה הייתה יוליה סגל, והייתה עוד מישהי אם אני לא טועה מיד בנימין, ואתם העליתם את הנושא של האומנים והחלטנו לייחד פגישה מיוחדת לתחום הזה של אומנות.
עמירה דותן: אמרה לי חנה פריידין מנהלת הוועדה בכניסתי לחדר, שלארח אתכם בחדר הזה שהוא כל כך דל באומנות זה קצת עירוב של קודש בחול, ואני חושבת שאחד הרעיונות המאוד יפים יהיה שאנחנו נציע ליושבת ראש הכנסת, וזה באמת מה שחנה הציע לפני שאפילו נכנסתי, אם אתם תסכימו כמובן, להציג תערוכה שלכם בכנסת.
עמירה דותן: על כך נצטרך לדבר עם יושבת הראש.
עמירה דותן: הכנסת יוצאת למין פגרה שרק הוועדות ימשיכו לעבוד וחוזרת בחזרה לעבודה באוקטובר, אז עד אז יהיה מספיק זמן לגלגל את הרעיון הזה אתכם ואיתה כדי לראות איך עושים את זה שיהיה לכם מקום מכובד.
עמירה דותן: וכעת בואו נתחיל לדבר על הנושא לשמו התכנסנו, אז בבקשה, ברוך, במכתב שהגשת לי כאן מדובר על כפר האומנים שהיה לכם בשא-נור.
ברוך סקציאר: אחרי שא-נור.
עמירה דותן: בעצם מה שכתוב כאן זה היכולת שלכם להמשיך לתפקד כאומנים, נכון?
ברוך סקציאר: נכון.
עמירה דותן: זה אומר בין היתר איך קראת לזה, סטודיו בשביל לעבוד ואני מניחה שיש עוד דברים כי לפחות כשיוליה הייתה כאן נשמעו דברים נוספים.
ברוך סקציאר: הכל התחיל לפני 18 שנה כשמישהו הגה רעיון נהדר להקמת יישוב אומנים בשומרון.
ברוך סקציאר: כמו היום אני זוכר את הרגע שהתקבצנו שם, אולי 200 אומנים בדשא שם תחת העצים היפים, הסביבה הנהדרת של מולדתנו.
ברוך סקציאר: כל אותם אומנים שאתם רואים כאן התאהבו ממבט ראשון במקום הזה.
ברוך סקציאר: מה שטוב שם היה שכל אחד מאיתנו קיבל מקום, סטודיו ליצירה, וכמו כן גם גלריה ענקית משותפת לכולנו שלא הייתה לה שנייה בארץ עד היום.
ברוך סקציאר: ביקרו בה המון אנשים מהסביבה, גם תיירים היו באים, עד האינתיפדה הראשונה.
ברוך סקציאר: מה שהיה טוב שם היה האפשרות ליצור בשלווה, הרי נשמתו של האומן היא המקום שבו הוא יכול להתבודד וליצור.
ברוך סקציאר: היינו חבורה מאושרת שם כל השנים האלה עד שהגיע הרגע העצוב וגורשנו משם.
ברוך סקציאר: נשארנו בלי מקום שאנחנו יכולים ליצור בו.
ברוך סקציאר: לאחדים מאיתנו חוץ ממקום יצירה היו גם בתי עסק שם יצרו שם מוצרים.
ברוך סקציאר: למשל, לי היה שם בית יציקה לפסלים שהתפרנסתי ממנו, חוץ מזה שכל אחד מאיתנו גם התפרנס מהסטודיו שלו.
ברוך סקציאר: סטודיו של האומן זה בית המלאכה שלו, איפה שהוא מוציא את לחמו.
ברוך סקציאר: את מבינה?
ברוך סקציאר: עכשיו נשארתי בלי כלום, זו הבעיה שלנו.
עמירה דותן: כל אחד נמצא היום במקום אחר?
ברוך סקציאר: כן.
ברוך סקציאר: כל אחד מצא פינה כלשהי שאי אפשר להשוות אותה עם מה שהיה לנו שם.
עמירה דותן: כלומר כל אחד מכם בעצם גר במקום שהוא בחר או שהוא החליט עליו והבעיה של האומנות היא שאין לה מענה, אין איפה ליצור.
עמירה דותן: האומנות שהייתה שם, למשל מה שהראיתם לי עכשיו בתמונה, זה נשאר שם?
ברוך סקציאר: הכל שם נהרס, כשהיה פינוי הכל נהרס.
עמירה דותן: כלומר כל היצירה נהרסה.
ברוך סקציאר: אני אמרתי להשאיר להם הכל שגם הם ייהנו מזה אבל מישהו החליט אחרת.
עמירה דותן: אולי במקום שהם יהרסו אנחנו הרסנו.
עמירה דותן: פה, במקרה שלכם, בשונה ממקומות אחרים, כל מקרה לגופו.
עמירה דותן: החוט המקשר הוא העובדה שאין כרגע מקום ליצור, אם אני מבינה נכון, לא סטודיו ולא גלריה.
עדיאל שומרון: מה שהייתי מציע שכרמית שמכירה פה את מרבית האנשים באופן אישי וביקרה אצלם בבתים, תתאר את התמונה לגבי המצב של האומנים ואני אחר כך אוסיף כמה מילים לגבי המצב המשפטי כי רוב רובן של הבעיות שעולות כאן שאנחנו מודעים להן הן בעיות שנובעות או מהוראות החוק או מהחלטות כאלה ואחרות של ועדות.
כרמית אוחיון: הייתה לי הזכות לפגוש חלק מהקבוצה הזאת.
כרמית אוחיון: מדובר על אומנים מהשורה הראשונה והמצוקה שלהם שהם לא יכולים ליצור היום ואין להם את התנאים היא מצוקה אמיתית וקשה ביותר.
כרמית אוחיון: לצערנו השאלה המשפטית היא סבוכה וניסיתי לסייע להם לפתור את הבעיה דרך הרשויות המקומיות שבהם הם מתגוררים כיום.
כרמית אוחיון: זאת אומרת, אם עיריית ירושלים למשל זכתה שהגיעו 5 מהאומנים האלה לגור ברשות, פניתי לרשות הקליטה בעיריית ירושלים וניסיתי לבקש מהם למצוא פיתרון ולתת מקום שיהיה סטודיו לאומנים.
כרמית אוחיון: הצענו במשותף כל מיני רעיונות של מקומות.
כרמית אוחיון: גלריה זו בעיה פחות קשה, סטודיו זו בעיה מאוד גדולה.
כרמית אוחיון: גם בעיריית ירושלים מכירים ומוקירים את השמות של האנשים האלה כי באמת מדובר על אנשים מאוד מפורסמים אבל גם בירושלים יש הרבה מאוד אומנים ומצוקת מקומות מאוד גדולה ולא יכולנו למצוא מענה.
כרמית אוחיון: בנתניה יש איזשהו מענה כללי לאומנים בכלל שחלק מהאנשים כנראה יקבלו מענה חלקי בנתניה.
כרמית אוחיון: יש משפחות של האומנים באשקלון שעוד לא נמצא להם מענה.
עמירה דותן: על כמה אומנים מדובר בנתניה?
טטיאנה קפליאן: 8 אומנים.
עמירה דותן: אז בנתניה יש פיתרון?
טטיאנה קפליאן: זה לא בדיוק פיתרון, זה פיתרון חלקי.
טטיאנה קפליאן: פשוט נתניה נתנה מקום הרוס שצעירים על חשבונם שיפצו את המקום הזה, יש שם 8 סטודיו.
טטיאנה קפליאן: המקום מאוד מכוער, בפנים עשו פחות או יותר סביר אבל הכל על חשבונם.
עמירה דותן: למה זה זמני?
טטיאנה קפליאן: כי זה פרויקט ל-4 שנים.
טטיאנה קפליאן: שנה אחת הלכה לשיפוצים ונשארו עוד 3 שנים.
טטיאנה קפליאן: מה יהיה הלאה אנחנו לא יודעים.
עמירה דותן: וה-8 אומנים אחרי השיפוץ עובדים שם?
טטיאנה קפליאן: כן, הם עובדים.
עמירה דותן: זה בתוך העיר הישנה?
עמירה דותן: טטיאנה קפליאן: זה בשוק.
עמירה דותן: זה מקום לא סימפטי ומכוער כי כל הנרקומנים וכל ההומואים והלסביות שם ובעצם כל העבריינים, זה המרכז שלהם.
עמירה דותן: בערב אי אפשר להיות שם.
אורנה פינדלינג: על כמה אנשים מדובר?
אורנה פינדלינג: רק עליכם שנמצאים כאן או שיש קבוצה יותר גדולה?
אורנה פינדלינג: סך הכל 15, 20, 30, על כמה אומנים מדובר?
ארקדי ליפשיץ: 15 אומנים.
ארקדי ליפשיץ: הייתה לנו רשימה שלמה רק שהם התפזרו עוד לפני שהתחילה האינתיפדה.
עמירה דותן: בואו ניתן לכרמית לסיים, יש אומנים בירושלים, נתניה, אשקלון, שם יש מענה מסוים?
כרמית אוחיון: עדיין לא.
עמירה דותן: עדיאל, מה הקושי בחוק שמשליך על מציאת הפיתרונות?
עדיאל שומרון: מה שקורה הוא שיש כאן איזושהי תגובת שרשרת.
עדיאל שומרון: אני מציין את המצב העובדתי בלי להביע דעה עליו, אני חושב שהדעה שלי די ברורה אבל אני לא רוצה להיכנס לזה.
עדיאל שומרון: כמו שציין ארקדי, הייתה קבוצה גדולה של אומנים שעבדה בשא-נור שנים רבות, אני זוכר את זה באופן אישי עוד מהתקופה שהייתי בסדיר ושירתתי שם ועשינו סיורים בשא-נור באמת לפני האינתיפדה וזה היה אזור כמו עין הוד רק בשומרון.
עדיאל שומרון: במהלך השנים, כתוצאה מהמצב הביטחוני חלק גדול מהאומנים עזבו.
עדיאל שומרון: על מנת להכיר באנשים כזכאים לפיצוי החוק דורש בעיקר שני דברים מרכזיים בתחום הזה, אחד שמרכז החיים שלהם היה ביישוב המפונה והשני זה שהם גרו שם בפועל מספיק שנים אחורה.
עדיאל שומרון: אצל חלק גדול מהאומנים, אני לא רוצה להיכנס לעניין באופן פרטני, אתם יכולים להעיד על עצמכם, אבל חלק גדול מהם ועדות הזכאות גם אם רצו לא יכלו לאשר את הזכאות לפיצויים.
עדיאל שומרון: יש חלק מהאומנים שהגישו ערעור לבית משפט, הרי החוק מאפשר לערער על החלטה של ועדת הזכאות לבית משפט שלום וזה מתנהל כסידרו.
עדיאל שומרון: בסך הכל בית משפט שלום טיפל מאוד מהר בתיקים האלה אז יכול להיות שאם תהיה איזושהי החלטה תקדימית של בית המשפט זה יעזור לנו.
עדיאל שומרון: צריך להבין גם שקיימת הפרדה די מוחלטת בין ועדות הזכאות לבין המינהלה.
עדיאל שומרון: מה שדיברתי על תגובת השרשרת זה שמרגע שמרכז החיים לא מוכר, לא מוכר הוותק, האדם למעשה לא זכאי לפיצוי על פי החוק אז גם הרשות המקומית לא מקבלת איזשהו תקציב עבורו במקום בו הוא נמצא.
עדיאל שומרון: למרות זאת, וזה אני חושב שראוי לציין, בטיפול שאנחנו נותנים לאנשים בתחום החברתי, הלא מוחשי, אנחנו מנסים לא לדקדק כל אחד בדיוק בזכאות שלו ועובדה שעובדת סוציאלית שלנו מכירה את הדבר, טיפלה בהם, למרות שלכאורה אם הם לא זכאים לפיצוי אז הם גם לא זכאים לטיפול הזה.
עדיאל שומרון: זוהי בעיה ידועה, בעיה שנוגעת לכ-15 אנשים, כמו שנאמר, היא לא בעיה נרחבת.
עדיאל שומרון: הבעיה הנוספת שקיימת בעניין הזה היא הנושא של העסק, כי כל אומן שהתגורר ביישוב או לא התגורר ביישוב, לא משנה, ניהל למעשה עסק כלכלי של היצירה שלו.
עדיאל שומרון: גם בתחום הזה ישנם קשיים כי החלק העסקי של האומנות לא היה מסודר כל כך אצל רוב האנשים מבחינת דיווחים למס הכנסה ודברים כאלה שזה הפרמטרים שעסק נבחן בהם לצורך קבלת הפיצוי.
עדיאל שומרון: גם זה יוצר איזשהו קושי שאני חושב שהוא מובן.
עדיאל שומרון: הדבר האחרון, מה שהעלו האומנים, נושא של סטודיו שבו הם יצרו, צריך להבין שהמבנה של כפר האומנים היה כזה שלא הייתה בעלות של האנשים על הסטודיו וגם זכות השכירות שלהם הייתה מאוד חלשה שגם על זה המענה שהחוק נותן הוא לא מדויק.
עדיאל שומרון: אבל ראוי לציין שאנשים שעמדו בתנאים האלה קיבלו פיצוי הולם.
עדיאל שומרון: גם האומנים שהיו בשא-נור שאכן התגוררו שם עד הפינוי ומרכז החיים שלהם היה שם, קיבלו פיצוי שאכן מאפשר להם לעבוד.
עדיאל שומרון: הבעיה העיקרית היא באותם אלה שלא עומדים בקריטריונים של החוק והנושא של העסק עצמו שלא מקבל ביטוי והנושא של הסטודיו.
ארקדי ליפשיץ: בסטודיו היינו בשכירות אבל 18 שנה רצופים היינו שם בסטודיו.
ארקדי ליפשיץ: נכון שלא קנינו אותו אבל זה סטודיו של 18 שנה, כל אחד עבד בו.
עדיאל שומרון: אני יודע.
עדיאל שומרון: אמרתי בתחילת דברי שאני לא מביע את דעתי האישית, זה המצב המשפטי הקיים ששכירות פרטית ולא ציבורית לא מזכה בפיצוי בגין הנכס עצמו, היא מזכה פיצויים במקומות אחרים אבל לא בגין הנכס עצמו.
עמירה דותן: רק כדי שיהיה לנו בסיס נתונים שווה, אני מבינה שמי שיושב כאן זה אנשים, שכפי שעדיאל אמר, לא גרו בשא-נור ביום של הפינוי, מתוך ה 15 אומנים, בוא נעשה סדר בתמונה.
ארקדי ליפשיץ: חלק מהאנשים מסיבות פיזיות, מסיבות של האינתיפדה, היו מוכרחים לעזוב.
עמירה דותן: אנחנו האחרונים שנשפוט אבל המצב העובדתי הוא שהם עזבו.
ארקדי ליפשיץ: הם היו מוכרחים לעזוב לפני תהליך הפינוי.
ארקדי ליפשיץ: יוסף כרמלי לדוגמא, אני בשנת 42 עברתי השתלת כליה.
ארקדי ליפשיץ: הייתי צריך להיות במעקב צמוד אחרי ההשתלה וברור שלא יכולתי להיות שם אחרי 2002, אז אני לא זכאי.
ארקדי ליפשיץ: עזבתי בגלל הבעיה הרפואית שלי.
ארקדי ליפשיץ: אותו דבר יוסף קפליאן.
ארקדי ליפשיץ: אבל היינו מהמייסדים במשך 15 שנה, ייסדנו את המקום, היינו שם ועבדנו והכל היה יפה.
יוסף קפליאן: ולא קיבלנו שום פיצוי על הסטודיו.
עמירה דותן: בהנחה שלא היה פינוי, נגיד ששא-נור ממשיכה להיות שא-נור ואתם בגלל בעיות רפואיות לא גרים בשא-נור, מ-2002 עד 2005 ביקשתם ממישהו פיצוי?
עמירה דותן: יוסף כרמלי בוודאי שביקשנו.
עמירה דותן: אנחנו קנינו בשא-נור בית כולל קרקע, קיבלנו פיצוי רק שווי של השקובית בלי קרקע.
עמירה דותן: זאת אומרת, החזירו לנו את הכסף שהשקענו שם.
ולריה סגל: בעלי לב סגל הוא פסל והוא חלה בסרטן והיה צריך לעזוב את גוש קטיף כדי להיכנס לבית חולים לטיפולים.
ולריה סגל: אחר כך בדיוק הייתה האינתיפדה השנייה.
ולריה סגל: בראשונה הוא כל יום היה נוסע מנתניה לשא-נור, בדרך היה חוטף אבנים כמו כולם.
ולריה סגל: אבל אחר כך כשכבר הייתה אינתיפדה שנייה כשהוא היה בבית חולים, המשכנו לשלם כמו כולם את הדברים שהיינו צריכים לשלם עד שסוף סוף מהמזכירות התקשרו וביקשו שניתן את השקובית שלנו זמנית לאנשים שזקוקים לקורת גג במקום.
ולריה סגל: נתנו את השקובית שלנו זמנית בחינם.
ולריה סגל: הגיעו אנשים דתיים שהיו צריכים לעשות בית כשר עם שני כיורים וכו', עשו שיפוצים.
ולריה סגל: הם קיבלו את הבתים שלנו ואנחנו לא קיבלנו מאומה עבור זה ובסופו של דבר התברר שאנחנו בצד, שכחו אותנו.
ולריה סגל: ובעצם האמת היא שאנחנו לא עזבנו את הבית.
ולריה סגל: קיבלנו מכתב ממר ליברמן שאנחנו חברים בשא-נור, לא עזבנו את שא-נור.
ולריה סגל: היינו קשורים לכל היישוב, היינו פעילים בכל הפעילויות בשא-נור אבל היינו צריכים לעזוב את הבית באופן זמני בגלל המחלה.
ולריה סגל: לא רק בעלי היה כאן חולה סרטן, היו אנשים נוספים, שמו אנטנות ממש על יד הסטודיו של האנשים ואנשים חלו.
ולריה סגל: אחד נפטר ושלושה חלו בסרטן.
ולריה סגל: אז לכן שוכחים אותנו?
ולריה סגל: אנחנו קיבלנו רק מעט פיצוי עבור שקובית.
ולריה סגל: אנחנו בין המייסדים, עשינו כל מה שאפשר היה לעשות בשא-נור.
ולריה סגל: כשהגענו לשם בהתחלה קיבלנו מקום עזוב, מלוכלך, שנתיים לא היה איש ואז ביקשו מהאומנים: תהיו פה שיהיו פה יהודים.
ולריה סגל: אנחנו צריכים שתהיו פה מסיבות צבאיות.
ולריה סגל: בעלי היה זמן מה רבש"ץ, כל לילה באו אנשים מהצבא, מתלבשים כמו ערבים ויוצאים לפעולות והוא היה מטפל בזה.
ולריה סגל: והיו עוד אנשים שהיו רבש"צים ועבדו ועכשיו כאילו הכל עבר ואנחנו הפכנו להיות בצד ושכחו אותנו.
ולריה סגל: לנו כואב הלב שהאומנים נשארו בלי מקום עבודה, בלי קבוצה, בלי פעילות קבוצתית.
ולריה סגל: יוסף כרמלי כשקנינו זה היה כולל קרקע אבל את הפיצוי קיבלנו רק תמורת שקובית.
ולריה סגל: בעלי קיבל את זה כל כך קשה שבדצמבר 2005 הוא קיבל התקף לב ועבר ניתוח לב.
ולריה סגל: אנשים קיבלו את המצב מאוד קשה.
עדיאל שומרון: אני רוצה רק להבהיר שאנשים שהיו להם זכויות בבית בשא-נור אבל לא הוכר להם מרכז חיים ביישוב ביום הקובע, אז הם מקבלים אכן פיצוי על הנכס כנכס, כמו שאמר האדון, הם מקבלים פיצוי על הנכס עצמו אבל הפיצוי על מרכיב הקרקע ניתן לאנשים שהוכר להם מרכז החיים ביישוב.
עדיאל שומרון: במיוחד בבתים שהיו קטנים והחישוב נעשה לפי מטר מרובע, אז הפיצוי הוא באמת לא גדול, יש הבדל משמעותי והשאלה היא שאלה ערכית - - -
יוסף כרמלי: אבל הייתי בבית חולים, עברתי השתלה, למה לא התחשבו בזה?
עמירה דותן: אני מרגישה שאנחנו רוצים לעזור אבל אנחנו לא יכולים להיכנס למקרים הפרטיים.
עמירה דותן: השאלה שלי עדיאל וכרמית היא, האם הוועדה המיוחדת שהקמתם, אני מניחה, פותרת או נותנת מענה גם לדברים האלה.
כרמית אוחיון: לא.
כרמית אוחיון: הוועדה דחתה את הבקשות שלהם בגלל הקישור הישיר להתנתקות.
כרמית אוחיון: הוועדה מאשרת לפנים משורת הדין דברים הקשורים להתנתקות אבל סיבות בריאות או סוציאליות שגרמו לעזיבת היישוב אינן קשורות ישירות.
עדיאל שומרון: כמו שציינו פה, משפחה שבשנת 2002 עזבו בגלל בעיות בריאות, אז הוועדה המיוחדת אומרת: זו לא סוגיה שאני יכולה לדון בה עניינית - - -
עמירה דותן: באופן ענייני זה נכון כי זה לא קרה דרך הפינוי אלא קרה בגלל דברים אחרים.
לאוניד זילבר: אני למשל מהרגע הראשון עד הרגע האחרון הייתי בשא-נור.
לאוניד זילבר: היה לי שם מפעל, רשום כמו שצריך לפי החוק.
עדיאל שומרון: אני מכיר אותו ואני יודע - - -
לאוניד זילבר: וטוענים שזה לא היה מרכז חיי שהתפרנסתי שם וגרתי שם, זה לא מובן לי בכלל.
עדיאל שומרון: אני לא רוצה להיכנס למקרה הפרטי שלך.