GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ה: אני רוצה את עזרתך בנושא.
זאב אלקין: אם להיות מעשיים – אז זה סיפור של כמה חודשים, אם מדובר בחקיקה פרטית.
אורי אריאל: תמיד זה כך.
אורי אריאל: אתה רוצה להגיש הצעת חוק פרטית ומקווה שהמדינה תגיד – אל תגיש, כי המדינה מגישה, רק תתאם אתנו.
אורי אריאל: אם זה יהיה המצב, ונניח שיש לנו רוב פה, לצורך העניין - - וז צריך רענן דינור ושר המשפטים לשקול האם הם רוצים לפתור את הסוגיה.
אורי אריאל: אז אם הוא בא ומזמן לישיבה את שמאי אסיף, ופותרים את הבעיה.
אורי אריאל: אם לא – אני לא רואה מה נשאר לנו לעשות.
אורי אריאל: הוא משגע את כולם כבר שנה .
אורי אריאל: מה לא ברור?
אורי אריאל: זה שהם מגורשים זה לא ברור?
אורי אריאל: הסבל שהם עוברים זה לא ברור?
אורי אריאל: ראש המועצה מתנגד?
אורי אריאל: מה הבעיה פה?
קריאה: השאלה האם לא צריך לזמן אותו לישיבה בוועדה לביקורת המדינה בכנסת,
אורי אריאל: את הכל צריך לעשות במקביל.
אורי אריאל: את הכל צריך לעשות – ומה שיקדים את מה הוא שייקבע.
אורי אריאל: המשימה היא להביא את אגוז לקו סיום ובזמן קצר.
אורי אריאל: צביה שמעון נכנסה לתפקיד עכשיו והיא לומדת את הדברים.
אורי אריאל: כבר לומדים את זה יותר מדי זמן.
בני כהן: לולא האנשים האלה היו מגורשים מבתיהם ויושבים בקראווילות היו דואגים מאד מהר למגורים קבועים.
בני כהן: מפני שהם לא נוגעים בדבר, אז מה אכפת להם?
בני כהן: בסך הכל סתם עצלות של אנשים.
ה: פה, במקרה הזה, אני מבינה שזו לא עצלות אלא נושא עקרוני, ויכוח עקרוני.
דוד בנג'ו: נתתי לך חומר שאותה ועדה, אותו אחד שכתב את תמ"א 35 – ממליץ וכתב תוכנית למועצה להקים יישוב בשם אגוז.
דוד בנג'ו: אותה ועדה, משנת 97.
דוד בנג'ו: מה השתנה מאז ועד היום?
דוד בנג'ו: ההפך.
דוד בנג'ו: יש יותר צורך.
ה: הנקודה הובנה.
דורון בן שלומי: אנחנו - - עברנו - - כל אחד החזיק - - אולי נתחיל מאלה שלא היו כל היום – שומריה.
דודי רייש: אנחנו נמצאים בשומריה מחודש אפריל.
דודי רייש: חלק מהמשפחות בקאראווילות, וחלק נמצאות בשיפוצי בתים.
דודי רייש: חלק נמצאים בקראוון של 60 מטר מרובע של החטיבה להתיישבות כי לא גמרו את השיפוצים.
אורי אריאל: כמה ילדים?
דודי רייש: 8-9.
דודי רייש: כ-60 נפש יצאו.
דודי רייש: במרשם האוכלוסין יש היום יותר מ- 400.
דודי רייש: יש משפחות שנקלטו בקיץ.
דודי רייש: חלק מהבתים שיפצנו בעצמנו.
דודי רייש: מוטי צעק – לא לתת להם, לא לתת להם, אבל בסוף לא היתה ברירה.
דודי רייש: גם פתחנו את שנת הלימודים מכספים אחרים.
דודי רייש: דרך אגב – אנחנו לא מתלוננים.
מוטי אלימלך: למה אמרתי לא? – כי אני חושב שהמדינה צריכה לעשות את זה, ולא אתה, בכסף הפרטי שלך.
דודי רייש: אם אני אחכה שהמדינה תעשה את זה, בית הספר לא ייפתח ב- 1לספטמבר.
ה: זה בית ספר שבאים אליו ילדים בגילאי אל"ף עד -?
דודי רייש: עד חי"ת.
דודי רייש: זה בית ספר שפעל בעצמונה.
דודי רייש: הוא מנה 580 ילד והיום יש למעלה מ-00, רק מהאזור הזה.
דודי רייש: אנחנו כעת - -
ה: גם גני ילדים?
דודי רייש: יש 3 גני ילדים, 57 ילדים.
דודי רייש: יש 3 כיתות מעון.
אורי אריאל: איך אומרים בשומריה?
אורי אריאל: -או בעגלה או בזמן קריב.
אורי אריאל: העניין הוא שהם מקפידים שזה יהיה גם זה וגם זה.
דודי רייש: אז זה המצב.
דודי רייש: לנושא החקלאי לא היה שום פתרון.
דודי רייש: היה פתרון שכמעט נגמר, שאנחנו רוכשים ממדינת ישראל את אגודת קיבוץ שומריה.
דודי רייש: המדינה עשתה איזושהי הערכה.
דודי רייש: אנחנו לקחנו על עמנו מיליוני שקלים בהלוואה כדי לרכוש את אגודת שומריה.
דודי רייש: בעצם, אנחנו מייצרים את הפתרונות של עצמנו.
דודי רייש: הדבר הזה עדיין לא מסודר.
דודי רייש: מחר יש עוד דיון אצל הרשם.
דודי רייש: אני רוצה להעביר מסר, לא למנהלת סל"ע אלא למחוקק: המחוקק יצר מצב בו אין עדיפות ברורה לפריפריה.
דודי רייש: סתם אתן דוגמה, בלי לפגוע פה באף אחד: אם מוטי שומרון מחליט לא להיות "פרייר" ולריב על גבעת אגוז, אלא לגור ביד בנימין, המחוקק נתן לו פרמיה לגור שם ולא לבוא לפריפריה.
דודי רייש: הוא יושב כמו טמבל ומשכנע את המדינה שהוא רוצה לגור על הגבעה.
דודי רייש: יש כאלה.
דודי רייש: אני לא מבין אותו, אבל יש כאלה.
דודי רייש: כרגע, בחוק, מצב החקיקה הוא כזה שהוא הולך להפסיד כסף רק מהרצון שלו.
דודי רייש: למה?
דודי רייש: - כי ביד בינימין לוקחים לך ממך 220 אלף שקל ונותנים לך מגרש בשווי של 100 אלף דולר.
דודי רייש: פה לוקחים ממך 220 אלף שקל ונותנים לך מגרש בשווי של 100 אלף שקל.
דודי רייש: – כי כך אומר החוק.
דודי רייש: הסיכום הוא שאם יש תמריץ שלילי לבוא לפריפריה.
דודי רייש: הדבר הזה הוא רע, חוץ מזה שאנשים מגוש קטיף הם משוגעים.
דודי רייש: הדבר הזה הוא רע, הוא מייצר עיוותים, הוא מייצר עתיד לא טוב למדינה, הוא מייצר מפה לא נכונה למדינה, כי אם לא יהיו פה יהודים אז יש פה בידואים בלי סוף וגם אחרים.
דודי רייש: זה שהצבא נמצא פה לבד זה לא לכבוד לנו.
דודי רייש: צריכים להיות פה אזרחים, תושבים.
דודי רייש: זה החזון של חבל הארץ הזה.
דודי רייש: הדבר הזה הוא בידי המחוקק.
דודי רייש: הפקיד רק מבצע.
דודי רייש: תגידו מה כתוב בחוק, והוא יעשה.
דודי רייש: האבסורד זועק לשמיים.
דודי רייש: אם אנחנו, אמציה, תקועים עם הדבר הזה ועושים להם חשבון כמה כסף זה עולה ולא עושים חשבון איך בפוך על הפוך, ביד בנימין המדינה נותנת הרבה יותר כסף, ולא מרוויחה מזה שום דבר – זה אבסורד.
דודי רייש: כי כך המחוקק קבע, כי כך פקידים מפרשים את החוק, כי ככה נוח לפרש את החוק.
דודי רייש: כך כולם מבינים.
דודי רייש: זה המסר שאתם צריכים לקחת אתכם מיום כזה של סיור.
דודי רייש: ראיתם מה קורה פה, זה מצב בלתי אפשרי.
דודי רייש: כל היישובים שהיו פה היו בפגישה הראשונה – פגשו אותם שלושה ימים אחרי הגירוש ושאלו אותם: מה אתם רוצים?
דודי רייש: הם אמרו: אנחנו רוצים חבל ארץ, הכי מהר שאפשר, למטרה לאומית שאתם תחליטו עליה.
דודי רייש: אז הם החליטו שזו מטרה לאומית, ומדובר ביישובים שאושרו כבר ב- 97-98, יש פה סמלי יישוב, אפשר לזוז מהר.
דודי רייש: וזו התוצאה- שבסוף, כשצריכים לזוז מהר זה לא זז בכלל.
דודי רייש: זה זז הרבה הרבה יותר לאט מכוח הסבל של האנשים.
דודי רייש: אם זבולון עדיין בקראוון ואני בקראווילה, זה עצוב.
דודי רייש: .
דודי רייש: מה זה השם הזה?
דודי רייש: שבכל העולם הוא קראוון ובשבילנו זו הווילה.
דודי רייש: אז זה המצב, והוא לא תקין, ואני לא יודע איך אתם מייצרים את השינוי.
אורי אריאל: כששואלים את השר אלי ישי מה קורה הוא אומר: ברוך השם, ללא "שינוי".
ה: הרכישה של האגודה בשומריה פותרת את בעיית החקלאות והתעסוקה?
דודי רייש: המדינה עשתה עסקה כושלת וקנתה את שומריה.
דודי רייש: אנחנו חושבים שזו עסקה מצוינת.
דודי רייש: אנחנו רואים את עסקת אמציה כעסקה מצוינת.
דודי רייש: זה חוסך למדינה בטווח הארוך המון כסף, זמן וסבל.
דודי רייש: אלא מה?
דודי רייש: – בהפוך על הפוך, כיוון שפעם אחת יש תקציב של אתרים זמניים, אז מעמיסים את כל התקציב על האתר הזמני ולא עושים את החשבון כמה שעולה בעצם להקים יישוב חדש או שכונה חדשה על גבעה חדשה, שזה חצי יישוב חדש, וכל התשתיות החדשות.
דודי רייש: אז אומרים – כיישוב זמני באתר זמני, אמציה ושומריה זה המון כסף.
דודי רייש: אבל פה זה כבר קבע.
דודי רייש: אתה לא מגלגל את זה שלוש פעמים, אתה לא צריך – כמו שהמדינה הבטיחה לבג"ץ, לקחת את כל ניצן ולמרוח אותה על הרצפה ב-2009 מחדש.
ה: אבל אני רוצה לחזור לשאלה שלי, כי מעבר ליישוב – יש גם את נושא התעסוקה.
ה: אחד הנושאים הלא פתורים זה כל נושא החקלאות.
ה: השאלה, האם בפתרון הזה, של רכישת האגודה, הקטע הזה נפתר גם הוא?
דודי רייש: הפתרון הזה של רכישת האגודה מתחיל לייצר את גלגל התנופה לתעסוקה.
דודי רייש: הוא לא מייצר תעסוקה מחר בבוקר.
דודי רייש: הוא מאד מכביד בשנים הקרובות אבל הוא מייצר גלגל תנופה לתעסוקה.
דודי רייש: היו”ר : אני רוצה שתבינו שאנחנו לא הולכים לאיבוד.
דודי רייש: אנחנו נמצאים באיזושהי כתובת, יש לנו טלפון, אי מייל וכו', ועכשיו, כשאנחנו גם מכירים פנים אל פנים ואתם יודעים מי אנחנו, פשוט תנצלו את זה, אנחנו לרשותכם.
מוטי שומרון: צריך להתמקד בכתובת.
מוטי שומרון: אם אנחנו באמת רוצים שהעגלה תתחיל לזוז, והיה מתן פתרון – הכתובת, צריך לסמן אותה, היא ראש הממשלה.
מוטי שומרון: אנחנו יודעים שצביה שמעון משתדלת.
מוטי שומרון: אין לה שיניים, אני אומר את זה בכנות.
מוטי שומרון: אם היא חוזרת מפה לישיבה עם היועץ המשפטי - לא התקדמנו בשום דבר.
מוטי שומרון: הכתובת היא ללא ספק – ראש הממשלה.
מוטי שומרון: הוא בעל הסמכות.
מוטי שומרון: הוא צריך לכנס את האנשים להבין מה הם הצרכים, מה היא ההגדרה, לאן מדינת ישראל הולכת, להוריד את ההנחיות ומייד.
מוטי שומרון: אם לא תהיה אמירה ויישום של האמירה בטווח זמנים קצר ביותר מצד ראש הממשלה ורענן דינור, אז לא עשינו כלום היום.
מוטי שומרון: היינו כבר בהמון פגישות והמון סיורים ואנחנו עלולים להיות בעוד הרבה סיורים ופגישות, אבל אם העגלה הזו לא תתחיל לזוז מייד מצד ראש הממשלה, לא יהיה לנו פתרון.
גיא שקורי: אני מהיישוב חרוב, שמונה היום 32 משפחות שגרות פה, במגורים זמניים.
גיא שקורי: עלינו לקרקע בספטמבר, 2004.
גיא שקורי: היישוב שלנו מעורב, יישוב של דתיים וחילוניים.
גיא שקורי: כרגע אין לנו מבנים ריקים לקלוט משפחות נוספות, ומבחינה סטטוטורית היישוב שלנו גם תקוע.
גיא שקורי: על היישוב שלנו הוחלט ב- 98 באותה החלטת ממשלה.
גיא שקורי: מאז הרבה לא קרה.
גיא שקורי: כל פעם אנחנו עם הסיפור של התוכנית שהיא לפני הפקדה, כל פעם יש גורם אחר שמעכב את ההפקדה, והיום המצב המדויק הוא שחסר מתקן טיהור שפכים שצריך לתת פתרון לכל היישובים שיקומו פה.
גיא שקורי: זה מה שמעכב את ההפקדה של התכנית.
גיא שקורי: בגדול אני יכול להגיד שהיישוב שלנו הוא מקור משיכה ענק למתיישבים פוטנציאלים באזור.
גיא שקורי: אנחנו מקבלים עשרות פניות מדי חודש של אנשים שרוצים לבוא לפה.
גיא שקורי: כרגע, בגלל שאין לנו אפשרות להציע להם מגורים או התקדמות עם יישוב הקבע, אנחנו לא קולטים משפחות חדשות.
ה: מה אתם עושים?
ה: איפה אתם עובדים?
גיא שקורי: כולם עובדים בחוץ.
ה: איפה, בקרית גת?
גיא שקורי: הכי קרוב זה בקרית גת.
גיא שקורי: הכי צפונית – זה בהרצליה.
גיא שקורי: דרומית – באר שבע, ובכל המקצועות: מקצועות חופשיים, יש גם חלק שהם עצמאיים, מורי דרך, עובדי הוראה.
גיא שקורי: כל המקצועות.
ה: וחינוך, איפה?
גיא שקורי: גיל פעוטון-גן – בשיתוף עם מושב שקף.
גיא שקורי: יש פה מבנה שהוכשר עבורנו.
גיא שקורי: בגיל בית ספר יסודי – בקרית גת הדתיים, והחילוניים – בבית הספר של המועצה האזורית לכיש.
גיא שקורי: בעיקרון – הרוב כאן הוא בחתך הגילאים של 30 פלוס, אז אין ילדים בתיכון.
קובי אלירז: אני מזכיר של מרשם העתידית.
קובי אלירז: אנחנו סדר גודל של 25-26 משפחות, בלי שום קראוון או קראווילה ראויים לאכלוס, כאשר גם כאן קיים אותו סצנריו – של משפחות נוספות שרוצות להגיע.
קובי אלירז: לעומת התחזית שנתן מוטי שומרון לגבי ראש הממשלה, אני לא בטוח שראש הממשלה הוא איש שיכול להוביל את זה.
קובי אלירז: יש פה איזה דרג ביניים של פקידות שכפי שאני מתרשם, מהמעט זמן שאני נמצא פה - תוקע את העניין תחת השם "ביוספירה,, שגם אני רק לאחרונה למדתי אותו.
קובי אלירז: עשו מהמילה הזו אורים ותומים, הלכה למשה מסיני כדי לטרפד פה את כל העסק.
קובי אלירז: צריך ללמוד איך גם אוכלוסיה של אנשים משתלבת פה בתוך הביוספירה, ולא מתנגדת לביוספירה.
קובי אלירז: מה גם שוודאי שכאשר רצו לעשות פה גדר, ותיקנו אותה נגד מדינת ישראל, כלומר- מערבה.
קובי אלירז: אז אף אחד לא דיבר על ביוספירה.
קובי אלירז: כשרוצים יהודים להתיישב בחבל הארץ השומם הזה, שכפי שידוע, אין שום ואקום בהתיישבות.
קובי אלירז: למעט זה שכל היישובים פה התאיידו והתפרקו – גם הבידואים ייכנסו לפה, זו תהיה החלופה.
קובי אלירז: ברגע שהדבר הזה לא מקבל שום הילוך חוץ מהאפיק של ראש הממשלה, הפקידות פה היא עקב האכילס.
קובי אלירז: היא, תחת השם "ביוספירה" מטרפדת את כל העסק.
קובי אלירז: האזור פה ודאי שהוא נכון לקלוט משפחות מכל המגוונים, זו יכולה להיות מעצמת תיירות, מעצמת ענבים, מעצמת יין.
קובי אלירז: יש פה הרבה חלומות לאנשים.
קובי אלירז: הקימו פה חממה מקסימה שאליה לא הגענו בסיור, של כמעט 20 דונם של עגבניות שרי לייצוא.
קובי אלירז: אנשים פה עם הרבה חלומות, והם שמים גם את כספם האישי, לבד מכספי פיצויים בעניין.
קובי אלירז: הם משוגעים, כן.
קובי אלירז: הם יכלו ללכת, כפי שנאמר פה, לכל מיני מקומות אחרים ולקבל הרבה יותר כסף.
קובי אלירז: הם חלוצים, ויש להם את השריטה הזו.
קובי אלירז: במקום לקדם את זה –מטרפדים את זה
ירון משולם: אני מדבר בכובע של הנהלת היישוב שקף, המושב הקולט.
ירון משולם: אנחנו פה מארחים שתי קהילות מקסימות.
ירון משולם: קלטנו אצלנו שתי קהילות נהדרות – חרוב ומרשם.
ירון משולם: האזור הזה חיכה למעלה מ-50 שנה, מאז שאמציה הוקמה, להתיישבות הזו.
ירון משולם: צריך לקלוט אותם, ומה שיותר מהר.
ירון משולם: אני רוצה להדגיש שאי אפשר לעשות פה מיש מש בנושא של הקהילות האלה.
ירון משולם: אחד הלקחים העיקריים של פינוי סיני הוא שאם לא רוצים ליצור את המשברים שהיו מפינוי סיני ועד היום,זה שקהילה צריכה להמשיך באופן אורגני, בעוצמה שלה, במבנה שלה.
ירון משולם: כשרוצים לערבב את מרשם עם תל קטיפא, עם אגוז ועם חרוב, זה אומר לעשות פה נזק.
ירון משולם: עוד כמה שנים יעשו על זה תחקיר בוודאי.
ירון משולם: אחד האמירות, למשל – ואנחנו, כשקף, מתנגדים לזה לחלוטין , זה לקחת את חרוב, שיושבת כבר שנתיים ומתארחת אצלנו – יש אמירות כאלה ואנחנו כמושב וגם המועצה לא מסכימים להלבשה עליהם, לפתור עוול בעוול נוסף, להלביש עליהם קהילה שתבלע אותם, ואז הרסנו קהילה, שמבחינתנו - האזור הזה, ברור לנו שהוא יתמלא ביישובים.
ירון משולם: היישוב הצמוד לשקף, חברתית, זה חרוב.
ירון משולם: חרוב חייב להישאר של חרוב, כי יש לו אופי מיוחד, שהוא נבנה כמו גרעין נח"ל, היום.
ירון משולם: הם עדיין בשלבים של הבניה.
ירון משולם: זו קהילה מעורבת – דתיים וחילוניים, וגם בתוך המשפחות – חלקן מעורבות, עם תפיסה אקולוגית.
ירון משולם: אגוז חייב להיות, כי באזור הזה זה מתבקש.
ירון משולם: אנחנו בשקף הגנו על הקרקע הזו ב-20 השנה האחרונות.
ירון משולם: יש על כך לא מעט אנדרטאות.
ירון משולם: האזור הזה משווע לעוד שותפים, כי יש פה מקום לכולם.
ירון משולם: צריך לראות איך פותרים את הביורוקרטיות האלה.
ישראל רחום: אנחנו מרגישים את עצמנו, כמושב ותיק שהמדינה רימתה אותנו, פשוט מאד.
ישראל רחום: היא בהתחלה אמרה: כן, חבקו אותם, אנחנו מוכנים לכל.
ישראל רחום: זה הכל בכתובים, לא רק באמירות, זה לא מילה מול מילה.
ישראל רחום: פשוט, היום זורקים את זה ליועצים משפטיים וכל אחד מפרש את זה בדרכו.
ישראל רחום: שמעתי את איתי אהרונסון, עורך הדין של מנהל סל"ע, באחת הישיבות – שהוא אמר:
ישראל רחום: כן, אני מעביר את זה לפרקליטות, הפרקליטות שוברת את הראש מול בג"ץ, לא אני.
ישראל רחום: אז אני חושב שאם כך הדרך לטפל בסוגיות כאלה, זה עוול.
ישראל רחום: צריך להבין, קודם כל - -
ה: אפשר להביא לסיורים הבאים את הבג"ץ?
ישראל רחום: אני לא יודע, אבל זה בסוף ייגמר ככה.
דני מורביה: קודם כל – רענן דינור צריך פעם אחת לעשות סיור.
דני מורביה: אילן כהן ואריק שרון היו עושים סיורים בשטח, היו חיים את הבעיות.
דני מורביה: רענן דינור, מאז שנבחר, אמר שהוא מתכוון לקחת את מזרח לכיש ולבצע.
דני מורביה: מאז הוא לא הגיע, ולא נפגש.
דני מורביה: חובה היום לעשות סיור פה.
דני מורביה: זו הדרך.
דני מורביה: זה הסיור הבא.
מוטי אלימלך: רבותיי, בשבוע הבאה יש דיון - -
קריאה: דיון על אגוז, בלי נציגי אגוז - -
דני מורביה: ובלי המועצה.
אליהו רחום: מושב אמציה הוקם פה ב- 56.
אליהו רחום: הוא היה גרעין נח"ל וב-56 הפך להיות מושב שיתופי.
אליהו רחום: למעשה, סיקלנו פה אבנים.
אליהו רחום: אנשים התחילו פה בגיל 27 והיום הם בני 72.
אליהו רחום: המדינה צריכה קודם כל להפנים שלאדמות האלה יש בעל בית – קודם כל המדינה, אבל אחר כך ההתיישבות, וזו אמציה שסיקלה אבנים והכשירה את המקום.
אליהו רחום: היום אי אפשר להגיד שלא מתחשבים בהם.
אליהו רחום: בקטע הזה אנחנו מאד כועסים כי היה מדובר על לקלוט ביחד, לבנות ביחד.
אליהו רחום: מקבלים ומקדמים אותם ואין לנו בעיה לבנות ביחד, אבל כל אחד בחלקת האלוקים הקטנה שלו, שמוכן להגדיר אותה מראש.
אליהו רחום: אבל לא בשיטת הסאלמי.
אליהו רחום: יושבים בוועדת התכנון, ואני שומע מאסף קשתן שהוא המתכנן והוא אומר לי: בעצם, למה אתה לא בא?
אליהו רחום: אמרתי לו שאף אחד לא הזמין אותי.
אליהו רחום: מדברים על האדמות שלי כשאני לא יודע ומצפים שאני אהיה חותמת גומי.
אליהו רחום: זה בטוח לא יהיה.
דורון בן שלומי: בשם קטיף אני חייב להגיד שני משפטים.
דורון בן שלומי: הסיור הזה מעורר כל פעם את העניין מחדש.
דורון בן שלומי: אני תמיד מרגיש בסוף כל סיור שאל"ף- היתה פה הטעיה של כל הקהילות.
דורון בן שלומי: אם היינו יודעים שאנחנו הולכים למלחמה מול כל משרדי הממשלה היינו עושים חשיבה נוספת.
ה: מהבחינה של האם להגיע הנה.
דורון בן שלומי: אנחנו הגענו בהבנה שפה זה ירוץ מהר.
דורון בן שלומי: כי פה זה מקום זמין עם סמלי יישוב.
דורון בן שלומי: אמרו – חברים, זה פה, זה זמין.
דורון בן שלומי: בילינו שבועות, ימים, בסיורים.
דורון בן שלומי: הלכנו על זה, אבל בפועל – העסק לא זז.
דורון בן שלומי: יש שתי הרגשות שמלוות אותי בתוך כל מה שאנחנו עוברים.
דורון בן שלומי: הרגשה ראשונה - שאנחנו נמצאים בשבר שלטוני, שלמדינת ישראל אין שום דרך של התיישבות היום, כמדינה.
דורון בן שלומי: ההתיישבות היום היא כלום.
דורון בן שלומי: מעבר לגוש קטיף, אני מסתכל על חרוב.
דורון בן שלומי: גם אנשים שנאמרו להם דברים.
דורון בן שלומי: מה אפשר להתווכח?
דורון בן שלומי: לא מקימים.
דורון בן שלומי: הדבר היחיד שאפשר להגיד הוא שלמדינת ישראל אין עניין בהתיישבות.
דורון בן שלומי: זה שבר שאחת התוצאות שלו היא בגוש קטיף.
דורון בן שלומי: זה רק מאתגר אותי כאזרח במדינה לפעול לשינוי מהותי, אבל אני מבין שזה שבר.
דורון בן שלומי: הדברים ידועים, אבל אצלי זה מתעצם.
דורון בן שלומי: הדבר שני – שיש פה מערכת שאתם, המחוקקים, לפי דעתי צריכים להיות כבר - -שנקראים "יועצים משפטיים וחשבים", שבסיכומו של דבר הם מנהלים את המדינה.
דורון בן שלומי: כל דבר צריך לעבור דרך שרית דנה, איתי אהרונסון, קובי הבר, הראל בלינדה.
דורון בן שלומי: על פיהם יישק דבר.
דורון בן שלומי: כל השאר – מנכ"לים, שרים, חברי כנסת, יכולים לקשקש ולדבר, ובסופו של דבר זה אצלם בידיים.
דורון בן שלומי: אני חושב שכשיטה של מדינה, אני ודאי שלא בוחר מה היא השיטה – אתם בוחרים, ואתם יכולים גם להחליף אותה.
דורון בן שלומי: בידכם הדבר.
ה: נקודה חשובה.
ה: זה לא קשור רק לפה.
דורון בן שלומי: בקשתי, בשם קהילת קטיף שכבר הגיעה לפה, זה פשוט לגמור.
דורון בן שלומי: אני מצטרף לדעה שלצביה שמעון יש רצון.
דורון בן שלומי: יש לה רצון אבל אני לא יודע אם עוד אין לה את הכלים או שהיא עוד לא למדה, בשורה התחתונה אנחנו תקועים.
ה: יש עוד נקודות שדיברנו עליהם כשעמדנו שם, בגבעה.
דורון בן שלומי: אנחנו תקועים, ואני חושב שפה צריך להכניס דרך אחרת - אם זה חקיקה, אם זה תקנות חירום, אם זה שראש הממשלה יתערב אישית.
דורון בן שלומי: בדרך הרגילה – אני מסתכל אחורה ולא זזנו סנטימטר במשך שנה.
דורון בן שלומי: החל מהבטחות שיש לפי פה בכתב, ממשרד ראש הממשלה, על נושא הכביש שקף-שומריה, שעד ספטמבר, תחילת שנת הלימודים, יעמוד כביש.
דורון בן שלומי: זה סיכום של מנכ"ל משרד ראש הממשלה, עם נציג שר הביטחון, והעסק הזה לא גמור.
דורון בן שלומי: אתה אומר – גם מסמכים כתובים ממשרד ראש הממשלה לא עוזרים.
דורון בן שלומי: אז אני חושב שצריך לפתוח פה דרך אחרת, לעבוד בנתונים הקיימים זה בלתי אפשרי.
גרשון יונה: אני נציג תנועת "אמנה".
גרשון יונה: אנחנו, כמגורשים, עושים יום ולילה למען עצמנו, ובכלל, יש לנו הרבה חברי כנסת שעוזרים לנו.
גרשון יונה: אתן לך דוגמה אחת: אני הייתי מזכיר היישוב נצרים בגוש קטיף במשך 8 שנים.
גרשון יונה: היתה לנו כתובת אצל חבר הכנסת הי"ד רחבעם זאבי, גנדי.
גרשון יונה: היינו מרימים אליו טלפון וחמש דקות אחר כך העסק היה על דוכן הכנסת, ושלוש דקות אחר כך היה פקס על שולחן משרד ראש הממשלה, ועשר דקות אחר כך מתקשר אלינו עוזר ראש הממשלה.
גרשון יונה: זו צריכה להיות העבודה הפרלמנטרית של חברי הכנסת שמתגייסים לעזור לנו.
גרשון יונה: זו עזרה.
גרשון יונה: וזה לא פעם אחת ולא פעם שניה.
גרשון יונה: אריק שרון – אני לא רוצה להזכיר את השם שלו כאן, כי באמת, יש לו זכויות אדירות בנושא התיישבות.
גרשון יונה: כל יום שישי בשעה 12:00 האיש הזה היה מתייצב בנצרים.
גרשון יונה: כל יום שישי הייתי שם לקבל אותו.
גרשון יונה: אבל אני מדבר על חבר כנסת בודד שהיה דואג שהפקס שהוא שלח הגיע, העוזר שלו יעשה את מה שצריך.
גרשון יונה: כך צריכה להיות, לדעתי, עבודה פרלמנטרית.
גרשון יונה: לעקוב אחרי אותם פקידים שבאמת ממררים לנו את החיים.
גרשון יונה: אותו שמאי אסיף, או אותו עלי פורטי שמזכירים –הם לא מסתכלים עלינו בכלל בעיניים.
גרשון יונה: לא מעניין אותם.
גרשון יונה: אני יושב אתו 10 פעמים בשבוע.
גרשון יונה: ישבנו עם הממונה על פיתוח הנגב והגליל.
גרשון יונה: כפר דרום – חמישים משפחות, יש לנו מפעל של 300 מקומות עבודה.
גרשון יונה: - - זו הגישה.
גרשון יונה: זה מה שקורה במשרדי ממשלה.
גרשון יונה: אם אנחנו יחד אתכם לא נצליח - - ישבתי עם אילן כהן שעות.
גרשון יונה: אמרו לנו שבוע ימים אחרי הגירוש תהיה נקודת קבע ונתחיל לעבוד.
גרשון יונה: אנשים בוכים, הגרעין מתפורר.
גרשון יונה: הולכים לאיזושהי פיסת קרקע.
גרשון יונה: ככה זה עם שמאי אסיף, עלי פורטי וכל האנשים האלה.
גרשון יונה: עדיף שהבג"ץ ינהל אותנו.
גרשון יונה: אני לא פוחד מהבג"ץ, שם יבינו את המצוקות שלנו.
גרשון יונה: שמאי אסיף, שרית דנה – לא מבינים את המצוקות שלנו.
גרשון יונה: - - כל מי שמאיים עלינו בבג"ץ – חברה', אנחנו נבוא כולנו, בנשינו וטפינו לבג"ץ, זה לא מפחיד אותנו.
גרשון יונה: נעשה מהם חוכא ואיטלולא.
ה: אנחנו צריך לשמור עליהם, לא לעשות מהם חוכא ואיטלולא.
ה: צריכים לשמור על הבג"ץ, אבל אנחנו חושבים שההגזמה של השיתוק הזה של הפקידות והיועצים, שמשתקת עשייה שבאמת יש לה מקום, לכל הדעות של כל מי שמגיע לכאן – על זה צריך לחשוב איך אנחנו מפסיקים את זה.
גרשון יונה: לו אני הייתי מזכיר היישוב כפר דרום ועל כל דבר הייתי אומר "לא", חמש דקות אחרי זה היו מפטרים אותי.
ה: אמרתי כבר קודם – שאם ב-48 היו מחליטים את כל ההחלטות כפי שמחליטים היום – היינו במקום אחר.
קריאה: המדינה עדיין לא היתה קמה.
דודי רייש: יום שהיו צריכים לקבל בממשלה החלטת ממשלה על שומריה, ביום שישי אגף התקציבים באוצר הוציא מכתב לכל השרים שלא לקבל את ההחלטה.
דודי רייש: שרון בא בבוקר ואמר – קיבלתם מכתב אבל אני רוצה החלטה על שומריה.
דודי רייש: היתה החלטה על שומריה.
ה: אז אתה אומר בעצם שזה אפשרי.
קריאות: הכל אפשרי.
ה: ואז גם היתה קיימת המילה הזו, "ביוספירה"?
מוטי אלימלך: הסיור הזה מעלה את כאבם את המפונים ואת המצוקות שהם נתקלים בהן.
מוטי אלימלך: מנהלת סל"ע פעלה מיום הפינוי –או הגירוש – או איך שקוראים לזה - כדי להביא אותם למקומות שהם רוצים.
מוטי אלימלך: לא בכדי קמו פה שלוש קהילות יפהפיות – הקהילה של עצמונה שנקלטו בשומריה, הקהילה של קטיף באמציה, ואני מניח שהדברים הקטנים שעולים כרגע עם אמציה – ייפתרו, כי עניינים של כסף הם קלים יותר מבעיות של פקידות.
זאב אלקין: יש הערכה של לוח זמנים?
מוטי אלימלך: זה נמצא במשא ומתן.
מוטי אלימלך: הצד השני של המשא ומתן הוא עסקי וגם משפטי, אז אני מנוע מלפרסם פה.
מוטי אלימלך: אבל אני מקווה שהדברים יבואו על פתרונם.
מוטי אלימלך: הקהילה בשקף היא מאד מיוחדת – יש בה עירוב של כמה אוכלוסיות וכמה יישובים.
מוטי אלימלך: זה מראה על הנכונות של האנשים שרוצים לגור בחבל הארץ הזה בכל מחיר.
מוטי אלימלך: אנחנו מעריכים את זה מאד.
מוטי אלימלך: היישוב פה נבנה כיישוב של החטיבה להתיישבות, לא של מנהלת ההתנתקות, בגלל שאין פה קהילה מסודרת על פי החוק, אנחנו מקווים שהבעיה של תל קטיפא, של דורון בן שלומי שמייצג אותה, תיפתר אצלנו עכשיו, בוועדה המיוחדת, שנקבל איזושהי הכרה, ואז בשמחה רבה יהיה אפשר להגיד שיש לנו גרעין לשם, או לכל מקום אחר שמנהלת סל"ע תוביל בצורה טובה.
אורי אריאל: היועץ המשפטי של הממשלה אמר כבר את דבריו בנדון?
מוטי אלימלך: שמענו כבר רמזים חיוביים בנושא.
אורי אריאל: איך זה מתנהל, ברמזים?
מוטי אלימלך: לא.
מוטי אלימלך: זה ב - - הפרשנויות המשפטיות שנתנו לזה הם מבינים שיש פה אוכלוסייה שבכל זאת 0- מישהו הביא אותה לשם, והם לא רק באו מרצונם, ומישהו נתן אישור לשים קראוון פה וקראוון שם.
מוטי אלימלך: הם מבינים שאי אפשר להתעלם מהעובדות האלה, ולהגיד עכשיו שלא היינו שם.
מוטי אלימלך: אני מדבר כרגע בהרחבה על תל קטיפא.
מוטי אלימלך: אני מניח שאחרי שיוכרע הנושא הזה אז כל היתר יהיה על פי התקדים של תל קטיפא.
ה: אני חייבת לומר שלא הבנתי את הסב-טקסט.
אורי אריאל: א
אורי אריאל: ביגדור יצחקי טוען שהוא אחראי לכל היישובים - - בחבל עזה.
זאב אלקין: תל קטיפא, לפי החוק, או לפחות לפי הפרשנות הראשונית לחוק, לא נחשב יישוב מוכר, ולכן כל מי התגורר בתל קטיפא לא זכאי לכל ה - - למינהם.
זאב אלקין: יש 4 יישובים כאלה.
זאב אלקין: מנהלת סל"ע לקחה את תל קטיפא כדוגמה המובהקת ביותר והקלה ביותר להעביר אותה דרך יועץ משפטי, פנתה ליועץ משפטי, ואני יודע שמחכה לה תשובה רשמית מהיועץ המשפטי.
זאב אלקין: אני מקווה שהרמזים החיוביים יהפכו לתשובה רשמית ואז זה יכול לשמש פתח גם לשלושת האחרים.
מוטי אלימלך: ברגע שיהיה תקדים יהיה קל להקיש ממנו לגבי אחרים.
ה: השאלה היא האם פניה שלנו תעזור או תגרע מהעניין.
מוטי אלימלך: תעזור, בטח שתעזור.
מוטי אלימלך: ברור.
מוטי אלימלך: אם תבטאי את מה שאמרת כאן - -
קריאה: למותר לציין שהיום
מוטי אלימלך: על כל פנים, יש פה שלוש קהילות יחסית גדולות וחזקות ואנחנו מדברים על סדר גודל של 50 משפחות בשומריה, 50 משפחות באמציה ועוד 30 משפחות בשקף.
מוטי אלימלך: זה מראה על סימנים חיוביים.
מוטי אלימלך: קהילת נווה דקלים שנמצאת בעין צורים – ו-8 משפחות שנמצאות באמציה כחלוץ קדמי, אז יש לנו סדר גודל כרגע של 60 משפחות, רשומות.
מוטי אלימלך: זה מספיק חזק וטוב כדי לבנות יישוב.
מוטי אלימלך: 60 משפחות זכאיות מהקהילה הזו.
מוטי אלימלך: מנווה דקלים יש 50 בעין צורים, ועוד - -
דודי בנג’ו: למה אתה אומר נתונים לא נכונים.
דודי בנג’ו: ממה שאנחנו העברנו לכם לפני 8 חודשים כבר יש פי שניים.
מוטי אלימלך: אם תגיד את זה עוד 10 פעמים ולא תביא לי את הרשימה הזו - -
דודי בנג’ו: בפעם המיליון- הנה, אני נותן לך רשימה.
ה: של 130 משפחות זכאיות?
ה: 131 משפחות.
מוטי אלימלך: את הרשימה הזו ניקח ונבדוק.
מוטי אלימלך: אחת הבעיות שיש, בגלל שאנשים נמצאים בהתלבטות – משפחה רשומה ביותר מאשר פרויקט אחד.
מוטי אלימלך: אני יכול להביא שמות של משפחות שרשומות - - -
קריאה: יש אנשים שנמצאים בחוסר ודאות
ה: זה בסדר גמור,מותר, לגמרי.
מוטי אלימלך: ולכן הרשימות האלה יוצרות כפילות.
מוטי אלימלך: הם יודעים שיש להם 130 משפחות.
מוטי אלימלך: כשאני עושה הצלבה של הרשימות אני מדבר עם אנשים שמופיעים ברשימה אחת ומופיעים בעוד רשימה.
מוטי אלימלך: לכן, הרשימה תיבדק עכשיו ונחזיר לך תשובה נקודתית, מה המצב, ואיך הרשימה הזו משקפת את הרשימות האחרות.
קריאה: הערה אחת – ביום שהטרקטורים יעלו על השטח, הרשימות תגדלנה בהרבה.
ה: התלבטות זה מצב נפשי.
ה: אחרי שנראה שהמתלבטים הם אותם 60 - מי פונה אליהם, אתם פונים אליהם?
ה: אנחנו פונים אליהם?
ה: הוועד פונה אליהם?
ה: מוטי אלימלך: אנחנו עובדים עם ראש קהילה.
ה: היו”ר : ראש הקהילה פונה ושואל: האם אתם רוצים לרדת ממקום אחר ולבוא אלינו, ואז הם - -
זאב אלקין: אין משמעות לשאלה הזו עד שלא חותמים על חוזה.
ה: הביצה והתרנגולת.
מוטי אלימלך: הוא לא יכול לפנות אליהם עכשיו, כי הם יגידו- על מה אתה מדבר.
מוטי אלימלך: אני, ברשימת ההיתכנות, כדי להגיד למנכ"ל משרד ראש הממשלה שיש קהילה חזקה שהיא מגובה ב-60 משפחות זכאיות וצריך להילחם ולעשות הכל - -
דודי בנג’ו: זו הבעיה עם סל"ע - - יש 60 בטוח, יש 70 שנופלים בשתי רשימות, כשאתה אומר - -
דורון בן שלומי: אין קהילה יותר גדולה, חוץ מנווה דקלים, של 60 משפחות.
מוטי אלימלך: ברור לך שלי, כמנהלת סל"ע יותר קל וטוב אם אתה בא עם 130 משפחות ולא עם 70.
ה: נכון.
ה: יש כאן באמת תיאום אינטרסים.
מוטי אלימלך: אני ואתה, בקטע של גודל הרשימה- אין לנו ניגוד אינטרסים.
מוטי אלימלך: ככל שיש לך יותר אנשים שרוצים לבוא לאגוז, וזה מגובה בזכאות, מבחינתי כמנהלת סל"ע יותר קל לי, כי אתה יודע איך סופרים לי את המשפחות הזכאיות במשרד האוצר.