GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מתן וילנאי: ואחד האיגודים גרר אותי לבג"ץ על העניין הזה.
אמנון כהן: מה התקציב הכולל לחלוקה?
יום-טוב סמיה: התקציב הכולל של המועצה הוא 700 ל-800 מיליון שקלים, תלוי בהכנסות.
יום-טוב סמיה: החלוקה בגדול היא 50% לפרסים, 30%-33% לספורט ו-18%-20% לתפעול המועצה, קרי, לתחנות ולתפעול המועצה.
יום-טוב סמיה: זה באופן גס.
יום-טוב סמיה: כאמור 2,000 עמותות וקבוצות יצאו מהרשימה, חלקן בשל ניהול לא תקין, חלקן בשל אי קיום הקבוצה בכלל – משהו פיקטיבי לחלוטין.
אהוד רצאבי: על ידי מי הן הוצאו?
יום-טוב סמיה: על ידי המועצה.
אהוד רצאבי: רשם העמותות לא בודק את הדברים האלה?
יום-טוב סמיה: זה דרך רשם העמותות.
יום-טוב סמיה: מי שלא הראה ניהול תקין - - -
אהוד רצאבי: רשום העמותות צריך לקבוע מה זו עמותה פיקטיבית.
יום-טוב סמיה: לא, יש פה שני סוגים: קבוצה פיקטיבית ועמותה ללא ניהול תקין.
אהוד רצאבי: כלומר, עמותה ללא ניהול תקין לא יכולה לקבל כלום.
יום-טוב סמיה: היא לא קיבלה.
איציק שני: לפני זה לא בדקו את זה, לא עסקו בזה, נתנו.
מתן וילנאי: חבר הכנסת אהוד רצאבי, אתה תהיה מופתע, גם אני חשבתי כמוך, אבל זה לא היה פשוט.
מתן וילנאי: על זה הלכו אתי לבג"ץ.
אמנון כהן: קודם כול יישר כוח על הוצאת ה-2,000.
אמנון כהן: תמשיך לחפש עוד.
יום-טוב סמיה: אדם אופטימי ונאיבי כמוני קיווה שאם מישהו קיבל בשביל ארבע קבוצות, והיו לו שתיים פיקטיביות, הרי השתיים שהיו כן אמיתיות נהנו יותר.
יום-טוב סמיה: יש אומרים שהכסף שנועד לשתי הקבוצות הפיקטיביות הלך למקום אחר.
יום-טוב סמיה: היושב ראש וחברי המליאה "איבדו" את הכוח "לסדר"... - שימו לב למרכאות המופיעות בשקף.
יום-טוב סמיה: קיבלתי לא מעט הערות מחברי המליאה, ראשי הספורט, האיגודים והמוסדות, בסגנון: "איך אידיוט כמוך" – סליחה על הביטוי – "בא לתפקיד רב עוצמה והשפעה שכזה וגורם לנו בהחלטות שלו לאבד את הכוח שלנו 'לסדר' ולהשפיע".
יום-טוב סמיה: אמרתי להם כמו שאמרתי בזמנו לשר וילנאי כשהוא היה אלוף הפיקוד שלי: אני גאה על כך שכמפקד הרצועה, יש עליי מגבלת כוח, ואני גאה לא פחות מזה שאין לי כוח "לסדר".
יום-טוב סמיה: יש לי כוח להשפיע לטובה ביכולת התפקוד של המועצה, ומשם בא כוחי, אבל היכולת "לסדר", לארגן וכן הלאה – "הזדכיתי על זה", אם להשתמש בלשון צבאית.
יום-טוב סמיה: הספורטוטו – גוף אנאכרוניסטי שהיה לצד המועצה ותוקצב בכ-5 מיליון שקלים בשנה – היה צריך להיסגר שנה וחצי או שנה קודם הגעתי לתפקיד.
יום-טוב סמיה: קבעתי מועד לסגירתו.
יום-טוב סמיה: כמעט נסקלתי באבנים על כך על ידי בעלי המניות בספורטוטו.
יום-טוב סמיה: מי הם?
יום-טוב סמיה: – לא אחרים מאשר מוסדות הספורט.
יום-טוב סמיה: שוב, אנחנו מגיעים לאותו סיפור.
יום-טוב סמיה: סגרתי את הספורטוטו ביום אחד.
יום-טוב סמיה: אמרתי: ב-31 במאי אין ספורטוטו, יש לכם 90 יום, עד אז תתארגנו.
יום-טוב סמיה: הוא נסגר – עוד חסכון.
יום-טוב סמיה: הנקודה הבאה בשקף שלפניכם: 100% עמידה בהקצבות לספורט ב-2002.
יום-טוב סמיה: רבותיי, הסעיף הזה הוא מהות.
יום-טוב סמיה: תקציב המועצה בשנת 2002 עמד על 777 מיליון שקלים.
יום-טוב סמיה: כתוצאה מהמצב הכלכלי, המלחמה וכולי, ההכנסות היו רק 657 מיליון שקלים – 120 מיליון שקלים פחות בהכנסות.
יום-טוב סמיה: ההשפעה המיידית צריכה להיות על חלוקת הדיבידנד לבעלי המניות, ובעל המניות בתפיסת עולמי הכלכלית הוא הספורט.
יום-טוב סמיה: לא רק שהוא לא קיבל פחות 15% מההכנסות, אלא זו היתה השנה הראשונה אחרי הרבה מאוד שנים שהספורט קיבל 101% ממה שהובטח לו בתחילת השנה.
אופיר פינס-פז: איך עשית את זה?
אופיר פינס-פז: בפרסים הורדת, זה ברור.
יום-טוב סמיה: נראה לי כאילו ראית את המצגת שלי.
יום-טוב סמיה: תחבר את הסעיף של ה-5 מיליון שקל שראינו קודם עם מה שאנחנו עוד נראה במצגת.
יום-טוב סמיה: כשהגעתי לתפקיד עבדו בהנהלת המועצה מעל 120 עובדים.
יום-טוב סמיה: פניתי למנכ"ל הקודם, שאול סבירי שישב שם 14 שנה, ואמרתי: ממבט ראשון נראה לי – ואני איש עסקים – שיש פה יותר מדי אנשים.
יום-טוב סמיה: זו מינהלת "שמנה", אנא תוריד שליש.
יום-טוב סמיה: כשחזרתי כעבור שלושה שבועות, הוא אמר לי: יום-טוב, זה בלתי אפשרי.
יום-טוב סמיה: אמרתי לו: קח עוד שלושה שבועות, אתה חייב להוריד שליש מכמות האנשים, ואחרי זה אני אגיד לך אם אפשר להוריד עוד.
יום-טוב סמיה: חזרתי כעבור שלושה שבועות, והוא אמר לי שזה בלתי אפשרי.
יום-טוב סמיה: אמרתי לו: שאול, הבנתי, צריך להוציא רק אחד.
יום-טוב סמיה: ושחררתי אותו מהתפקיד, בסיוע השרים, ההבנות וכולי, והעדפתי לתפקד עם ממלא מקום המנכ"ל.
יום-טוב סמיה: לקחתי את איציק שני והצבתי בפניו את האתגר, ובתוך חודש ימים, רבותי, נותרו במועצה 80 עובדים.
יום-טוב סמיה: אגב, השאלה היחידה שאיציק שאל היתה: "'המפקד' – בלשונו שלו – 80 עובדים שאתה רוצה שיישארו כוללים אותך או בלעדיך?
יום-טוב סמיה: כי אני מתנדב.
יום-טוב סמיה: אמרתי לו: אל תספור אותי, אני מתנדב, 80 בלעדיי.
יום-טוב סמיה: אם כן, במועצה נותרו היום 79 עובדים בחוזים אישיים, לא בחוזים של עובדי מדינה, שהכינוי שלהם הוא – סליחה על הביטוי – "מסמר בלי ראש".
יום-טוב סמיה: מדובר בחוזים אישיים, דהיינו, אתה מתפקד טוב, אתה נהנה; אתה לא מתפקד טוב – הודעה מראש של 30 יום, שלום, אתה בבית, כמו בעסק פרטי שבו אני חייב להביא תוצאות לבעלי המניות שלי.
יום-טוב סמיה: זה חסכון של מיליון שקל בשנה – רק במשרות, עבודות ואנשים.
יום-טוב סמיה: לשאלתך, חבר הכנסת פינס, חסכון בכלל תוכנית ההתייעלות – 100 מיליון שקל, מאז כניסתו של איציק שני לתפקיד, מאז שהתחלנו, כלשונו, "להפוך כל בלטה", לבדוק כל תקשי"ר, כל התקשרות.
יום-טוב סמיה: הכול מוכרז מחדש.
יום-טוב סמיה: חסכון כולל של 100 מיליון שקלים – זה אפשר לי לתת לספורט 100% הקצבות, למרות זה שאני לא עומד בתקציב ההכנסות, וזה אפשר לי להעז לצאת ל"פרויקט העשור", שהוא מבחינתי פרויקט הדגל, ואני זוכר שכאשר נימקתי מדוע אני מוכן לאבד את הכוח שלי כמשפיע במועצה, אמרתי לחברי המליאה שרדו בי על אובדן הכוח הזה: הכוח שלי-שלכם יהיה בכך שבעוד שש-שבע שנים יחתכו סרטים בחמישה-שישה מתקנים חדשים בארץ, ואנחנו נעמוד בצד ונטפח לעצמנו על השכם ונגיד: אנחנו התחלנו בזה.
יום-טוב סמיה: גם אם לא יגידו את זה בנאום, לעצמנו נוכל להגיד: אנחנו התחלנו בזה.
יום-טוב סמיה: תוכנית "פרויקט העשור" נולדה בתחילת שנת 2002 והתבססה רובה ככולה על תוכנית אב שהכינו במשרד התרבות, המדע והספורט –אז בראשות מתן וילנאי ושוקי דקל שהשקיע בתוכנית הזאת, והשרה הנוכחית וממשיכה ועוסקת בה.
יום-טוב סמיה: תוכנית זו התבססה על תוכנית אב כוללת, שאותה אנחנו מפרטים בהמשך הפרזנטציה: באילו איצטדיונים, באילו מתקנים נעסוק ובאילו רמות ובאיזה אופן.
יום-טוב סמיה: התוספת היחידה של המועצה היא יוזמה שלנו להוסיף "פרויקט למגזר המיעוטים", כפי שקראנו לזה בהתחלה, כי לא ידענו עדיין לאיזה כיוון אנחנו הולכים: לערבים בצפון, לבדואים בדרום או לדרוזים, ואט-אט, כשהסתכלנו לאחור על בניית המתקן בעילוט עבור המגזר הערבי בצפון, החלטנו שעדיף להמשיך ולשפר את המתקן בעילוט, בהנחה שאחת הקבוצות תעלה לליגת-העל, ואכן אנחנו עושים את זה השנה, והצעתי לשר וילנאי לבוא סוף סוף אל העדה הדרוזית, "להעיר אותה משנתה" במובן הזה – תסלחו לי על הביטוי – ולומר להם: מגיע לכם שגם אתם תבנו מתקן ספורט, ותגישו מסמך איפה אתם רוצים לבנות אותו.
יום-טוב סמיה: קיימו ישיבות - תכף נפרט את זה בהמשך.
יום-טוב סמיה: אבל כל התוכנית התבססה על - - -
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: מר סמיה, יש לי בקשה אליך, יותר מאשר שאלה.
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: חלק גדול מהנוכחים כאן, כמעט כולם, לא קראו את הכללים ואת הקווים המנחים של קרן המתקנים איך קובעים את המתקנים הראויים, שדרוג מתקנים קיימים ומיקומם.
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: כדי שנוכל להבין את המשך דבריך, אולי תוכל לומר בכמה מילים איך נבחרים האתרים להקמה או לשדרוג ומה מיקומם, זאת אומרת, קודם הסוג, ואחר כך המיקום.
יום-טוב סמיה: אמרתי.
יום-טוב סמיה: המיקום, שהוא הדבר הבסיסי, נובע מתוכנית האב הכוללת.
מתן וילנאי: מר סמיה, כיוון שאני אצטרך לעזוב באמצע לישיבת ועדת העבודה, אני גם אענה לשאלה של המבקר וגם אעיר את ההערות שלי.
מתן וילנאי: אני מקבל כל מילה הכתובה ב-bold בעמוד 40 בדוח המבקר – כל מילה, כאילו העתיקו את זה מההנחיות שלי לגבי תוכנית לאומית, רחבה, כוללת, לא של "חבר מביא חבר", לא "שמור לי ואשמור לך".
מתן וילנאי: אני דרשתי את הדבר הזה.
מתן וילנאי: זה לא תפקיד של המועצה; לפי הבנתי, זה תפקיד של המשרד, כי אתם לא יודעים שבונה המתקנים הגדול ביותר לא יושב בכלל בחדר הזה, וזה משרד השיכון.
מתן וילנאי: הוא בונה מתקנים בהיקפים עצומים.
מתן וילנאי: הוא לא שואל את משרד הספורט.
אמנון כהן: לפי מדיניות של המשרד.
אמנון כהן: הוא קבלן ביצוע?
מתן וילנאי: לא, בקשר שלו עם המועצות המקומיות הוא מקצה להן כספים להקמת מתקני ספורט.
יחיאל חזן: אבל זאת לא תוצאה של החלטה שמישהו מקבל, אלא כשהוא מקצה, הוא עושה זאת על פי קריטריונים של שכונה שבונים או של פרויקט - - -
מתן וילנאי: ולכן, הקמתי ועדת היגוי בין משרדית – והשרים שיתפו עם זה פעולה - בראשותו של ראש מינהל הספורט, שהיה אז גם יושב ראש קרן המתקנים, וזה הקל על הפעולה, ואותה ועדת היגוי תראה בתמונה שלמה את כל מה שכותב פה המבקר, וכך זה צריך להיות.
מתן וילנאי: ולדעתי, משנת 2001 או 2002 הדבר הזה התייצב, ומתוך זה גוזר יום-טוב סמיה ויש ראייה שלמה.
מתן וילנאי: עכשיו אגלה לכם סוד.
מתן וילנאי: אין בארץ אף לא אצטדיון אחד חוקי.
מתן וילנאי: אתם מבינים את זה?
מתן וילנאי: בשום תחום: לא בטניס שולחן, לא בכדורגל ולא - - -
אמנון כהן: מה זאת אומרת שאין אף אצטדיון חוקי?
מתן וילנאי: כי אין כסף.
מתן וילנאי: אין אצטדיון שעומד בקריטריונים בין לאומיים.
אמנון כהן: מאיזו בחינה, מבחינת בטיחות?
מתן וילנאי: בכול, כולל מיקום עיתונאים.
אופיר פינס-פז: אדוני היושב ראש, "הפועל ירושלים" באה ל"הפועל רעננה", ולפני שהתחיל המשחק, נגמר המשחק - על המתקן.
מתן וילנאי: אני רוצה שתבינו שכאשר באה קבוצה לשחק באצטדיון רמת-גן, היא עושה לנו טובה.
מתן וילנאי: היא לא חייבת לשחק שם.
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: לא זאת השאלה שלי, עם כל הכבוד.
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: כתבנו את הדברים שאתה אומר, אבל שאלתי היא אחרת.
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: אני מדבר עכשיו מבחינתה של המועצה - - -
מתן וילנאי: לא אני אתן את התשובה מבחינתה של המועצה.
מתן וילנאי: אני רק אתן את הרקע, ואחרי זה המועצה תיתן תשובה.
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: זה מרחיב את השאלה.
מתן וילנאי: כן, אני מרחיב.
מתן וילנאי: במאי 2001 היה האסון שבו נמחץ הנער בחיפה, עמיר ראנד, ובמהלך של פחות משנה העברנו חוק שעוסק בנושא האלימות במגרשי הכדורגל.
מתן וילנאי: זה לא נפתר, אבל השנה, בפעם הראשונה מאז חורבן הבית, לא התפרצו למגרש ומחצו ילד או שניים, כפי שהיה מקובל בשנים האחרונות, וזה תוך כדי הליך של הורדת מחסומים, שהוא לא עניין של משרד הספורט, אלא של משרד הפנים, כי מדובר בהשלטת סדר במקומות ציבוריים.
מתן וילנאי: זה עולם ומלואו, וצריך לעשות בו סדר, ואנחנו התחלנו בכך, והמועצה היא רק אחד הכלים, זה מה שרציתי להדגיש.
מתן וילנאי: אני רואה מדיניות של המשרד, שעושה תיאום בין-משרדי, והמועצה היא אחד הכלים.
מתן וילנאי: ומשנת 2001 – אני נכנסתי לתפקיד ב-1 בינואר 2000 – זה התחיל לקבל את הצורה הזאת, ובאמת נעשו דברים שלא היו מקובלים עד אז.
מתן וילנאי: הכללים איך זה מתבצע ומה הקריטריונים – זה עניין של הוועדה הבין משרדית, ולאחר מכן המועצה, שיש לה כסף לא קטן, בקטע שלה, בנושא של מתקני הספורט.
מתן וילנאי: אעיר עוד הערה ובזה אבקש לסיים ולצאת.
מתן וילנאי: כשנכנסתי לתפקיד, כמות הכסף היתה נמוכה יחסית - הכול מופיע בדוח המבקר.
מתן וילנאי: אני דרשתי להגדיל את הסכום, אבל אין לי עמידה בפני המועצה.
מתן וילנאי: אני יכול לדרוש, והם יכולים להחליט שלא.
מתן וילנאי: הכוח היחיד שלי הוא שאני לא חותם על תקציב המועצה, והתעכבה החתימה על התקציב עד שהקצו סכום שהיה נראה לי סכום סביר - להתחלתה של דרך, כי גם עכשיו הוא עדיין לא נראה לי סביר.
מתן וילנאי: והדברים שהמבקר העיר הם הדברים הנכונים שאתם חייבים לעשות לתיקונם, מר סמיה – עכשיו זה גם משרד החינוך וגם המועצה – כי זה הסיכוי היחיד למתקני ספורט בארץ.
מתן וילנאי: יש אזורים שלמים שהמילה "מתקן ספורט" לא ידועה להם.
מתן וילנאי: דיברת על הדרוזים.
מתן וילנאי: המילה לא ידועה להם בכלל, הם לא חושבים שמגיע להם, ומשרד השיכון יש לו הכללים שלו - - -
יחיאל חזן: אבל בינתיים אנחנו עדיין לא יודעים מה הם הקריטריונים לחלוקת מתקנים בערים מסוימות.
מתן וילנאי: יש פה אנשים שייתנו את התשובה לעניין הזה: שוקי דקל, שהיה יושב ראש ועדת ההיגוי הבין-משרדית, ושם-טוב סמיה שמופקד על כך.
מתן וילנאי: אני מצטער שאני צריך לעזוב.
אמנון כהן: אני מבקש התייחסות לשאלתו של המבקר.
אמנון כהן: מר סמיה, תחליט מי יכול לענות על כך.
אהוד רצאבי: מאחר שגם אני חייב לצאת עוד מעט, אני מבקש להעיר לגבי דבר, שכנראה, יתפתח כשאני לא אהיה כאן.
אמנון כהן: תצטרך לעבור על הפרוטוקול.
אהוד רצאבי: אני אעבור עליו.
אהוד רצאבי: אני גם סומך עליך שאני אקבל אותו.
אהוד רצאבי: שאלתי קודם לגבי הוועדה של דוד ליבאי בנושא של ניגוד האינטרסים.
אמנון כהן: זה יעלה כאן.
אהוד רצאבי: זה יעלה, ואני לא אהיה כאן.
אהוד רצאבי: לכן, אני רק רוצה לבקש דבר אחד.
אהוד רצאבי: הרי שמו של אדם הוא הדבר היקר ביותר שיש לו.
אהוד רצאבי: מטבע העניין, כשמעבירים נושא לוועדת חקירה או לבדיקת מבקר המדינה, זה עושה את ההדים שזה יכול לעשות – אני מתנסח בעדינות.
אהוד רצאבי: אם מונתה ועדה שבראשותה עומד אדם בעל שם כמו דוד ליבאי, עם כל מה שעומד מאחוריו, אני חושב שצריך להקצות לה את הזמן המינימלי – איקס חודשים – וכשהיא תסיים את עבודתה, לראות מה הוועדה הזאת אומרת, ובהתאם לזה להחליט, לפני שמטילים רבב כזה או אחר - - -
אמנון כהן: לא הטלנו ואינני מטילים שום רבב.
אהוד רצאבי: לא אנחנו.
אהוד רצאבי: היתה כתבה בערוץ 10, הדבר הזה עלה לכותרות.
אהוד רצאבי: זה מאוד חשוב לי.
אהוד רצאבי: הרי כולנו חסים על כבודו של אדם.
אהוד רצאבי: אני מצטער שאני חייב לצאת.
אהוד רצאבי: אני אקרא אחר כך את הפרוטוקול.
אהוד רצאבי: אגב, לגבי 2,000 העמותות האלה, אני אהיה אתך בקשר מאחר שאני אחראי על נושא העמותות בוועדת הכספים.
אמנון כהן: ועדת משנה לעמותות, אישור על פי סעיף 46?
אהוד רצאבי: על פי סעיף 46 – ניהול תקין וכל מה שקשור במשרד הפנים וכן הלאה.
אמנון כהן: כן, זה חשוב מאוד.
אמנון כהן: יושב ראש המועצה, בבקשה.
שוקי דקל: ברשותך, אומר כמה דברים מקדימים.
שוקי דקל: אני חושב שדוח המבקר, גם בדיון שהתקיים ביולי, נגע בשתי הנקודות המרכזיות מאוד בעבודת המועצה.
שוקי דקל: הנקודה הראשונה – והיא עדיין לא הועלתה כאן – היא נהלי הבקרה של המועצה.
שוקי דקל: אני חושב שבזה לקתה המועצה בעבר ואני חושב שהתהליך הזה שנעשה הוא עדיין לא מספיק.
שוקי דקל: אני מדבר על בקרה על כספי המועצה - - -
אמנון כהן: יש מבקר פנים למועצה, נכון?
שוקי דקל: יש ועדת ביקורת ויש מבקר פנים.
שוקי דקל: אני חושב שזה אחד הדברים המשמעותיים.
שוקי דקל: הדבר השני, שגם המבקר תיאר אותו בצורה יוצאת מן הכלל, הוא ראייה כוללת של פיתוח המתקנים במדינת ישראל, ראייה רחבה, רב-שנתית.
שוקי דקל: במשרד הספורט היתה ראייה כזאת, אבל מסיבות שונות, שחלק מהן גם יום-טוב סמיה תיאר בפתיח, הרכב המועצה וכולי - תפיסת התוכנית כתוכנית כוללת לא הפכה לאג'נדה, לתוכנית עבודה במועצה ולעידוד ולקידום הספורט.
שוקי דקל: אנחנו במשרד הספורט - ואני אשתדל לענות גם לשאלות של חברי הכנסת – הגענו למסקנה שאי אפשר המשיך לבנות מתקנים במדינת ישראל בצורה כזאת.
שוקי דקל: זה טלאי על טלאי.
שוקי דקל: אני רוצה להבהיר את מה שאמר השר לשעבר וילנאי, כי השאלה שלך, אדוני היושב ראש, מה זה "מתקן חוקי" היא במקומה.
שוקי דקל: זה די תמוה.
אמנון כהן: לא, מגרשים חוקיים.
שוקי דקל: אני אסביר.
שוקי דקל: בפיב"א לא אישרו לנו אף אולם, כולל "יד-אליהו", אלא בתנאים מסוימים, כי הוא תקני, אבל לא עונה על הסטנדרט הבין לאומי.
שוקי דקל: אצטדיונים, כולל - - -
אמנון כהן: מה זה קשור לסטנדרטים בין-לאומיים?
אמנון כהן: הבטיחות שם בסדר?
שוקי דקל: נושא הבטיחות ונושא הנגישות – אם מדובר בנכים – הפרדה של קהלים.
שוקי דקל: למשל, בנושא האיצטדיון הגיע נציג מוופ"א והגיע גם נציג מפיפ"א והם אמרו: אתם לא נורמליים, אתם מכניסים את האנשים מאחורי גדרות, כמו בכלובים, אתם מעלים את רמת ה-anxiety שלם, והם כבר באים עם לחץ דם גבוה, זה לא תקני.
שוקי דקל: נוהל הכניסה – אנשים נמחצים בכניסה, שלא לדבר על כך שהם נמחצים ביציאה.
שוקי דקל: לכן, זה לא עונה על הדרישות, לא לגבי הנגישות של החניה - - -
אמנון כהן: למה לא מתאימים אותם?
שוקי דקל: כי כך בנו.
שוקי דקל: לכן, נכנסנו לעניין בראייה כוללת ובאנו לתת מענה לעידן הזה, כדי שהמתקנים יהיו ראויים לתחרויות בין לאומיות מוכרות.
שוקי דקל: אזכיר רק דוגמה אחת: למדנו את ה-“Green Book” האנגלי ואימצנו אותו.
שוקי דקל: עכשיו, למשל, נמצא דבר מאוד מעניין: בראשית הדרך, אצטדיון שיש בו שירותים לנשים יותר תקינים ונוחים – הגיעו אליו יותר אנשים, קרי, יותר משפחות באו למגרש, וזה הפחית את רמת האלימות.
אמנון כהן: זה בילוי משפחתי.
שוקי דקל: ממש כך.
אמנון כהן: אבל אני רוצה לחדד את הנקודה הזאת לפני שאני אעביר את רשות הדיבור ליושב ראש.
אמנון כהן: אדוני היושב ראש, בחלוקת התקציב, אולי שנה אחת לא תחלק שום כסף ותגיד שכל הכסף הולך לתיקון המתקנים ולהתאמתם לרמה הבין לאומית.
אמנון כהן: אולי פעם אחת צריך לתקן ולהתאים.
שוקי דקל: כבוד היושב ראש, זה הרציונל שהוליד את פרויקט העשור.
יום-טוב סמיה: אני אסביר.
אמנון כהן: אבל לפני שאתה מגיע לפרויקט העשור, לפני שאתה מתחיל פרויקטים חדשים, אולי כדאי שתטפל קודם כל במתקנים הישנים שלא עומדים בתקן, שחס ושלום, לא יקרה איזשהו אסון.
אמנון כהן: אנחנו עם שמחכה תמיד לאסון, חס ושלום, כדי להתחיל לתקן.
אמנון כהן: לכן, אני אומר, לפני שזה יקרה, שנה אחת עושים אתנחתא, מכינים תוכנית אב לגבי כל המתקנים שיש בהם ליקויים, עושים מיפוי כזה או אחר ומתקנים אותם.
אמנון כהן: אתנחתא של שנה-שנתיים, קודם כול נתקן את הליקויים במתקנים הקיימים.
אמנון כהן: לאחר מכן נתפרס הלאה.
אמנון כהן: זו הראייה.
אמנון כהן: אפשר לקבל את תגובתך לנקודה הזאת בלבד?
יום-טוב סמיה: אני חולק על כך, ואני אסביר.
שוקי דקל: ברשותך, אני אמשיך בדבריי ואנסה להשיב גם על השאלה הזאת.
שוקי דקל: ולכן, במצב הנתון הזה, כשאנחנו כבר הצטרפנו ב-1992 למדינות שמביאות מדליות באולימפיאדה, איננו יכולים להמשיך בלי לתת לזה מענה.
שוקי דקל: דבר אחד היה ברור: אצטדיונים תקניים ברמה הזאת – לא יכולה לבנות הרשות המקומית לבדה.
שוקי דקל: שום עיר גם לא מוכנה להיכנס לזה.
שוקי דקל: אצטדיון כזה שהופך גם למרכז בילוי וכולי – לתחזק אותו זה היום עניין של מיליוני שקלים לשנה, שלא לדבר על בנייתו.
שוקי דקל: לכן, בדיוק זה המענה למה שאתה אמרת: עשינו מיפוי ארצי בתוכנית אב יישובית, מול השלטון המקומי.
שוקי דקל: חתמנו על אמנה עם השלטון המקומי, הבאנו לעריכת מיפוי לגבי כלל היישוב במדינת ישראל - קראנו לזה הגשת תוכנית אב יישובית – מה הצרכים שלהם בספורט, וחייבנו כל יישוב לערוך גם סקר צרכים מבחינת האוכלוסייה, שלא יבוא ראש עיר עם איזה רעיון שלו ויבנה משהו שלא מתאים לאוכלוסייה.
שוקי דקל: זה בדיוק המענה.
שוקי דקל: בד בבד - וגילינו להרבה ראשי ערים שלא יודעים אפילו אילו מגרשים יש אצלם – לשדרג את הקיים.
שוקי דקל: יש מתקנים שנבנו בשנות ה-50 ושהם לא תקניים, וילדים משתמשים בהם עדיין.
שוקי דקל: מבחינת גודל זירת הפעילות, הם הופכים למפגע בטיחותי.
שוקי דקל: מיפינו את הכול, ערכנו סקר בשתי מהדורות.
שוקי דקל: העברתי את זה גם למבקר.
שוקי דקל: יש לנו כאן מהדורה מתוקנת, מעודכנת לספטמבר 2002 – מייד אתן לך את זה, אדוני היושב ראש - המפרטת מה קיים במדינת ישראל.
שוקי דקל: ערכנו מיפוי מה צריך במדינת ישראל, על פי קריטריון שנקבע בוועדת ברודט, פר-אוכלוסייה, איזה סוג של מתקנים.
שוקי דקל: כתבנו רצוי ומצוי.
שוקי דקל: אגב, הכול יודעים שההבדל בין רצוי למצוי בגימטרייה הוא כסף.
שוקי דקל: גם את זה כתבתי באחת המצגות שמונחות בפניכם.
שוקי דקל: זאת אומרת, עשינו מיפוי מה הצרכים ברמה הלאומית.
שוקי דקל: הגענו לכ-4 מיליארד שקל.
שוקי דקל: זה מפחיד אנשים, אבל זה לא בשמים.
שוקי דקל: ליתר דיוק, זה 3.8 מיליארד שקל.