GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמנון כהן: אז אל תעשה יותר, אף אחד לא ציפה ממכם.
אמנון כהן: תהיו בני אדם תקבלו אנשים במצוקה בחיוך, משפחה בצרה, אל תתגבהו, אל תתנשאו.
אהוד קינן: הרצון הטוב זה עניין שאדם מעיד על עצמו ואני יכול לומר שהוא קיים.
אהוד קינן: אין התנשאות.
אהוד קינן: כמובן שאם מישהו מרגיש שמתנשאים אם מישהו חושב שאני מתנשא זה לא בסדר.
אמנון כהן: אנחנו נבחרי ציבור, אם אנחנו מתנשאים, לא מטפלים, יש זכות לציבור להחליף אותנו.
אמנון כהן: מה קורה עם בן אדם שיושב שם ועולה ועולה, מתנשא כל החיים שלו, מה דינו?
אמנון כהן: מי יכול להזיז אותו?
אמנון כהן: מי יכול לטפל בהתנשאות?
אמנון כהן: מי יכול לומר לאותו אדם שאמר, אל תיקח את ציבין, תיקח את ההוא, אל תתערב, זה לא מעניינך בכלל.
אהוד קינן: יש מערכת אבל אני לא מתווכח מפני שאנחנו לא צריכים להגיע למצב הזה.
אמנון כהן: אבל הגעתם למצב הזה.
אהוד קינן: אם אדם מרגיש שמישהו מתנשא זה ודאי לא בסדר.
אהוד קינן: אני מדבר רק על המשפחות.
מרינה סולודקין: אנחנו כל הזמן צועקים על קיפוח של מזרחיים, ערבים ועולים.
מרינה סולודקין: אני רואה שזה קיים גם במשרד החוץ.
מרינה סולודקין: זה מה ששמעתי ממשפחות כאן.
מרינה סולודקין: לא רציתי להתמקד בזה כי זה לא העניין.
מרינה סולודקין: העניין הוא פיקוח נפש והצלת אנשים וגם מאמצים לעזרה.
מרינה סולודקין: אבל לתת יחס מזלזל לאנשים שאין להם חסכונות, שאין להם קשרים, ובקבוצה זו נכללים כמובן העולים החדשים, זוהי תופעה בלתי נסבלת.
אהוד קינן: אני אתייחס לאסתר אחותו של אדיר.
אהוד קינן: שאלת את השאלה לגבי הביקורים, לגבי איך הדברים מתנהלים.
אהוד קינן: אז אולי ראש החטיבה הקונסולרית, מנשה בר-און, שאחראי בפועל על הדברים האלה יסביר את הנוהל.
אמנון כהן: כמה זמן כבודו בתפקיד?
אמנון כהן: אמרו שהחלפת מישהו?
מנשה בר-און: שנה וארבעה חודשים.
אמנון כהן: לפני כן היית במשרד החוץ בתפקיד אחר?
אמנון כהן: אתה מכיר את הדברים לעומק?
מנשה בר-און: אני רוצה קודם כל להבהיר מה תפקידה של החטיבה הקונסולרית, מה תפקידו של הקונסול ומה תפקידה של המחלקה לישראלים בחוץ לארץ בתוך החטיבה שלנו.
מנשה בר-און: בנוסף לאסירים ולעצירים שאנחנו מטפלים אנחנו מופקדים על נושאים שונים שקשורים לאזרח הישראלי.
מנשה בר-און: לדוגמא: אנחנו מטפלים בישראלים שנפגעים כתוצאה משימוש בסמים במזרח הרחוק.
מנשה בר-און: מטפלים באסונות.
מנשה בר-און: אסון טאבה, אסון צונאמי, התאומים.
מנשה בר-און: כל הדברים האלה אולי אינם מגיעים לידיעת הציבור אבל מי שמטפל בהם זה הקונסול בשטח, זו המחלקה שלנו ומשרד החוץ.
מנשה בר-און: הדברים האלה הם באחריות משרד החוץ ואנחנו משתדלים לעשות את זה כמה שיותר טוב.
מנשה בר-און: חילוץ ישראלים שנקלעו למקומות מסוכנים.
מנשה בר-און: בוליביה למשל.
אמנון כהן: יש ביקורות חמורה של מבקר המדינה גם בנושאים האלה.
אמנון כהן: אז אל תיכנס לשם כי יש לי דו"ח קשה מאד על זה.
אמנון כהן: תעזוב אותו.
אמנון כהן: מילא הייתם עושים שם משהו טוב, הייתי אומר לך לספר.
מנשה בר-און: שוד מזויין בפרו שאזרח ישראלי נרצח, גם בזה אנחנו מטפלים.
מנשה בר-און: כלומר, המטרייה הכללית של הטיפול באזרח הישראלי אינה מתמקדת רק באזרחים שנעצרים.
מנשה בר-און: אני רוצה שתבינו גם מהן המטרות הנוספות שיש לנו.
אמנון כהן: אחי היקר.
אמנון כהן: יש לי דו"חות קשים גם על דברים אחרים שאתם עושים.
אמנון כהן: אז אל תיכנס לשם כי אני אוציא את הדו"ח ואדרוש ממך תשובות.
אמנון כהן: אז תעזוב את זה כרגע, אני מתמקד כרגע בפרט.
מנשה בר- און: יש לנו כ 360 אסירים ישראלים בחו"ל אחרי משפט שמרצים עונשים אלו ואחרים.
מנשה בר- און: ועוד כמאתיים אזרחים ישראלים שהם במצב של עציר.
מנשה בר- און: כמאה מהם הם אזרחים ששוהים באופן לא חוקי במדינה, בעיקר בארצות הברית ובדרך כלל הם אזרחים שמגורשים אחרי תקופה מסויימת.
מנשה בר- און: יש לנו הנחיות שהקונסול צריך ליצור קשר עם האסיר.
מנשה בר- און: יצור קשר הכוונה או בטלפון, או יבקר אותו, או יבקש מהקהילה היהודית במקום, אם יש, לבקר אותו ושיהיו בקשר עם השגרירות והקונסול.
מנשה בר- און: מטרת הקשר של הקונסול עם העציר, אם זה בביקור, אם זה בשיחת טלפון עם הכלא או עם העציר עצמו היא לבדוק את מצבו הנפשי והרפואי.
מנשה בר- און: אם הוא מקבל את התנאים שהחוק הבינלאומי מתיר לכל אסיר לקבל.
מנשה בר- און: אם הוא אינו מופלה לרעה בגלל לאומיותו ויהדותו.
מנשה בר- און: אם הוא מקבל אוכל כשר במידה והוא רוצה או תשמישי קדושה.
מנשה בר- און: את כל הדברים האלה הקונסול תפקידו לבדוק, לשאול את האסיר ולודא שהשלטון המקומי יכול לספק.
מנשה בר- און: אם הוא אינו מספק אז אנחנו נעזרים בקהילה היהודית במקום.
קורינה ימין: סליחה אבל מנסיון, הקונסול אינו עושה את זה.
קורינה ימין: אני מצטערת אבל אני חייבת להגיב.
קורינה ימין: הם לא עושים את זה.
קורינה ימין: נקודה.
קורינה ימין: בשגרירות ישראל באקוודור לא עושים את זה.
קורינה ימין: אחרי שערבתי את התקשורת,
דוד אזולאי: אני אומר לך למה הגברת מתכוונת.
דוד אזולאי: כאשר אתם מגיעים לאסיר רק אחרי חמישה, שישה, חודשים, המשפחה מודיעה לכם, אז ודאי שאתם כבר אחרתם.
קורינה ימין: רק אחרי שבעה חודשים, וגם זה אחרי שערבתי את התקשורת כי לקחו את הבן שלי והוא נפגע בריאה.
מרינה סולודקין: יש לי שאלה, מה עם נעלמים?
מרינה סולודקין: מי בפיקוד צריך לטפל בנעלמים?
מרדכי ציבין: באוסטרליה ישב אדם חמישה חודשים בבית חולים לחולי נפש, לא ביקרתם אותו, ידעתם שהוא יושב שם, עד שאני פניתי אליכם.
מנשה בר-און: אני רוצה לומר דבר כזה.
מנשה בר-און: אין לנו בעייה שמדינת ישראל תקציב לנו תקציבים ותתן לנו את האפשרויות לבקר את האסיר כל חודש.
מנשה בר-און: הקונסול שנמצא באיזור, יש לנו בברזיל הגדולה שגודלה כמעט ככל אירופה, קונסול אחד שממונה על כל הדברים האחרים שקשורים לתפקידו ובנוסף לזה הוא גם איש המינהלה של השגריר.
מנשה בר-און: אז כמה אפשר לדרוש מאדם שיעדר מהנציבות שלו.
דוד אזולאי: אני חושב שהיושב ראש, שאני ממלא את מקומו למספר דקות, אמר קודם לכן, הצגת פה מספר אסירים שדיברת עליהם בברזיל.
דוד אזולאי: מבחינה הגיונית אתם יכולים לעמוד בזה.
דוד אזולאי: אני מציע לכם תפסיקו להשתמש עם הטיעון הזה כי הוא אינו תופס מהסיבה הפשוטה.
דוד אזולאי: אם הטיעון הזה יתפוס אז צריך לסגור את כל מדינת ישראל, מפני שבכל מצמצמים, בכל יש קיצוצים.
דוד אזולאי: אין תקנים ועובדה שהמדינה ברוך השם מתנהלת.
דוד אזולאי: אי אפשר לבוא ולהגיד את זה אז תרדו מהטיעון הזה.
מרדכי ציבין: בהולנד מבקרים אסירים?
דוד אזולאי: אגב, יש לי גם הצעה בשבילכם בעניין זה.
דוד אזולאי: אם יש לכם בעייה של קיצוצים ואתם לא עומדים במשימות שלכם, בשביל זה יש ועדת כספים.
דוד אזולאי: יש לכם נציגות שלכם, תיגשו, תבקשו, אבל לא פה.
מרדכי ציבין: אני רוצה לומר שלא הכל שחור.
מרדכי ציבין: ישנו קונסול אחד שאני עבדתי אתו ברוסיה שהיה מבקר כמה שיותר פעמים, איני יכול להזכיר את שמו כי יפטרו אותו, ועשה מעשה, פגש את קובזון שידוע כפושע בינלאומי, גם עצרו אותו בארץ אבל ברוסיה הוא אליל, פגש אותו במשרד, הלך אליו למשרד הוציא לו ויזה לחמש שנים אבל קובזון עבר.
מנשה בר-און: אני רוצה להתייחס למקרה של קתרין רקיטוב בתור דוגמא אחת, שחברת הכנסת סולודקין העלתה.
מנשה בר-און: מאז שהמקרה הובא לידיעתנו על יד האמא בסביבות אוגוסט בשנה שעברה, לא חסכנו בפנייה לכל מדינה ומדינה בדרום אמריקה על מנת לודא באמצעות משטרת ההגירה, באמצעות ביקורת הגבולות אם היא נכנסה או יצאה.
מנשה בר-און: לא חסכנו והאמא יודעת.
מנשה בר-און: פירסמנו את התמונה שלה בכל מקום אפשרי ששם יש ריכוזים ישראלים והאמא הייתה בקשר איתנו, וגיא שיושב כאן טיפל בה באופן אישי.
גבריאל שריקי: אני שלחתי את אשתי שנה שלמה להודו.
גבריאל שריקי: שנה שלמה עם הילדה בהודו.
גבריאל שריקי: שנה שלמה היא הייתה בבית סוהר עם הילדה שלה.
מנשה בר-און: חברת הכנסת סולודקין, את שמעת את האמא.
מנשה בר-און: אני לא יודע אם האמא סיפרה לך את כל הסיפור.
מנשה בר-און: אני בא להשלים לך דברים שאת לא יודעת אותם.
מרינה סולודקין: מה שאני אומרת לך זה שאתם נכשלים ואנחנו מקבלים תיקים חדשים.
מרינה סולודקין: אני לא רוצה לההתעסק עם זה בכלל אבל אנשים מאוכזבים מכם.
מרינה סולודקין: מגיעים ואומרים שבמשרד החוץ שולחים אותנו לחוקרים פרטיים.
מרינה סולודקין: אז אל תגידו לנו שאנחנו לא מודעים, אנחנו מודעים ועוד איך.
מנשה בר-און: אני חוזר בי מדברי, אני רק אומר שלא כל הסיפור מוכר לך ואני יכול להשלים לך את הסיפור אם את רוצה.
מנשה בר-און: אנחנו פנינו לכל מדינה ומדינה בדרום אמריקה לבקש פרטים על קתרין, אם היא נכנסה או יצאה מאותה מדינה.
מנשה בר-און: ויש לנו את הדברים בכתובים.
מנשה בר-און: ביקשנו מכל הקונסולים ביבשת באותו איזור שהיא הייתה אמורה להיות לפי התיאור שהאמא עשתה, להדפיס את התמונה שלה והאמא שילמה עבור פירסום הדברים האלה.
מנשה בר-און: אנחנו לא יכולים לשלוח חוקרים, לא יכולים לבקש מחוקרים פרטיים לחקור ולחפש אחריה.
מנשה בר-און: האמא התקשרה לחוקרים פרטיים והם רוצים הון תועפות.
מנשה בר-און: הם רוצים אלפי דולרים שאנחנו כמדינה, כמשרד חוץ אין לנו את הכלים האלה.
מנשה בר-און: כל הדברים שעשינו כדי לחפש את הבת זה באמצעים שעומדים לרשותנו בנציגות מהתקציב הזעום של הנציגות ובמסגרת היכולות שלנו בנציגות.
מנשה בר-און: ואני חושב שברמה הרישמית אנחנו עושים את זה בדרך הטובה ביותר.
מנשה בר-און: נכון שאני לא יכול בעצמי לחפש את הילדה.
דוד אזולאי: זו הבעייה.
דוד אזולאי: שאתם נדמה לכם כל הזמן שאתם נמצאים בדרך הטובה ביותר.
דוד אזולאי: ופה רבותי הבעייה השורשית שלנו.
דוד אזולאי: שומעים פה טענות קשות, שלא שמעתי שום התייחסות שלכם אדוני, אליהן.
דוד אזולאי: עוד לא קיבלנו תשובות לכל מה שנאמר עד עכשיו.
דוד אזולאי: אני מציע שאת התשובות לעניינים שהעלתה כאן חברת הכנסת מרינה סולודקין תעבירו בצורה מסודרת ליושב ראש הוועדה על מנת שתהייה התייחסות הולמת למה שאמרתם כאן, עם העתק למשרד מבקר המדינה, אבל עדיין לא קיבלתי כאן תשובות.
דוד אזולאי: חבר הכנסת משה גפני בבקשה.
משה גפני: רבותי, אני נמצא כבר כמה שנים בכנסת, אינני זוכר ישיבה כה קשה.
משה גפני: ישיבה אנושית כזו קשה.
משה גפני: יש פה מצב שקשה גם לי להבין אותו.
משה גפני: מדינת ישראל , אמרה חברת הכנסת מרינה סולודקין היא מדינה דמוקרטית אבל היא גם מדינה יהודית.
משה גפני: אנחנו נכנסים פה לשאלה המאד קשה, מה אנחנו עושים בשביל היהודים שנמצאים בכל העולם, גם פושעים.
משה גפני: כשבן אדם, לא עלינו, יש לו בן שהוא פושע.
משה גפני: ואני הולך למקרה הכי קיצוני.
משה גפני: מכיון שברבות מהמדינות אנשים נתפסים בגלל יהדותם או בגלל שהחוק שם הוא לא בדיוק החוק המסודר כפי שקיים אצלנו, כפי שקיים במדינה מסודרת.
משה גפני: ישראלים מתגלגלים בכל מיני מקומות בעולם.
משה גפני: השאלה היא האם התפקיד שלנו כמדינה לדאוג לילדים האלה, לאנשים האלה, למשפחות האלה, או לא.
משה גפני: אני לא מכיר אבא או אמא שיגידו אין לי כסף או שזה רחוק מדי או שזה גדול מדי, או שאין לי מספיק אנשים ואני לא מטפל בילד שלי.
משה גפני: ומדינה צריכה להתייחס לילדים שלה כמו הילדים שלה.
משה גפני: יכול להיות שיש בעיות תקציביות, אובייקטיביות.
משה גפני: יש לי פנייה שקיבלתי, אתמול דיברתי עם שר החוץ סילבן שלום, ואחרי זה עם שרת המשפטים ציפי ליבני, על שלושה אנשים שיושבים בבית סוהר ברוסיה.
משה גפני: נתפסו שם על עבירה כלכלית ואני מבקש שיעבירו אותם לארץ.
משה גפני: אני לא מקבל בשום פנים ואופן את מה שהתנהל פה בין עורך דין ציבין לביניכם, אנשי משרד החוץ, פשוט לא מקבל את זה.
משה גפני: זה מעיד על מצב שבו, ואני לא נוקט עמדה לצד זה או אחר, אני יודע רק דבר אחד, שהיו לי בעיות באוקראינה או במקומות אחרים בעולם, אז פניתי לשר החוץ או פניתי למנכ"ל משרד החוץ, פניתי לכמה אנשים במשרד החוץ ועזרו.
משה גפני: אבל אמרו לי: תיפנה גם לעורך דין ציבין.
משה גפני: אני לא מכיר אותו, אני חושב שאני רואה אותו בפעם הראשונה.
משה גפני: תאמינו לי אני לא נגדכם ואני לא בעד ציבין.
משה גפני: אבל כאשר אדם נמצא במצוקה, ושכל אחד יחשוב על הבית הפרטי שלו, אומרים שעורך דין ציבין מתמחה בעניין הזה והוא עזר.
משה גפני: אתם בגלל חוסר התקציב צריכים להגיע למצב שאתם עובדים איתו ביחד, או עם עורכי דין אחרים.
משה גפני: מה המריבה הזו?
משה גפני: אני לא מבין אותך ואני לא מבין אתכם.
משה גפני: אין לכם תקציבים?
משה גפני: אמרת שיש לך רק קונסול אחד בברזיל, מדינה שגודלה כמו אירופה, נופל לך אחד כמו ציבין, תאמץ אותו בחום אל ליבך.
משה גפני: הוא לא מבקש ממך תקציב.
משה גפני: יש לך רק קונסול אחד.
משה גפני: ואתה ציבין, מה זה ההקלטות האלה שאתה מקליט את אנשי משרד החוץ כל הזמן, אני פשוט לא מבין את זה.
משה גפני: עורך דין ציבין, תרשה לי.
משה גפני: זה שאתה רוצה לעזור לאנשים אני יודע.
משה גפני: זה שמשרד החוץ ומשרד המשפטים יהיה נגדך לא מוסיף לך לעבודה.
משה גפני: מדינת ישראל על שלוחותיה המשרדיים שנוגעים לכל העניין הזה.
משה גפני: זה יכול להיות משטרת ישראל, זה יכול להיות משרד החוץ, השב"כ , כל אחד.
משה גפני: המריבה הזו חייבת להיפסק ואתם משרד החוץ, אתם האשמים הראשונים בגלל שאתם זה אני.
משה גפני: אתם המדינה ואני המדינה.
משה גפני: הוא ציבין איש פרטי.
משה גפני: תעשו הכל שזה יפסק.
מרדכי ציבין: חבל על המאמצים אני לא רוצה לעבוד איתם.
מרדכי ציבין: כל רב בחוץ לארץ יש לו יותר השפעה מאשר להם.
משה גפני: אני מסיים בגלל לחץ הזמן.
משה גפני: אני לא מסכים עם העקרון הזה שאין תקציב ולכן משאירים את האנשים האלה כך.
משה גפני: אני יודע מקרים שבהם הקונסול היה בביקור בכלא והרבה פעמים, לפעמים אפילו יותר מפעם בחודש.
משה גפני: אני יודע מקרים שלא היה חודשים ארוכים.
משה גפני: כלומר, זו לא שאלה של תקציב וזו לא שאלה של יכולת זו שאלה של רצון.
משה גפני: אני מדבר על מדינות באותו סדר גודל.
משה גפני: אני מדבר כאיש פרטי, אני לא יודע זאת כאיש מקצוע, אני לא קונסול.
משה גפני: אני יודע מקרים פרטיים, פה כן ופה לא.
משה גפני: אותו תקציב, אותו משרד חוץ, בשניהם מדובר בפושעים פליליים במדינות שם.
משה גפני: יכול להיות שפה בארץ המצב היה שונה.
משה גפני: שם הם פושעים.
משה גפני: וחלקם הובאו לארץ ויושבים כאן, וחלקם יצאו זכאים.
משה גפני: אני לא מקבל את הגישה הזו ואני לא מתכוון שהמצב הזה ימשך.
משה גפני: אני חושב שמבקר המדינה צריך להיכנס לעניין הזה, אני חושב שהשרים צריכים להיכנס לעניין הזה.
משה גפני: אני לא מאשים מישהו באופן פרטי.
משה גפני: אני מאשים את המערכת.
משה גפני: המערכת לקוייה.
משה גפני: אמרה מרינה סולודקין ואני מאמץ את זה בכל לב, מעבר לכל, אנחנו מדינה יהודית.
משה גפני: המדינה קמה כדי להיות בית לעם היהודי.
משה גפני: אז בגלל שילד שלנו מתגלגל, אפילו אם הוא פושע פלילי, על אף שבהרבה מקרים זה לא כך, אנחנו יכולים להפקיר אותו?
משה גפני: אנחנו יכולים להזניח אותו?
משה גפני: אנחנו יכולים להגיד, אין תקציב?
משה גפני: אנחנו אומרים את זה אצלנו במשפחה כשחס וחלילה קורה משהו?
משה גפני: אני לא מקבל את כל הגישה הזו ואני חושב שצריך להיכנס לכל העניין הזה בכל חומרת הדין בדרג המדיני.
משה גפני: אנשים לא אשמים, אנשים עושים את עבודתם.
משה גפני: אני לא רוצה להיכנס לזה בכלל.
משה גפני: אם זו התוצאה צריך להזמין את השרים לפה.
משה גפני: אני רק מבקש שמישהו יגיד לי תשובה לשאלה הזו שהיא חשובה לי עכשיו לגבי המקרים שאני מכיר, האם יש הסכם שמי שנשפט בחוץ לארץ, האם מישהו שנשפט ויושב במאסר ברוסיה האם אפשר שהוא ירצה את עונשו בישראל?
משה גפני: זאת השאלה ששאלתי, אגב, את שרת המשפטים והיא אמרה שהיא תבדוק איתך, גברת עירית קאהן ממשרד המשפטים.
אמנון כהן: אני רוצה לתת לך את זכות הדיבור גב' קאהן, ואני מבקש להתייחס לטענות של דו"ח שעשו מחקר על עינויים קשים בכלא התורכי, ורצו שהדו"ח הזה יגיע איכשהוא למימשל בארצות הברית.
אמנון כהן: יצא איזשהו דו"ח שעשו מחקר על אסירים שמענים אותם בכלא התורכי.
אמנון כהן: אנחנו צריכים את הדו"ח, כי ארצות הברית רוצה להסגיר את הבחור שלנו לתורכיה וחשוב שהיא תיראה את הדו"ח על היחס לאסירים בתורכיה.
אמנון כהן: מי יכול להשיג את הדו"ח ולהעביר אותו לאמריקאים?
אמנון כהן: האם אפשר לקבל את הדו"ח?
אמנון כהן: שאלה נוספת, אם יש אמנה בינלאומית במקרה הזה כפי שהוזכר, ואני רוצה התייחסות גם לדברי חבר הכנסת גפני.
עירית קאהן: רק שתבינו, אני בחופשת פרישה כי אני יוצאת לפנסיה.
עירית קאהן: אבל, באתי לכאן בחופשתי כי זה נושא מאד חשוב.
עירית קאהן: הנושא שחבר הכנסת גפני שאל עליו זה נושא שנקרא העברת אסירים.
עירית קאהן: אני מוכרחה לומר שאני ודוד ליבאי כשהיה המשפטים הכנסנו את הנושא הזה.
עירית קאהן: הייתה פה התנגדות גדולה בארץ לנושא של העברת אסירים כי המצב בישראל מבחינת בתי הסוהר עולה על גדותיו, ואנחנו לא מתמודדים עם זה ואנחנו הולכים להעביר אסירים נוספים לארץ.
עירית קאהן: ואני נלחמתי על זה והעברנו את זה.
עירית קאהן: העברנו חוק העברת אסירים בשנת 96.
עירית קאהן: למה, כי במועצת אירופה אמרו לי, אתם לא מתביישים, אתם מדינת היהודים ואתם עוד לא חתמתם על העניין הזה, וזה הועבר.
עירית קאהן: יש היום דבר שנקרא חוק העברת אסירים שמטרתו לאפשר לאסיר ישראלי שהוא אזרח ותושב, לא סתם יהודי, שנדון והורשע בחוץ לארץ, לבקש לעבור למדינת ישראל.
עירית קאהן: זה לא פשוט, יש לנו בעיות קשות עם ארצות הברית בעניין הזה.
עירית קאהן: מדוע?
עירית קאהן: כי המדינות שחברות באמנה להעברת אסירים, לא חייבות להעביר את זה, זה תלוי ברצונן החופשי.
עירית קאהן: אני במועצת אירופה כבר התלוננתי על ארצות הברית, למרות שהיא חברה שלנו, כי האמריקאים בהרבה מאד מובנים סוגרים את האפשרות של העברת אסירים לישראל.
עירית קאהן: למה?
עירית קאהן: ככה.
עירית קאהן: זו בעייה קשה מאד.
עירית קאהן: ארצתו הברית אומרת לדוגמא, אם האיש הזה לא שיתף פעולה בחקירה, זה דבר שבכלל לא בא לידי ביטוי באמנה, לא צריך לומר אותו, אבל ככה.
עירית קאהן: אני מטפלת באדם שקוראים לו פיני בלבין שרצח לפני עשרים ושמונה שנים.
עירית קאהן: יושב בכלא סינג סינג.
עירית קאהן: אני מטפלת בו מאז שהתחלתי את התפקיד שלי ועד היום.
עירית קאהן: ואמרו לי שעכשיו צריכה לבוא שוב ועדה.
עירית קאהן: סידרנו לו, למרות שזה לא התפקיד שלנו, שיקום בארץ במידה ויועבר.
עירית קאהן: ועדיין האמריקאים דוחים אותו למה?
עירית קאהן: כי אצל האמריקאים יש התייחסות מאד גדולה לקורבנות.
עירית קאהן: והקורבנות באים מדי פעם כשמתכנסת הוועדה, ואומרים, על גופתנו המתה, הוא הרג לנו ללא צורך את האיש הזה והזה, והוא לא ישוחרר כי בארץ יקרה לו כך וכך.
עירית קאהן: יש ילד בארצות הברית שעכשיו פניתי לאהוד אולמרט בעניינו.
עירית קאהן: כי הוא החבר של פטקי שהוא המושל והוא יכול להשפיע.
עירית קאהן: הילד הז עשה תאונת פגע וברח והרג מישהו בניו יורק.
עירית קאהן: הילד הזה הוא מקרה פסיכוטי.
עירית קאהן: אני טוענת שהוא מת בכלא.
עירית קאהן: אבל אני מדברת על אוזניים ערלות.
עירית קאהן: אני לא מדברת כרגע על הנושא של הקונסול במשרד החוץ כי זה שני דברים שונים.
עירית קאהן: המחלקה שלי מטפלת בנושא של העברת האסירים.
עירית קאהן: ככזו, וציבין יעיד, אלף פעמים רבתי איתו, סגרנו טלפונים, היו ביננו מריבות גדולות מאד כי ציבין מסוגל לשלוח מכתב כל חמש דקות והוא רוצה תשובה.
עירית קאהן: ואני לא עומדת בזה.
עירית קאהן: אבל הדלת פתוחה ואנחנו מדברים איתו.
עירית קאהן: הוא מעצבן כי אנחנו לא מספיקים לעשות את הדברים בקצב שלו.
אמנון כהן: כי מעבר לעבודה קיימת אצלו גם מסירות נפש.
עירית קאהן: נכון.
עירית קאהן: אני חושבת שציבין יעיד על הבחורה שלא הגיעה היום שהוא הזכיר אותה, רגינה תפוחי, שמטפלת בזה שהיא עושה עבודה סוציאלית יותר מאשר עבודה משפטית.
עירית קאהן: יש לנו קושי.
עירית קאהן: מה שאני רוצה להגיד למרינה, הדברים אינם שחור לבן.
עירית קאהן: יש חוק במדינת ישראל.
עירית קאהן: ויש אמנה.
עירית קאהן: רוסיה עדיין לא הצטרפה לאמנה של העברת אסירים, היא בצעדים להצטרף.
עירית קאהן: אבל עשינו ברוסיה כמה דברים.