GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבי רותם: הבעיה היא בלוחות הזמנים, גם ההחלטה היום של משרד התשתיות, זו החלטת פרווה, זו החלטה שאין מאחוריה שום דבר כי היא לא מדברת על כסף, היא לא מדברת על צעדים אופרטיביים, היא מדברת ברמה העקרונית.
אבי רותם: ברמה העקרונית זה שום דבר, אנחנו נמצאים פה היום באיחור של שנה, הפרויקט חייב להסתיים, חייב להיות פרויקט גמור בינואר 2008.
אבי רותם: כפי שמבקר המדינה ציין, שלב ב' כבר היה צריך להיות לא עכשיו, הוא היה צריך להיות חמש שנים לאחור, ארבע שנים לאחור.
אבי רותם: כל יום שעובר אנחנו נמצאים בהוצאות כספיות גדולות, שהולכות וגדלות ואנחנו מדברים פה על מיליוני שקלים שיזרקו.
אבי רותם: היום אנחנו צריכים להגן על מלון וזה כסף המשקיע היום, סדר גודל המינימום של המינימום ארבעה מיליון שקל וזה השקעה שתהיה טובה לשנתיים, לשלוש שנים למעשה, עד לסיום הרמת שלב ב' ואז הכסף הזה הוא מיותר, הרי מרימים את הסוללה וזהו זה.
אבי רותם: רק שתבינו, אנחנו יחד עם משרד התיירות מטפלים ודוחפים את הנושא של הגנה הנוכחית, אותם טלאים שאדוני דיבר עליהם.
אבי רותם: התחלנו פרויקט שהיה אמור להיות 21 מיליון שקל, אנחנו היום צריכים ללכת ולהוציא סדר גודל של עוד כ- 40 מיליון שקל.
אמנון כהן: מי אמור לממן את זה?
דב ליטבינוף: לצערנו, המדינה באה ואומרת שכל השותפים, היא באה ואומרת המועצה ובתי המלון ומפעלי ים המלח וחמישים אחוז המדינה.
דב ליטבינוף: המדינה היא כאילו בחוק ההסדרים מימון של שישית מהפרויקט, צריכים להבין שכשמתחילים ב-18 מיליון שקל ומסיימים בחמישים מיליון שקל, זה דבר שהוא בלתי נתפס וזה רק חלק ראשון מהפרויקט.
דב ליטבינוף: מה שאבי ציין לגבי הנושא של 2008 והמצב הקריטי של לוח הזמנים, זה אומר שאם פרויקט הקבע לא יהיה מוכן בינואר 2008, יידרש לבצע הגנה נוספת או הגבהה נוספת של הסוללה הקיימת שזה שוב, כמו שאדוני אמר, טלאי על טלאי, דבר שהוא בלתי אפשרי גם ויזואלית וגם הנדסית פוגע באזור בתי המלון.
דב ליטבינוף: ויזואלית זה מה שאתה תראה, שבקומה ראשונה ושנייה לא תראה את ים המלח.
אמנון כהן: אני צריך לשמוע את מנהל מקרקעי ישראל.
דוד דשן- דוייטש: אנחנו היינו שותפים לעבודה המקצועית שקבעה מה הפתרון שעליו דנים היום שלא תוקצב---
אמנון כהן: תגיד לי, אתם הרי ידעתם שכל שנה 20 ס"מ זה עולה, למה אפשרתם לבנות בתי מלון, למה החכרתם את הקרקע שזה יהווה סכנה בעוד כמה שנים, מדוע?
דוד דשן- דוייטש: אני יכול לענות לפחות, שש, שבע השנים האחרונות מאז שהבעיה צצה במלוא חומרתה---
אמנון כהן: היא לא הייתה ידועה קודם, 33 שנה מתריעים, היא לא הייתה ידועה קודם?
דוד דשן- דוייטש: היא לא הייתה ידועה 33 שנה, אני בהשאלה אומר, גם נושא הבולענים היה ידוע למתי מעט, אבל החריפות והעוצמות לא היו ידועות קודם.
דוד דשן- דוייטש: הפתרונות הזמניים, אני אומר, הפאזה שאנחנו נמצאים היום, שמפסיקים עם פתרונות זמניים שמשרד התשתיות והמנהל, והייתה תקופה שמשרד התשתיות והמנהל היו איך שהוא קרובים יותר אחד לשני, הגיעו למסקנה הוא רק פתרון קבע ומאז בעצם לא שווקו מגרשים בים המלח.
אמנון כהן: אומרים, אוקיי, אל תבנה את זה באזור הזה, תבנה את זה עוד שלושים מטר רחוק יותר מהחוף, זה מה שאני חושב שמההתחלה, כמדיניות.
דוד דשן- דוייטש: נכון, אבל ההתפתחות ההיסטורית הייתה כזאת שהטיילת של חוף ים המלח וכביש 90, היו נמוכים.
דוד דשן- דוייטש: הפער בין הסוללות של אז או הקצב של עליית מים, מה שנקרא בריכה חמש, בקצב בניית המלונות, זה לא שכל יום מישהו בנה מלון.
דוד דשן- דוייטש: יש פה שני גופים שעובדים במה שנקרא timing אחר, שאחד הפתרונות או אחת המחשבות לפחות שאני קראתי, היה שמשרדי ים המלח, למשל יקצרו את המלח בתוך הבריכות, יוציאו אותו ועל ידי כך ישמר המפלס וכך דובר שנים רבות.
דוד דשן- דוייטש: ההתנהלות הזאת שיכול להיות שהיא כלכלית והיא טובה, שבעצם המלח והמשקעים נשארים והמים נשאבים אל הברכה וזה עולה כל הזמן, לא היה ברור לפני שלושים שנה וגם לא לפני עשרים שנה.
דוד דשן- דוייטש: חשבו שתיהנה חלופות אחרות או טכנולוגיות אחרות.
דוד דשן- דוייטש: דבר שני, הזיכיון שלהם גם הוא לא היה רע, אף אחד לא ידע מה יקרה אחרי תום הזיכיון ובזיכיון הבא.
דוד דשן- דוייטש: הכיוון שהדבר תופס בארבע חמש השנים האחרונות שהולכים במקביל לכספים שמושקעים בפתרונות הזמניים, בפתרון של קבע, צריך לתקצב אותו, אבל לפחות אנחנו שותפים בפתרון של קבע, ביחד עם הבעיות האחרות.
אמנון כהן: במה אתם שותפים?
דוד דשן- דוייטש: נאמר כאן לגבי קידוחים שהתחילו לעשות, אנחנו בתקציב של המדינה שותפים, בעיקר בצדדים של המחקר והקידוחים.
דוד דשן- דוייטש: כל פתרון שמוצע כאן מחייב איזה שהיא מערכת של מחקר קטן בתת הקרקע כדי לראות שהוא ישים, אז זה השלב הראשון, שאם הממשלה תאשר אותו, ללכת לכיוון הזה, כי היו כיוונים מהצפת המלונות ונטישתם ועד כיווני ביניים.
דוד דשן- דוייטש: היום כשיש את הכיוון, שאני חושב שאבי אולי לא אמר בפה מלא, הוא כיוון שמכוון על כל המשרדים האלה שישבו ביחד, הכיוון המקצועי, שהוא מקובל גם על מפעלי ים המלח וגם על המנהל וגם המועצות האזוריות, זה היה כיוון שסוף כל סוף יש איזה שהוא---
דב ליטבינוף: היום מערערים גם על זה.
דוד דשן- דוייטש: תמיד יקומו מערערים, רוב הערעורים הם בקרב, הקהילה המקצועית אני לא אחראי עליה.
דוד דשן- דוייטש: הצד של האוצר הוא הצד של התקצוב, הפיתרון המקצועי, הכיוון הקבע אליו הולכים, נדמה לי שרוב מי שהיה שותף כולל האוצר, מקבלים אותו.
דוד דשן- דוייטש: איך מממנים אותו פה התפקיד של הוועדה, איך מממנים אותו ודרך מי מממנים ומי שותף במימון, כמה מפעלי ים המלח, כמה המלונות, כמה הממשלה, זה בהחלט צריך ללחוץ את האוצר בעניין הזה---
אמנון כהן: אתם הייתם שותפים להצעה של שר התשתיות?
דוד דשן- דוייטש: כן, אנחנו היינו שותפים לעבודה שנעשתה, שהתקבלה תרם ההחלטה הזאת, עבודה מקצועית שנעשתה על ידי אורי בן- נון ואחרים שהיו שותפים גם במימון חלק מהדברים.
אמנון כהן: חברת מפעלי ים המלח.
שוקי גולד: אני רק רוצה להפנות לדו"ח המבקר, עמוד 763, פסקה 4, כבר ב- 71' מנהל מקרקעי ישראלי ידעה ולא נקטה עמדה.
שוקי גולד: לכן התופעה ידועה עשרות שנים וכפי שאתה ציינת קודם, כולם התעלמו מזה וכעת הגענו לנקודת זמן שמוכרחים לעשות פתרון מהיר.
שוקי גולד: הפתרון שמוצע מקובל עלינו, אנחנו מקווים שהוא ישים הנדסית ואת זה חייבים לבדוק מהר.
אמנון כהן: אתם גם שותפים תקציבית, אתם משתתפים בהוצאות?
שוקי גולד: מה שקרה, כפו עלינו להשתתף, קיבלנו את הכפייה הזאת ולמרות שלטענתנו אנחנו לא צריכים להיות צד.
שוקי גולד: אנחנו משלמים תמלוגים והיה צריך לקחת את זה מתוך התמלוגים.
אמנון כהן: חברת פיתוח, חוף ים המלח, רוצים להגיד משהו?
מנחם צין: אם אפשר רק הערה לגבי החפירה של המלח.
מנחם צין: מעולם מפעלי ים המלח, הם שקלו, אבל הפתרון הזה היה משמעותו, לסגור את מפעלי ים המלח, הוא היה אוכל את כל הרווחים ושמעולם לא דובר על זה, דובר על הרמת המפלס, יש לנו חוות דעת מקצועית של חברת ההנדסה ההולנדית שעבדנו איתה שנים שעד שנת 30' יש לה את הזיכיון.
מנחם צין: ניתן לפי מצב הקרקע להרים את השדות שזה פתרון שאינו זול מחפירה, מפעלי ים המלח מעולם לא דיברו על חפירה---
שוקי גולד: אפילו סילוק המלח, בשנה שוקעים כ- 20 מיליון טון, אין לאן לסלק, מה יעשו שם הר אין סופי, אני בטוח שאפילו אם זה היה ישים, הירוקים לא היו נותנים, מי היה עושה הר של 20 מיליון טון בשנה, זה הרי משהו בלתי סביר.
חנן ברנשטיין: אני רוצה להדגיש פה נקודה, כל אחד אומר מנקודת המבט שלו, אבל מה שאבי אמר ואמרו פה הרבה, הפתרון שמוצע, אף אחד עוד לא בחן אותו אם הוא יכול להתבצע.
חנן ברנשטיין: זאת אומרת, אין לו עדיין חותמת של בעלי מקצוע---
אמנון כהן: אתה מדבר על הצעת משרד התשתיות?
חנן ברנשטיין: כן, אין לו עדיין חותמת---
אמנון כהן: אז מי בנה את ההצעה?
חנן ברנשטיין: אין לו עדיין חותמת של התכנות, זאת אומרת לא בוצעו הקידוחים שאומרים, את זה אפשר לעשות כי בקלות אפשר לשבת פה בעוד כמה שנים ולראות, להקיא את המשפט שאבי רותם אמר, ששלב הקבע נכשל, שלב א' נכשל.
חנן ברנשטיין: עשו מעשה, מדברים פה על 50 מיליון שהושקעו---
אמנון כהן: הם הלכו למלון בים המלח, הם חשבו אולי שזה מתקיים בנירוונה שם באיזה מקום.
חנן ברנשטיין: כמו בשלב א', גם עכשיו אנחנו חושבים ואנחנו כולנו אומרים את זה, אולי בפה רפה, הנושא---
אמנון כהן: אתם העברתם את הנימוקים שלכם, את העמדות שלכם?
חנן ברנשטיין: גם בשלב הראשון, אמרנו שהשלב הראשון אסור לעשות אותו כי הוא טכנית לא נכון, והוכחה חותכת זה מכתבו של אבי, לפני כשלושה חודשים, ששלב א' נכשל.
חנן ברנשטיין: אם לא ייבדק הפתרון הזה שעוד מדברים עליו, לכאורה, שזה פתרון הקבע ונלך אליו, יש סבירות שמנגד פה הולך סוגיה התקציב בפה רפה על ידי מישהו---
אמנון כהן: עובדים על זה ואתה אומר טועים, יש איזה תוכנית שלא טועים?
חנן ברנשטיין: אין תוכנית שלא טועים, אין תוכנית שיש פה מישהו שיכול להגיד שאפשר לבצע---
אמנון כהן: אז אולי אין חיה כזאת בכלל, אין דבר כזה בכלל.
חנן ברנשטיין: ברשותך, אם האוצר יפריש את אותם---
אמנון כהן: עזוב כסף כרגע, אני מדבר טכנית.
חנן ברנשטיין: יש תוכנית.
אמנון כהן: אתה אמרת, אפילו ההצעה הזאת של שר התשתיות, אתה מרגיש שהיא לא תפתור את הבעיה.
חנן ברנשטיין: לא, אני לא עוסק בהרגשות, אני מדבר על עובדות, אם לא יעשו קידוחי התכנות מיידית לבדוק---
אמנון כהן: וזה נמצא בהצעה של השר?
חנן ברנשטיין: בטח שזה נמצא, כי לא עשו את זה ומדברים על הצעה, לכאורה, שהיא ישימה, לפני שבדקו אותה, זה מה שאני אומר ואם לא יבדקו את זה, זה לא פתרון.
חנן ברנשטיין: ומנגד, יש את סוגיה הקציר שעולה במפעלי ים המלח, סוגיית הקציר, עשו לה קבורה לפני שבדקו אופציה אחרת, למה אני אומר את זה?
חנן ברנשטיין: מכיוון שאם התשובה הזאת היא תשובה לא רלוונטית ולא תעמוד במבחן, לא תהיה ברירה אלא להיכנס לסוגיית הקציר ולכן צריך לבדוק את זה ברמה עניינית במקביל לפתרון הקבע, אבל צריך לבדוק את זה בצורה רצינית.
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: רבותי, אולי תשכילו אותי, ב- 16 בספטמבר 2001 התקבלה החלטת ממשלה, להקים צוות ברשות מנכ"ל משרד התשתיות הלאומיות שיבחן בין היתר חלופות לפתרון ארוך טווח לפרויקט הגנות ים המלח.
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: ישב הצוות, פנה לחברת "הסקונינג", קיבל את ההרצאה שלהם עם חלוקת פחם מספר חמש, יצירת בריכה 157 וכן הלאה.
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: אז עכשיו, על ועדת ההיגוי הזאת, צריכה לקום עוד ועדת היגוי?
חנן ברנשטיין: רק התשובה צריכה להיבחן בהתכנות---
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: על ועדת ההיגוי הזאת, שאמרה מה שאמרה, צריכה לקום ועדת התכנות כדי, אני לא מבין.
אהרון דומב: למדתי את העניין הזה, כי בוועדה הקודמת שישבתי חצי שעה, לפני שנה, אמרתי שהסיפור הזה התחיל שהייתי בגיל שש, למדתי את כל החומר ממש כמו שצריך.
אהרון דומב: ההצעה המוצעת היום בהצעת שר התשתיות לממשלה שעולה בקבינט, היא ההצעה שבברכה מספר חמש, כ- 300 מטר מרצועת החוף, לבצע סוללה או לעשות פה כמעין לגונה.
אהרון דומב: שאומר חנן, זו הצעה, דרך אגב אדוני המבקר, זה מה שעלה בוועדה.
אהרון דומב: פרט אחד קטן לא נעשה והוא ההיתכנות של לבנות פה על קרקע, סוללה שהמים לא יחדרו מלמטה, זה הדבר היחידי שלא נעשה.
אהרון דומב: עכשיו, כיוון שזה לא נעשה, ההצעה הזאת, הסוללה הזאת מושתתת, על הצעה כמו שאמרנו מבקר החברה ההולנדית, יש לנו ניסיון, במדינת ישראל, עם החברה ההולנדית, כי פה לאורך החוף יש את קיר השיגומים שאנחנו עשינו על מנת למנוע הצפה.
אהרון דומב: הסתבר שההצעה פה על קיר השיגומים, מתחתיו יש זרימה של מים ולכן אם זה לא נכון פה וזה לא פותר את הבעיה פה, יש סבירות שגם אם מדינת ישראל תשקיע את המאות מיליונים, לדבר על לבוא לסוללה, זה בעצם המים יחדרו למטה ולא נתנו שום פתרון.
אהרון דומב: לכן ההצעה הזאת היא הצעה שצריך לבחון אותה בשטח, בחינת ההצעה הזאת היא, של עשרה מיליון, התכנות לבדיקת הקרקע ואז על פי זה יהיה לנו את התשובה להגיד, הם הסוללה הזאת תיתן את הפתרון, או לא תיתן את הפיתרון.
אמנון כהן: אוקיי, משרד האוצר, אתה סיימת?
אהרון דומב: אם אנחנו רוצים להגיע, הרי אמרו פה נכון, ייכתב דו"ח מבקר המדינה בעוד שנתיים ויגיד איך מדינת ישראל בוועדת ההיגוי הזאת, לא מצאה לנכון לבדוק תרם הוצאת מיליונים של מאות מיליונים של שקלים, האם זה בכלל היה ישים כן או לא.
אהרון דומב: אז כדי למנוע את זריקת הכסף.
אהרון דומב: זאת אחת מההצעות שעולה היום בקבינט, לאשר את העשרה מיליוני שקלים, לבדוק את ההיתכנות, אחד.
אהרון דומב: יש הצעה נוספת כפי שאמר חנן, זה העניין שנקרא קציר המלח בברכה הזאת, קברו את זה, זה סכומי עתק כנראה להפעלה יום יומית, אבל יכול להיות שנמצא את עצמנו שזה הפתרון היחידי, אם הקרקע פה לא תהיה מבוססת, אז כנראה שאין פתרון, או למשוך את הזיכיון ממפעלי ים המלח, או להרוס את המלונות, יש גם הצעה כזאת, את המלונות שנמצאים על שפת הבריכה, או ללכת לאיזה שהוא פתרון של קציר מלח שהוא יהיה הפתרון היחידי, על אף שלא ידועה הטכניקה לגביו והוא כנראה עלויות רבות של שקלים.
אמנון כהן: אחרי הבדיקה הזאת של עשרה מיליון, כמה זה לוקח הבדיקה הזאת?
אהרון דומב: עכשיו אנחנו גם לא ממשיכים כנראה גם עם החברה ההולנדית, כי חברה שהכשילה אותנו במתן פיתרון הקבע של השיגומים הזה---
אמנון כהן: את הקטע שלה היא קיבלה העיקר?
אהרון דומב: כן, היא קיבלה את כל הכסף.
אהרון דומב: אין כל כך היכרות בעניין הזה בעולם, לכן זה הכול בתהייה וניסיון וכנראה שאנחנו עוברים לחברה בלגית אחרת, שכן מסוגלת לתת תשובה.
אהרון דומב: בקיצור, היום הנושא הזה נמצא בכך שזה עולה לדיון הקבינט, שבקבינט יש את הצעת שר התשתיות ובו מבקשים מציאת פתרון לגבי הלגונה, הכסף לגבי בדיקת התכנות הלגונה וכמו כן במקביל לבדוק כולל תקצוב, את האפשריות של קציר המלח ו/ או חלופה, ואני אומר פה דבר, אני לא בטוח שזה טוב שזה יצא לתקשורת, יש גם הצעה מבחינת האוצר, לבדוק חלופה על אפשרות שבסוף כנראה לא תהיה ברירה, אולי חס וחלילה, גם להרוס כאלף חדרי מלון שנמצאים על שפת הבריכה.
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: אם כך, הפניה לחברה הבלגית, מדוע פונים לחברה הבלגית---
אהרון דומב: סליחה, אדוני המבקר, על זה אבי יודע להשיב, כי הוא נסע, אני פשוט לא הייתי בנסיעה הזאת, למה החברה הבלגית יותר טובה מהחברה ההולנדית?
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: לא, אני הבנתי שהניסיון עם "הסקונינג", לא היה טוב, בדיעבד התברר שלא היה טוב, לכן הולכים לחברה הבלגית---
אהרון דומב: לא, זה לא מדויק.
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: מצד אחד מקבלים את מה ש"הסקונינג" מציעה, אלא רוצים רק לבדוק את ההיתכנות, מצד שני פונים לחברה הבלגית---
אבי רותם: אני חושב שאני המהנדס היחיד פה, שאם אני אדבר שטויות אף אחד לא יוכל לתקן אותי והדבר השני, אני הייתי חבר בצוות של משרד התשתיות, כך שאני גם יכול לתת את התשובות מתוך הוועדה.
אבי רותם: הפתרון שהוצע הוא פתרון שהנדסית בקונספציה הוא פתרון ישים ואין דבר שבהנדסה לא ניתן לעשות.
אבי רותם: אנחנו מעריכים שבתוך הסוללה, בתוך בריכה מספר חמש, ניתן להקים סוללה שתגן על חיי אדם.
אבי רותם: העניין הוא שכדי לתכנן סוללה כזאת וגם שמדברים על הנושא של הבדיקות, השלב הראשון של כל עבודה הנדסית, בוודאי במקום כמו ים המלח עם בעיות של רעידות אדמה, העתקים, שכבות מלח, הרי זאת בריכה שהייתה שם שקיעה של מלח, שכבה מאוד עבה של מלח ויש בעיה של בורות.
אבי רותם: חייבים לעשות, מה שנקרא, חקר קרקע, בדיקות גיאופיזיות ואחר כך קידוחים.
אבי רותם: למשל, מיקום הסוללה, אנחנו באנו והגדרנו שהסוללה צריכה להיות במרחק של כ- 300 מטר---
אמנון כהן: החברה שזכתה אז לעשות את העבודה, היא לא יודעת שצריך לעשות את זה?
אבי רותם: לא, החברה לא זכתה, אותה חברת "סקונינג", שבעצם אנחנו יצאנו מתוך הנחה שזו החברה שמכירה את המקום, היא חברה הנדסית שלא היה לה את הכלים, היא לא קיבלה תקציבים לעשות את כל העבודה הזאת.
אבי רותם: הרי מה שישבנו איתה, זה היה במסגרת של בדיקה ראשונית, של חלופות, החלופה הזו היא חלופה הנדסית, מבין חלופות שנבחנו ונבחנו מספר חלופות, זוהי החלופה ההנדסית הראויה לדעתנו, לביצוע.
אבי רותם: היום, כדי לגשת ולבצע אותה---
אמנון כהן: אבל למה היא לא בדקה את ההיתכנות?
אבי רותם: אלף, טוב שהיא לא בדקה, לאור הניסיון בדיעבד.
אבי רותם: אבל היום מה שאנחנו מחפשים, אנחנו מחפשים היום חברה וזה לא "סמית'" אנחנו מחפשים חברה, או צריכים לחפש חברה שיש לה ניסיון מוכח בעבודות של סוללות עפר מגינות חיי אדם, מה שנקרא סוללות class one, באזורים רגישים.
אבי רותם: חברה שבעצם הקימה סוללות באזורי מלח, כל נושא ביסוס המלח הוא בעייתי, האזור של רעידות אדמה הוא בעייתי ואותה חברה הולנדית אין לה את הניסיון ואין לה את הידע באזורים שהם אזורים סיסמיים כמו ים המלח.
אבי רותם: ולכן החברה שאנחנו צריכים לחפש היום ואין חברה כזו---
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: אתה מדבר על מה שצריך לחפש, אז למה בכלל הלכו ל"הסקונינג" ובזבזו זמן?
אבי רותם: אני יכול לענות, רק דבר אחד אני יכול לענות פה, כי אדוני אמר משהו, כמהנדס וכמי שמשמש כמהנדס במועצה אזורית תמר והוועדה המקומית---
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: אנחנו מתעסקים בעבר ופנינו לעתיד, אבל בכל זאת אני רואה את ההתנהלות, פנינו לחברה, ל"הסקונינג", יודעים שבדיעבד, יודעים היום, אני לא רוצה להתבטא ולהגיד שקשה לסמוך עליה, אבל היו בעיות עם הפתרונות שהיא הציעה.
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: עכשיו מחפשים חברה אחרת.
אמנון כהן: עכשיו לאוצר יש דיון, אני צריך לשמוע את נציג האוצר ואחר כך נמשיך, מה קורה היום עם העשרה מיליון האלה של התכנות ללגונה, לבדוק.
אמנון כהן: אני חושב, אחרי שאני שומע את המהנדס, אחרי שאני שומע את הדיון היום, חבל להשקיע דולר אחד או שקל אחד, צריך להרוס את המלונות האלה, להעתיק אותם למעלה, גמרת את הסיפור.
אמנון כהן: כל מה שידברו אתך עוד שלושים שנה, לא יפתור את הבעיה, באחריות אני אומר לך.
אמנון כהן: אחרי שאני שומע את כל הצדדים, כל אחד יסתור את השני פה, לא יהיה לך פתרון, הפתרון הכי אידיאלי והכי זול, להרוס את המלונות האלה ולהעתיק אותם למעלה, ככה אני חושב, אתם לא תסכימו איתי בטוח, לפני שיקרה אסון צריך להרוס אותם, תאמין לי.
קריאה: היו"ר מציע להתנתק מהם ולהעביר אותם?
אמנון כהן: להתנתק.
נציג האוצר: היישום מבחינת היישום שנידון כרגע בממשלה ואני מניח שהיא גם תאושר להמשך העבודה כרגע יש הצעה שהיא כתובה על הנייר, לבניית הלגונה, צריך לקחת בחשבון מי החברה שממליצה על החלופה הזאת לאור הרקע של העברה וצריך לקחת בחשבון את הנושא הכלכלי, בואו נזכור שקוצרים את המלח בתוך הלגונה הזאת ואם בונים אותה במרחק 300 מטר מהחוף כי הבדיקה מוכיחה שאפשר, אם הבדיקה אומרת שצריך לבנות אותה קילומטר מהחוף, אתה צריך למצוא קילומטר שלם מהחוף עד הלגונה, זה כבר עולם אחר, לכן הבדיקה הזאת היא חיונית כדי לקבל החלטה בממשלה, החלטה רציונאלית שמבוססת על חלופות כלכליות.
נציג האוצר: אנחנו במקביל לדבר הזה, פועלים בשני ערוצים נוספים, האחד הוא בדיקה חוזרת בנושא של קציר המלח, זאת בדיקה שהיא חשובה לנו, דרך אגב היא לא מעקבת כרגע את בדיקת ההיתכנות עבור החלופה המומלצת.
נציג האוצר: בנוסף לזה, כמו שנאמר פה, אנחנו בודקים דבר נוסף, אנחנו בודקים כמה שווים אלף חדרי בתי מלון למדינת ישראל, באזור ים המלח.
נציג האוצר: אני חושב שזו שאלה חשובה---
אמנון כהן: בשביל לבנות את הלגונה הזאת צריך עכשיו לבדוק היתכנות של עשרה מיליון, ואחר כך צריך לבנות גם את כל האורך הזה, העלות של זה והאפקטיביות של זה לזמן הארוך וכמה יעלה אם לא עושים את זה, להעתיק את המלונות האלה למרחק מסוים שתחליט הוועדה?
נציג האוצר: כרגע מדובר, מספר שנזרק באוויר ואני מתייחס אליו ככזה, זה מספר שמדבר על חצי מיליארד שקלים לבניית הלגונה.
נציג האוצר: צריך לדעת שאם נבנה לא 300 מטר מהחוף אלא קילומטר מהחוף זה יכול לקחת את זה הרבה יותר רחוק.
נציג האוצר: מצד שני אנחנו משתדלים להפנים את, להסתכל על פתרונות אחרים.
נציג האוצר: אין הרבה מקום להניח שהפתרון שמוצע כרגע בחצי מיליארד, לא יסתכם בסוף בשניים או שלושה מיליארד שקלים ואני לא בטוח שהממשלה תוכל לעמוד, אחרי שהיא השקיע מאות מיליונים ומיליארדי שקלים, בפתרון מסוים, בלא להכפיל את התקציב.
נציג האוצר: בנוסף לזה ישנה בעיה, עד מתי הפתרון הזה אפקטיבי.
נציג האוצר: בהנחה שהזיכיון הזה ימשך ומפעלי ים המלח או מפעל אחר ימשיך לעבוד שם, הוא חייב להמשיך לעבוד כדי שהבריכה תתקיים, אחרת המקום יתייבש, הפתרון של הלגונה, לא יוכל להתקיים אחרי עשרים שלושים.
נציג האוצר: והדבר השלישי הוא, אם אתה לוקח חדר של חמישה חודשים במלון שעולה מאה אלף דולר לבנות אותו, אתה יכול לדעת בעצמך כמה עולה לבנות אלף חדרי בתי מלון ולהעמיד את זה מול החלופות האפשריות, שהיתרון הגדול בעניין הזה וזה גם משותף לקציר המלח, זה הודאות המוחלטת.
נציג האוצר: אנחנו מאוד חוששים, אני לא מסתיר את זה מכניסה לפתרון הנדסי באזור הזה, לאור לקחי העבר ולאור הדברים שאנחנו נתקלים בהם גם היום ולכן חשובה לנו מאוד הבדיקה לפני שאנחנו מקבלים החלטה של מיליארדים להציג לממשלה את התמונה במלואה.
דב ליטבינוף: האמירה הזאת זאת הטעיה של הוועדה, אני חייב להגיד---
אמנון כהן: לא, אני מסכים איתה דווקא.
דב ליטבינוף: אתה יכול להסכים איתה אבל זאת עדיין הטעיה של הוועדה, מה זה להעתיק, לקחת מאה אלף דולר לחדר ולהעתיק את זה?
דב ליטבינוף: מה עם ההרס של האזור, מה אם ההרס של התדמית של האזור.
אמנון כהן: הוא לקח את זה בחשבון.
דב ליטבינוף: מה פתאום, אתם מדברים על הרס של אזור התיירות המוביל במדינת ישראל---
אמנון כהן: אני מדבר על דבר אחד, שמחר לא ייפול מלון אחד על אנשים, על יושביו---
דב ליטבינוף: אף מלון לא מסוכן היום---
אמנון כהן: אתה אמרת---
דב ליטבינוף: אני אמרתי?
דב ליטבינוף: מהנדס המועצה אומר לך שאף מלון היום במצב היום לא מסוכן.
אמנון כהן: אדוני, יש פה את דו"ח מבקר המדינה---
דב ליטבינוף: מבקר המדינה לא אמר שהמלון מסוכן---
אמנון כהן: לפני שלוש שנים, מלון הדר, מלון הוד, מלון נירוונה, יש כרסום כבר ביסודות שלהם---
דב ליטבינוף: מה פתאום, לא נכון, יש פה מהנדס שלוקח אחריות על העניין הזה.
אבי רותם: אני אומר באחריות מלאה, אין מלון אחד בים המלח שהוא במצב מסוכן.
אבי רותם: יש בעיה, הבעיה היא של זרימות מים ומה שאני כתבתי, אני הוצאתי מכתב שהופץ, אני חושב, לחצי ממשלה, שבא ואומר שחייבים לגשת מיידית לפתרון הקבע שכן זרימת המים יכולה לגרום לבעיה---
אמנון כהן: אבל אין פתרון.
אבי רותם: יש פתרון, מה שאמר פה נציג האוצר הוא לא נכון, כי אותו פתרון שאנחנו מדברים עליו, הוא פתרון שיכול להיות מעבר לעשרים, שלושים.
אבי רותם: הנושא של אותו קציר מלח, גם אם יתברר שהסוללה תהיה במרחק של קילומטר, קציר המלח, על פני אותם שנים, אנחנו מדברים על קציר לשנים, העלויות יהיו הרבה יותר נמוכות מאשר אלף חדרים של בתי המלון.
אבי רותם: אתה צריך לזכור, זה לא רק להעביר 1300 חדרים, זה את כל התשתיות של עין בוקק, גם של בתי המלון הקיימים צריך לשנות.
אבי רותם: מדובר כאן, תבינו, בחלופה היקרה ביותר שנבחנה, מדובר בחלופה של קרוב ל- 300 מיליון דולר, כדי לסלק את בתי המלון משם.
אבי רותם: בואו נניח שאין ברירה וצריך לעשות את זה, לאן?
אבי רותם: אם, אני מניח שהדו"ח הבא יהיה הדו"ח בנושא הבורות, אין לאן, בים המלח, ים המלח הוא ים שנסוג, מפלס המים יורד כל שנה מטר ועשרים.
אבי רותם: לאורך כל ים המלח בתחום הקו הירוק, אין מקום אחד שניתן לבנות מלון אחד בים המלח וים המלח זאת אותה פנינה, זאת הפנינה של מדינת ישראל.
אבי רותם: המקום היחידי, אגב דיברתי על הקו הירוק, המקום היחידי שבו אנחנו יכולים לקחת ולייצב קו מים, זה באותה בריכה תעשייתית של מפעלי ים המלח, לייצב את קו המים ולבנות שם תוספת של עוד 11 אלף חדר, ללא שום בעיה ולתקופה, לא של עשרים שלושים, אלא אני חותם כאן, לעשרים/ חמישים ללא שום בעיה.
אבי רותם: תכנון הנדסי, כל תכנון הנדסי, מחייב את אותה בדיקת היתכנות, בדיקת ההיתכנות הזאת, זה לא בדיקת היתכנות, זה חקר קרקע, זה הבסיס לכל תכנון הנדסי.
אבי רותם: בכל חברת הנדסה---
אמנון כהן: מה שנבנה עד היום, לא עשו את הבדיקה הזאת?
אבי רותם: לא לקחו, הרי מועצה אזורית תמר הייתה בעצם, דובר פה, גם המבקר כותב, מועצה אזורית תמר, בשנת 83', אישרה תוכניות שהקפיאו את הבניה בים המלח, בבריכה חמש, עד למתן פתרון לשלב הקבע.
אבי רותם: מדינת ישראל אילצה את המועצה, פשוט כופפה לה את הידיים, מנהל מקרקעי ישראל, משרד התיירות והממשלה לקחה אחריות למתן הפתרון.
אבי רותם: העניין הוא שהמדינה לא עשתה דבר והמבקר כותב את הדברים.
אבי רותם: המועצה האזורית תמר, בעקבות דו"ח המבקר, שבא המבקר ואמר, רבותיי אתם לא עשיתם מספיק, מטה מועצה אזורית תמר, לא עשיתם מספיק.
אבי רותם: אנחנו היום, אולי הגוף הדומיננטי ביותר ואנחנו נעזרים, בשלב ב' נעזרים במשרד התיירות, אבל שוב זה לא ביכולת שלנו.
אבי רותם: אנחנו עושים את המקסימות שאנחנו יכולים באמת לקדם וניתן היום להתקדם ואם היום היינו, תבינו אותו מבחן היתכנות או חקר קרקע, זה סיפור של בין שמונה חודשים לשנה, לא התחלנו ואנחנו מתברברים.
אבי רותם: שהאוצר בא ואומר התחלנו פרויקט של 21 והגענו לארבעים, כל הכסף הזה נובע מקביעות שהאוצר או המדינה בעצם, אי עשייה.
אמנון כהן: אתה רוצה להשלים משהו אדוני המבקר?
מנחם צין: אמנם זה היסטוריה, אבל בכל זאת, חברת "הסקונינג", בשנת 61', תכננו תוכנית הנדסה בתוך הים, כל השדות האלה ניבנו בתוך הים.
מנחם צין: הם עשו עבודה יוצאת מן הכלל ועוד פעם אני לא סנגור שלהם בגלל שאותנו הם אכזבו.
מנחם צין: ולשאלה של אדוני כבוד המבקר, מדוע הלכו ל"סקונינג" למכרז?
מנחם צין: לחברה הירדנית---
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: כנראה שלא הסברתי את עצמי כמו שצריך.
מנחם צין: חברת "הסקונינג" עשתה עבודה יוצאת מן הכלל, לגבי האסונות היום, עד היום מחזיקות מעמד, שתקני רעידות האדמה הוחמרו בשנים האחרונות בצורה משמעותית שהם בנו את זה בזמנו, היו רעידות אדמה הרבה יותר נמוכים.
מנחם צין: לראיה, השכנים שלנו בירדן, שתי סוללות גדולות שלהם פרצו, זה עובד לטובתנו כמתחרים, בריכה אחת בזמן המילוי, פרצה לפני שלוש או ארבע שנים, קרסה כל הסוללה בזמן המילוי ולא החזירו אותה לעבודה.
מנחם צין: בריכה שנייה היא במעקב של חברה אחרת, גם ידועה מאוד.
מנחם צין: מה שקרה כנראה בשנים האחרונות ואנחנו נוכחנו לזה בשנתיים האחרונות, שהם כנראה בתחום של הנדסת קרקע, מכיוון שבהולנד מגנים על סכרים, הם הלכו יותר בכיוון של לבנות קניונים וגשרים והם אכזבו אותנו.
אמנון כהן: תודה, אני רוצה לשמוע את האוצר.
אמנון כהן: במידה ואחרי הבדיקה הזאת שאתם הולכים לעשות של היתכנות, נצטרך לבדוק את הלגונה הזאת, מה ההשתתפות של כל אחד?
נציג האוצר: קודם כל אתה מסמיך את שר האוצר, הוא גם אומר שאפשר להמשיך בהגנות שבעקבות, אתה מסמיך את שר האוצר לקבוע את צורת המימון, אני לא רוצה להתחייב כאן, כי זאת באמת תוצאה של משא ומתן.
נציג האוצר: בכל מקרה זה יהיה אחרי שנבוא לממשלה עם בדיקות ההיתכנות ומול החלופות והממשלה תצטרך לקבל החלטה לאיזה פתרון נלך.
אמנון כהן: אבל ככה הבנתי, ממועצה אזורית תמר, שהייתה כאילו עדות של הממשלה, בכל מקרה אנחנו נעמוד אחריכם ואנחנו ניתן את הפיתרון.
נציג האוצר: אין ספק שכולנו שיושבים פה סביב השולחן, שותפים לנושא הזה.
נציג האוצר: הממשלה בנתה בתי מלון, כלומר הממשלה סבסדה את ההון של בתי המלון, אנחנו יודעים את זה וזה בא לידי ביטוי בהשתתפות הממשלה בחמישים אחוז---
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: אני לא מזלזל ב-10-12 מיליון, אבל אם הסכום הזה יתחלק בין כל הגורמים, כמה זה, ארבע או חמישה גורמים---
אמנון כהן: זה חמישים אחוז ממשלה, והשאר שישית.
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: כבר היו הוצאות יותר גדולות, לכן אני שואל, מדוע אי אפשר לקדם לפחות את הנושא הזה.
אמנון כהן: את בדיקת ההיתכנות.
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: אבל יש שם בעיה עם האוצר.
אהרון דומב: אני רוצה לומר שלושה משפטים, אדוני המבקר, בהמשך למה שאמרת.
אהרון דומב: עכשיו במקביל בקבינט חברתי כלכלי, מאשרים, למיטב ידיעתי, אמורים לאשר את ההצעה של עשרה מיליון שקל.
מבקר המדינה אליעזר גולדברג: הדגש הוא אמורים.
אהרון דומב: אני לא שם אז אני לא יודע לומר.
אהרון דומב: למיטב ידיעתי זה סגור, אני אתמול דיברתי עם הסגן ממונה על התקציבים, הוא כך אמר לי, מאשרים את העשרה מיליון שקל לבחינת ההיתכנות הקרקע.
אהרון דומב: במקביל נעשה את הבדיקות הנוספות שזה לא על חשבון הזמן, זה לא מעכב גם, על מנת להביא אותנו להצעת החלטה הכי נורמאלית והכי סבירה שיש.
אהרון דומב: בסך הכול כל האילוצים.
אהרון דומב: אני רק מבקש, אדוני שני משפטים, אני מאוד מבקש להבהיר מכאן שכיום אין סכנה במלונות ים המלח---
אמנון כהן: אני הולך להזהיר את מדינת ישראל ואת העולם כולו, לא להגיע לשם.