GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ולדימיר נמירובסקי: לעניין סמכויות החקירה: על-פי החוק השר מסמיך חלק מהמפקחים לבצע חקירה.
ולדימיר נמירובסקי: אנחנו חוקרים ומעבירים את הממצאים גם למשטרה.
ולדימיר נמירובסקי: כדי להבהיר מהי העלות מול התועלת אספר על דוגמה פשוטה: לפני כשנה השקענו מאות שעות של פיקוח על אדם ספציפי.
ולדימיר נמירובסקי: בנינו את התיק כדי לא להתבזות בבית המשפט.
ולדימיר נמירובסקי: התיק נבנה.
ולדימיר נמירובסקי: השקענו כסף רב גם לשם הצגת הנושא בבית המשפט.
ולדימיר נמירובסקי: זה עלה לנו הרבה, לא לנו – למדינה.
ולדימיר נמירובסקי: האיש הורשע.
ולדימיר נמירובסקי: הוא קיבל קנס.
ולדימיר נמירובסקי: 2,000 ש"ח.
ולדימיר נמירובסקי: זה אחרי שנתיים.
יוסף יצחק פריצקי: אני יכול לומר לשופט מה לעשות?
ולדימיר נמירובסקי: השופט החליט שייתן לאדם הזה להמשיך עוד שישה חודשים עד שיסדיר העניינים.
ולדימיר נמירובסקי: כלומר האדם הזה קיבל תעודת כשרות לעבוד בניגוד לחוק במשך שישה חודשים.
אמנון כהן: נאמר כאן שהשר מסמיך פקחים של המשרד לחקור את הנושא.
אמנון כהן: יש להם אישורים לחקור?
אמנון כהן: לא כדאי להוציא את החקירות לגורם חיצוני ?
יוסף יצחק פריצקי: קודם כול העברנו עוד תקנות להעלאת הקנס, להפיכת העברה למנהלית.
יוסף יצחק פריצקי: כך יהיה אפשר לקנוס בסגנון של ברירת קנס, בקנס ראוי.
יוסף יצחק פריצקי: אפשר יהיה ללכת לבית משפט אבל זה יהיה בסגנון של ברירת קנס.
יוסף יצחק פריצקי: העניין הזה צריך לבוא לוועדת החוקה, חוק ומשפט אם אינני טועה.
יוסף יצחק פריצקי: נסדר את זה.
יוסף יצחק פריצקי: יש בעיה אמתית ולא פשוטה: התמשכות ההליכים הפליליים בבית המשפט.
יעקב אדרי: וגם הענישה עצמה מגוחכת.
יוסף יצחק פריצקי: בסוף מדברים על עינוי דין, שלא לדבר על עסקאות טיעון לפעמים.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל בית המשפט רציני בהרבה וחזק בהרבה מבחינת ההשפעה העבריינים.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: עברות מנהליות דווקא – זה לא מתאים.
יוסף יצחק פריצקי: חבר הכנסת דהאמשה, כשלא היית כאן דובר על הליך שהוצאנו עליו כסף רב: היה לנו תיק שלקחנו בשבילו בלשים, וצילמנו בשבילו תמונות.
יוסף יצחק פריצקי: פנינו למשטרה, הוגשה תביעה, התיק התנהל, העדים העידו.
יוסף יצחק פריצקי: הכול טוב ויפה.
יוסף יצחק פריצקי: האדם קיבל קנס של 2,000 ש"ח.
משה גפני: מבית המשפט?
משה גפני: זה לא ייאמן.
ולדימיר נמירובסקי: ערערנו על ההחלטה הזאת לבית המשפט המחוזי.
ולדימיר נמירובסקי: נקבע שם שעל כל עברה שנעברה יש קנס מקסימלי של 150,000 ש"ח ולכן הקנס המצטבר יכול להגיע ל-450,000 ש"ח.
ולדימיר נמירובסקי: בית המשפט המחוזי שינה את החלטת בית משפט השלום ונתן קנס של 28,000 ש"ח.
ולדימיר נמירובסקי: רואים את זה כהישג אדיר.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם צריך, נתקן את החוק.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אבל חשוב שההליך יהיה בבית משפט, ולא בקנס מנהלי.
ולדימיר נמירובסקי: במדינה יש היום יותר מ-20 חברות גז שפועלות בהתאם לרישיון.
אמנון כהן: כמה חברות פועלות בלי רישיון?
ולדימיר נמירובסקי: אין שום חברה שפועלת בלי רישיון.
ולדימיר נמירובסקי: "חאפרים" זה משהו אחר.
יוסף יצחק פריצקי: כמה "חאפרים" יש?
יוסף יצחק פריצקי: כמספר מעלימי המס.
יוסף יצחק פריצקי: אי-אפשר לדעת כמה כאלה יש.
ולדימיר נמירובסקי: אילו הכרתי אותם הייתי חושב מה לעשות אתם.
אמנון כהן: חבר הכנסת פינס סיפר על השלטים שנמצאים בשכונת התקווה.
אמנון כהן: הפקחים שלכם לא יכולים ללכת למקום הפיצוץ ולראות מה קורה שם?
ולדימיר נמירובסקי: הפקחים שלי לא יותר חכמים מהשוטרים.
ולדימיר נמירובסקי: יש הגבלת מהירות בכבישים ובכל זאת אנשים עוברים על החוק; ולמשטרה יש יותר אמצעי אכיפה מאשר לנו.
ולדימיר נמירובסקי: יש עברות, בסדר, אבל יש דברים שאי-אפשר לתפוס או שיותר קשה לתפוס.
אמנון כהן: במקום שהיה פיצוץ, תפסתם?
אמנון כהן: ביטלתם רישיון, עשיתם משהו?
ולדימיר נמירובסקי: היינו.
ולדימיר נמירובסקי: למי נבטל רישיון?
אמנון כהן: חבר הכנסת פינס ציין שעל כל בית יש פרסומת למתן שירותי גז.
יוסף יצחק פריצקי: באותו יום התלבשנו על מחסן פירטי שם.
יוסף יצחק פריצקי: החרימו את המכלים שם.
יוסף יצחק פריצקי: מיד תראו תמונות על כך.
יוסף יצחק פריצקי: מה זה עוזר?
אלי רונן: הוא נפתח למחרת.
ולדימיר נמירובסקי: צריך להבין: הם פועלים בניגוד לרישיון העסק או בכלל בלי רישיון עסק.
ולדימיר נמירובסקי: העירייה יודעת על המפעילים הפירטיים, היא בעל המקום.
אמנון כהן: מה היא יכולה לעשות?
ולדימיר נמירובסקי: אני מסביר שהעירייה יכולה לסגור את המקום.
ולדימיר נמירובסקי: היא יכולה לשלול רישיון עסק.
ולדימיר נמירובסקי: "חאפר" הוא כל מי שעובד בניגוד לחוק.
ולדימיר נמירובסקי: אני לא מבדיל.
אמנון כהן: שאלתי את השאלה כבר כמה פעמים ואני לא מקבל תשובה: כדי למנוע מה"חאפר" לעבוד ולשבת במקום אסור ולחבר אנשים לגז צריך למנוע את האפשרות שלו לקנות גז בכלל.
אמנון כהן: שהוא לא יוכל לקנות גז – לזה צריך לדאוג.
יעקב אדרי: הבעיה היא מוכרי הגז.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: צריך לייבש את המקורות.
אמנון כהן: לא צריך לחפש את העירייה, את השוטר, את הקנס.
אמנון כהן: אני רוצה שהאדם הזה לא יוכל לרכוש גז באופן בלתי חוקי.
אמנון כהן: איך מונעים את הפרצה הזאת?
אמנון כהן: אולי שהחברות הגדולות יקבלו קנס של מיליון ש"ח אם יתפסו אותן כשהן מוכרות גז ל"חאפר"?
אמנון כהן: היו החמרות בנוגע לעובדים הזרים ועכשיו הקנסות גבוהים מאוד, עד 500,000 ש"ח; יש אכיפה בתחום הזה.
אמנון כהן: צריך למצוא את הדרך לכך גם כאן.
אמנון כהן: אין מה למצוא אשמים.
אמנון כהן: משרד התשתיות הלאומיות הוא משרד ייעודי, הוא צריך לתת פתרון.
אמנון כהן: איך מונעים קניית גז ומכירת גז של ה"חאפרים"?
יעקב אדרי: הם קונים בשטחים ומבריחים, השר אמר זאת.
אמנון כהן: לא רק משם.
אמנון כהן: אני מבקש תשובה לשאלתי, שאלתי אותה כבר המון פעמים.
אמנון כהן: אני לא רוצה מצגת; המצגת לא מעניינת אותי.
אמנון כהן: אני רוצה תשובה עכשיו.
ולדימיר נמירובסקי: אני מבקש להדגיש: לא הוכח שום קשר בין החברות הגדולות לבין גנבות הגז.
אמנון כהן: אז מאיפה ה"חאפר" מקבל את הגז?
יעקב אדרי: קודם כול מהשטחים.
יוסף יצחק פריצקי: לא רק משם.
יוסף יצחק פריצקי: זה פשוט מאוד.
יוסף יצחק פריצקי: יש 22 חברות שמורשות לגפ"מ.
יוסף יצחק פריצקי: הן יכולות לנסוע לבית הזיקוק לנפט, בז"נ, הספק היחיד, להתחבר לשם ולקנות גפ"מ.
יוסף יצחק פריצקי: אין כמעט יבוא של גפ"מ.
יוסף יצחק פריצקי: החברות האלה יכולות לעשות מה שהן רוצות עם הגז, גם למכור אותו.
אמנון כהן: לחברות האלה יש רישיונות.
אמנון כהן: מותר להן להתעסק בהן.
אמנון כהן: אסור לאפשר להן להעביר את הגז ל"חאפרים" בלי רישיון.
ולדימיר נמירובסקי: לכן צריך להדק את האכיפה.
משה גפני: אעזור ליושב-ראש בשאלתו.
משה גפני: נראה לי שיש כאן קצת היתממות.
משה גפני: אגב, גם בנוגע לחברת גז מאושרת יש דוח של מבקר, אבל היא מספקת גז לבתים.
משה גפני: נניח שהיא מספקת גם גז ל"חאפרים"; אני שואל את השר: אתה מופקד על החברה, אתה מפקח עליה, אתה בודק למי החברה מוכרת הגז?
משה גפני: ואז מתברר שבמקום שהחברה תספק גז לבתים, למוסדות ולמפעלים היא פתאום מספקת בכמות גדולה לשכונת התקווה.
משה גפני: אילו השינוי היה נבדק היה מתברר מיד שהיא מספקת גז ל"חאפר" והרישיון של החברה היה נשלל.
משה גפני: למה להיתמם?
משה גפני: זאת השאלה של היושב-ראש.
יוסף יצחק פריצקי: אשיב על כך: ראשית אינני בטוח שיש לי סמכות חוקית לקבל דוחות שבועיים של חברות הגז.
ולדימיר נמירובסקי: אין.
יוסף יצחק פריצקי: נניח שהחוק תוקן והחברות יידרשו למסור למשרד התשתיות הלאומיות דוח למי מכרו ומתי באיזו כמות.
יוסף יצחק פריצקי: זה בעצם מִנהל שצריך להקים במשרד, מנהל של 50-40 איש.
יוסף יצחק פריצקי: זאת לא בדיחה.
יוסף יצחק פריצקי: יש 22 חברות שסוחרות בגז באופן פתוח.
יוסף יצחק פריצקי: וחלק מהן מוכרות החוצה, לשטחים בכלל.
יוסף יצחק פריצקי: נניח שהחברה תספר שמכרה גז למישהו, איך אני יודע מה החברה האחרת תעשה?
יוסף יצחק פריצקי: צריך לעבור ולבדוק גם אותה?
משה גפני: בכל הכבוד, אי-אפשר למכור לחברה.
משה גפני: רק ל-22 חברות יש רישיון.
משה גפני: שימכרו לצרכנים פרטיים, למפעלים, למוסדות.
משה גפני: צריך רק עובד אחד או שניים של משרד התשתיות הלאומיות לשם כך.
משה גפני: השר פריצקי, אתה אמנם בשינוי אבל אתה איש רציני: אם שמים שני אנשים בביקורת פתע, ואומרים מראש שאסור לחברה למכור ל"חאפרים" אלא רק למי שצורך את הגז – זה מספיק.
משה גפני: ואז במדגמים, בלי 40 עובדים, מבררים את המצב בשטח.
משה גפני: אם מגלים שחברה כלשהי מכרה למישהו שמסכן חיי אדם, שמכרה ל"חאפרים", מבטלים את הרישיון שלה.
ולדימיר נמירובסקי: זה נעשה באופן שוטף.
משה גפני: למי ביטלתם את הרישיון?
יוסף יצחק פריצקי: לא היית כאן, חבר הכנסת גפני.
יוסף יצחק פריצקי: סיפרנו למי ביטלנו.
יוסף יצחק פריצקי: אמרנו גם מה קרה הלאה: מבחינה מנהלית סגרנו את המקום, האדם הלך לוועדת ערר ובמעמד צד אחד אישרו לו לפתוח את המחסן, בשם חופש העיסוק והפרנסה.
יוסף יצחק פריצקי: ערערנו; שוב פתחו; בינתיים איש שלו נהרג.
יוסף יצחק פריצקי: אחרי שמונה חודשים המקום נסגר.
משה גפני: מה חופש העיסוק שייך לזה?
יוסף יצחק פריצקי: תשאל את מי שעמד בראש ועדת הערר.
משה גפני: אז גם חוק היסוד לא טוב וגם בית המשפט לא טוב; זה מה שאני טוען כל השנים ואתה חולק עליי.
ולדימיר נמירובסקי: הצעד של סגירת חברה משמעו שהגענו לסוף הדרך אתם.
ולדימיר נמירובסקי: בחצי השנה האחרונה סגרנו שתי חברות גז ולחברה אחת לא חידשתי רישיון.
ולדימיר נמירובסקי: אבל צריך להבין שזהו צעד חריף מאוד.
ולדימיר נמירובסקי: אנחנו מנסים מגוון דברים.
ולדימיר נמירובסקי: סגירת חברה היא באמת פגיעה בפרנסה, ואנו עושים זאת רק כשאין ברירה.
ולדימיר נמירובסקי: בחצי השנה האחרונה היו עוד שתי חברות שסגרתי נוסף על הדוגמה שנתן השר.
אמנון כהן: אני לא מגיע לתשובות.
אמנון כהן: יש דרך למנוע מכירת גז ל"חאפרים" האלה – שאין שום דרך לדעת כמה הם בשוק?
יוסף יצחק פריצקי: זאת שאלה של מדיניות, ואני שוקל זאת כעת במשרד.
יוסף יצחק פריצקי: הדרך היא להכניס מונופול או מגה-פול: לתת רישיון למסחר בגפ"מ ל-2-3 חברות בפיקוח, במונופול.
יוסף יצחק פריצקי: הן יעשו את כל הקו – מבז"נ עד הצרכן.
יוסף יצחק פריצקי: המשמעות היא לבטל ולהפקיע רישיונות.
יוסף יצחק פריצקי: יש 22 חברות שמסתובבות בשוק.
יוסף יצחק פריצקי: חלקן מוכרות לשטחים, ומשם יש עוד שוק עוקף שמגיע לכאן.
יוסף יצחק פריצקי: זה כמו לרדוף אחרי הזנב.
יוסף יצחק פריצקי: אך יש לשינוי כזה מחיר כלכלי חברתי אחר.
יוסף יצחק פריצקי: צריך לשקול זאת.
יוסף יצחק פריצקי: זה לא פשוט.
יעקב אדרי: זה גם לא יעמוד בבג"ץ.
אמנון כהן: נשמע מיד את נציג המשפחות.
יוסף יצחק פריצקי: אני רוצה להראות לכם תמונות, עוד לפני דברי המשפחות.
יוסף יצחק פריצקי: אני מראה בשקף מה קורה באזור מגורים מסוים.
יוסף יצחק פריצקי: רואים צוברים עליים בשטח מגורים.
יוסף יצחק פריצקי: בתמונה נוספת רואים צובר באזור מסעדת "ג'ירף".
ולדימיר נמירובסקי: אני מראה תמונה של מכל גז פירטי בבית.
ולדימיר נמירובסקי: כך מספקים גז בדירה.
ולדימיר נמירובסקי: זה גם בדירות של עובדים זרים וגם בדירות אחרות.
ולדימיר נמירובסקי: אני מראה תמונה של משאית שמביאה מכלי גז.
ולדימיר נמירובסקי: אני מראה תמונה נוספת של צינור גז מעל ארובת מכשיר גז.
ולדימיר נמירובסקי: בתמונה אחרת רואים מערכת גז ביתיות מתחת לחלון.
ולדימיר נמירובסקי: זה יכול להתפוצץ ולהיות "יעיל" מאוד.
ולדימיר נמירובסקי: אני מראה בתמונה את דרך ההתקנה של אחת מהחברות.
ולדימיר נמירובסקי: הצינור ארוך מאוד, הם לא חסכו בצינור.
ולדימיר נמירובסקי: צריך להתאמץ כדי לעשות דבר כזה.
ולדימיר נמירובסקי: זה בניגוד לכל כללי המקצוע.
משה גפני: חברה מאושרת עשתה את זה?
ולדימיר נמירובסקי: כן.
ולדימיר נמירובסקי: אני מראה תמונה של בלון גז שלשמאלו מכל סולר ולימינו חלון; והכול מתחת למרפסת.
ולדימיר נמירובסקי: קוקטיל מעולה.
אמנון כהן: זה מפחיד את הציבור בבית.
ולדימיר נמירובסקי: אנחנו מנסים לפעול.
יוסף יצחק פריצקי: אני רוצה להפחיד את הציבור.
יוסף יצחק פריצקי: שיצאו ויבדקו את המכלים שלהם.
יוסף יצחק פריצקי: אני באמת רוצה לומר משהו לציבור: לא ייתכן שאדם שקונה גז ממישהו שנוסע על תלת-אופן בשכונה לא יודע מאיזה סוג של ספק הוא קונה.
יוסף יצחק פריצקי: שלא יגידו את השטות הזאת.
יוסף יצחק פריצקי: אם מישהו מטלפן לחברה מוכרת מ"דפי זהב" ואחר כך בא אליו מישהו לא רשוי, חלילה – זאת בעיה אחרת; בדרך כלל החברות לא עושות זאת.
יוסף יצחק פריצקי: אבל מי שקונה גז ממישהו בשוק או ממישהו שיש לו חנות קטנה – הוא יודע מה הוא עושה.
יוסף יצחק פריצקי: הוא לא חושב שזה חוקי.
אמנון כהן: ומה בנוגע לעובד זר, לעולה חדש?
אמנון כהן: עובד זר חושב שזה חוקי.
יוסף יצחק פריצקי: גם עובד זר יודע זאת.
ולדימיר נמירובסקי: כדי שהציבור ידע שזה לא חוקי משרד התשתיות הלאומיות השקיע מיליון ש"ח בהסברה לפני כחצי שנה.
אמנון כהן: זה לא מספיק.
ולדימיר נמירובסקי: אז תנו לנו עוד.
ולדימיר נמירובסקי: יש הנחיה של המנכ"ל לעשות עוד סיבוב של הסברה שיעלה שני מיליון ש"ח נוספים.
ולדימיר נמירובסקי: ההסברה תהיה בעברית, רוסית וערבית.
ולדימיר נמירובסקי: יש לנו עוד תמונות של התקנות מסוכנות.
אמנון כהן: אני רוצה לשמוע את נציג המשפחות.
אמנון כהן: אין לנו כל הזמן שבעולם.
עמנואל וייזר: אני מייצג אנשים שנפגעו מהאירוע שהם לא בעלי הנכס שהיה המוקד – מי שמתגוררים מסביב.
עמנואל וייזר: אי-אפשר להפנות אליהם את הטענות על הקנייה מאדם מורשה או לא מורשה.
עמנואל וייזר: לא היה להם כסף לגור במקום אחר והם גרים שם; זאת כל האשמה שלהם.
עמנואל וייזר: לכן הם נפגעו.
משה גפני: אתם תובעים פיצויים מהמדינה?
עמנואל וייזר: עוד לא הוגשו ממצאים משפטיים, ולכן עוד אי-אפשר לתבוע.
עמנואל וייזר: אינני יודע אם בעלי הנכס עצמו יפוצו.
עמנואל וייזר: אני לא מייצג אותם.
עמנואל וייזר: אבל האנשים שאני מייצג לא שייכים לטענות שנטענו על האנשים שקונים מספק ברחוב.
עמנואל וייזר: הם לא עשו שום דבר לא בסדר.
עמנואל וייזר: מתייחסים כאן בין היתר לאסון בשכונת התקווה.
עמנואל וייזר: אני מבהיר שהאסון לא "אירע", הא ממשיך; אני מקווה שלא יהיו שם עוד הרוגים.
עמנואל וייזר: יש שם מבנים שהוכרזו מבנים מסוכנים.
עמנואל וייזר: העירייה, אחרי ששמה פתק שהמבנה מסוכן, סיימה את הטיפול מבחינתה.
עמנואל וייזר: אך לאנשים אין לאן ללכת.
עמנואל וייזר: יש שם משפחות במבנים שמוגדרים מבנים מסוכנים ויש ילדים שנכנסים לבניין ויוצאים ממנו.
עמנואל וייזר: שלושה שבועות אחרי האירוע אין לאיש פתרון, בוודאי לא למי שגרים שם, שאין להם כסף לבצע את התיקונים הנדרשים.
עמנואל וייזר: אין שום רשות מוסמכת שמושיטה עזרה בתיקון ואחר כך מתמודדת עם הגבייה.
עמנואל וייזר: מסתובבות במקום שלוש משפחות שגרות בסיכון חיים כי אין להן מקום אחר לגור בו.
עמנואל וייזר: איש לא נותן להם פתרונות.
אמנון כהן: יש צווי הריסה?
עמנואל וייזר: יש הכרזה על בתים מסוכנים.
עמנואל וייזר: אי-אפשר לבצע שם שיפוץ כי לאנשים אין כסף.
אמנון כהן: שיקום שכונות לא עובד באזור הזה?
לידיה מבשו: אף אחד.
נתן אל-נתן: יש שיקום שכונות בשכונת התקווה, אבל הוא לא שייך לאזור הזה.
אמנון כהן: אי-אפשר לכלול את האזור הזה בפרויקט, אד הוק, בגלל האסון?
אמנון כהן: הרי ראש העיר קובע את המדיניות.
נתן אל-נתן: האזור בכללותו שייך לשיקום שכונות כי שכונת התקווה מוגדרת כשכונת שיקום.
נתן אל-נתן: כשמישהו מרחיב הבית או משפצו הוא מקבל כסף משיקום שכונות, אבל יש גם השתתפות של הדייר.
נתן אל-נתן: אסור לשכוח שכאן מדובר בעצם בשיפוץ היסודות ולא בחלק החיצוני.
נתן אל-נתן: זאת השקעה של עשרות אלפי שקלים או מאות אלפי שקלים ובפועל לא רואים כלום מבחוץ.
אמנון כהן: אולי באופן חריג אפשר לפעול בשיתוף פעולה – העירייה באמצעות שיקום שכונות ואולי עוד גוף – כדי שלא יהיו אסונות נוספים?
אמנון כהן: אולי הפיצוץ זעזע את היסודות, שגם כך היו רעועים?
אמנון כהן: אנחנו, הוועדה, נעזור – נכתוב למי שצריך.
אמנון כהן: אבל אני חושב שהעירייה צריכה להיות היוזמת.
נתן אל-נתן: העירייה נתנה מענה ראשוני למשפחות.
נתן אל-נתן: הא נתנה להם פתרון של כמה ימים כדי להסתדר.
נתן אל-נתן: באחריות העירייה היה להגדיר שהמבנה מסוכן כדי להזהיר אנשים שלא יגורו שם.
נתן אל-נתן: מעבר לזה העירייה לא אמורה לפעול.
נתן אל-נתן: המדינה היא שהייתה צריכה לפקח שלא יקרו דברים כאלה.
אמנון כהן: פניתם למדינה?
נתן אל-נתן: אנחנו כאן.
נתן אל-נתן: משרד התשתיות הלאומיות הוא הממונה על האכיפה והמדינה היא שלא דאגה להעביר את החוקים והתקנות, כמו ששמענו כאן – הם צריכים להיות האחראים.
נתן אל-נתן: הם צריכים לדאוג קודם כול למשפחות.
נתן אל-נתן: אחר כך נראה מי יפצה.
נתן אל-נתן: יש ביטוח, כך טענו; אך לאנשים האלה אין שום ביטוח, הם עדיין גרים בבתים.
נתן אל-נתן: שאלתי איך הם גרים והם השיבו שאין להם לאן ללכת.
נתן אל-נתן: הם בקושי גומרים את החודש, ואיך ישלמו עוד 500 דולר לשכירות?
נתן אל-נתן: הפתרון הוא לגור בחוץ.
יעקב אדרי: אולי חברות הגז יעשו ג'סטה ויממנו משהו?
עמנואל וייזר: בסופו של דבר השאלה היא כסף, איך מפילים את העלויות על הגורמים השונים.
עמנואל וייזר: העירייה אומרת שהמדינה אחראית; המדינה טוענת שזאת לא היא, שאלה חברות הגז, משרד התשתיות הלאומיות – אני לא יודע מי .
עמנואל וייזר: אך הדיירים הם אלה שחייהם בסכנה.
עמנואל וייזר: זאת השורה התחתונה.
עמנואל וייזר: צריך לאפשר להם מגורים בצורה מסודרת ולנהל את הוויכוח על הכסף אחר כך.
עמנואל וייזר: בזמן שאנחנו יושבים כאן יש שם חיים בסכנה.
עמנואל וייזר: מתגוררות במקום משפחות עם ילדים.
עמנואל וייזר: לא מדובר כרגע בתביעות לפיצוי.
עמנואל וייזר: אני מדבר כרגע לא על פיצוי רכוש אלא על פתרון לאנשים שאין להם איפה לגור כבר שלושה שבועות.
לידיה מבשו: שלושה שבועות בדיוק היום.
נתן אל-נתן: יש מי שנהרגו, ויש מי שנפגעו והילדים שלהם בבית החולים.
לידיה מבשו: אני רוצה לספר: הדירה שלי התפוצצה.
לידיה מבשו: מה שהיה בפנים נשאר בבניין ואני וארבעת הילדים נשארנו בחוץ.
לידיה מבשו: הילד שלי חייל.
משה גפני: למי שייכת הדירה?
לידיה מבשו: הדירה שלי.
לידיה מבשו: קניתי אותה לפני עשר שנים.
לידיה מבשו: יש לי משכנתא, יש לי ביטוח של הדירה.
לידיה מבשו: אבל מה עם הצדדים?
לידיה מבשו: עושים שיפוץ עכשיו בתוך הדירה שלי.
לידיה מבשו: מה עם מה שבפנים, מה עם הילדים שלי?
לידיה מבשו: אף אחד לא בא ולא שאל במשך שלושה שבועות.
לידיה מבשו: אני עובדת באגודה למען העיוור.
לידיה מבשו: יש אנשים עיוורים שמהמשכורת שלהם, 600-700 ש"ח, נתנו לי כסף וסידרו לי 1,500 ש"ח.
לידיה מבשו: אין מדינת ישראל, אין ממשלה, עירייה.
לידיה מבשו: אין אף אחד.
לידיה מבשו: יש לי בן חייל.
לידיה מבשו: הוא בצבא.
לידיה מבשו: יש לי ילדה בבית חולים שלושה ימים.
לידיה מבשו: המדינה רוצה את הילדים שלי?
לידיה מבשו: חייל?
לידיה מבשו: בבקשה.
לידיה מבשו: יש לי תעודת עיוור, החייל יכול ללכת לצבא ולחזור בלילה; גם אמרו שהילד הראשון לא חייב ללכת לצבא בכלל.
לידיה מבשו: אבל אמרתי לא: שילך.
לידיה מבשו: אבל שלושה שבועות אני בכביש ולא שואלים.
לידיה מבשו: מה שהיה לי נשאר בתוך הבניין.
לידיה מבשו: אני בחוץ.
לידיה מבשו: מה עם ארבעת הילדים, מה עם הבעל?
לידיה מבשו: לאיש לא אכפת.
לידיה מבשו: מה עם האנשים בצדדים?
לידיה מבשו: לאן אני נפלתי?
לידיה מבשו: ברחתי מהמוסלמים ובאתי למדינת ישראל.
לידיה מבשו: ברוסיה הרגו את האבא שלי כי הוא יהודי.
לידיה מבשו: ומה יש פה?
לידיה מבשו: כאן נשארתי בחוץ.
לידיה מבשו: כל השכנים, אנחנו בחוץ.
לידיה מבשו: לא מטפלים בנו.
עמנואל וייזר: יש שלוש או ארבע משפחות במקום.
עמנואל וייזר: כשגברת מבשו אומרת שהדברים נשארו בפנים היא מתכוונת לכך שהדברים הלכו בפיצוץ, כל מה שהיה בפנים.
לידיה מבשו: אנחנו בחצר.
לידיה מבשו: אין מה לעשות.
לידיה מבשו: אומרים לי שאלך לשכירות אבל אני משלמת משכנתא.
לידיה מבשו: הילדים בטראומה, לא רוצים להיכנס.
לידיה מבשו: הכול נשאר בתוך הבניין.
לידיה מבשו: קמתי בבוקר ואין לי כלום.
יעקב אדרי: מי הגוף שאמור לפצות במקרה כזה?
יעקב אדרי: מס רכוש?
יוסף יצחק פריצקי: לא מס רכוש.
יוסף יצחק פריצקי: אין מי שיפצה, אלא אם כן יש ביטוח.
משה גפני: אנו הופכים להיות חברה אכזרית.
יעקב אדרי: במקרה של גברת מבשו יש ביטוח.
אמנון כהן: רק למבנה.
אמנון כהן: נכתוב מכתב בנושא.
עמנואל וייזר: אני מבקש: מכתבים זה בסדר – אבל אם מישהו יכול לתת עזרה ראשונה לאנשים האלה, גם הלילה.
יוסף כהן: איבדתי את אמא במקרה הזה.
יוסף כהן: קיר קרס עליה בבית שליד.
יוסף כהן: אנחנו התעקשנו עם אמא שתוציא את הגז כי לפעמים היא שכחה את הגז פתוח.
יוסף כהן: אנחנו האחי םהחלטנו שנוציא את הגז; שמנו לה כיריים חשמליים.
יוסף כהן: אבל לצערנו הבעיה באה מבית אחר, ואמא הלכה.
יוסף כהן: האכיפה לא קיימת, אם יש דבר כזה במדינה.
יוסף כהן: אני גר בבניין של ארבע קומות, ליד מגרש הכדורגל בשכונת התקווה.
יוסף כהן: ממש כרגע הקבלן של פזגז שם דוד ברחבה וכיסה אותו בחול.
יוסף כהן: שאלתי אותו מה זה, כי זאת עבודה פירטית.
יוסף כהן: הוא מעביר צינור גז דק בגינה, גינה שעודרים בה בטורייה.
יוסף כהן: אפשר לעשות בו חור בקלות.
יוסף כהן: אמרתי לו שזה יכול להרים את כל הבניינים.
יוסף כהן: אמרתי שאתלונן והוא אמר לי: תתלונן, אתה מפחיד אותי?
יוסף כהן: כך אמר נציג של חברה, של פזגז.
יוסף יצחק פריצקי: התלוננת?
יוסף כהן: אבל הוא לא מפחד בכלל; אם יש לו כזה ביטחון, למה להתלונן?
יוסף יצחק פריצקי: אבל אם אני שומע את זה לראשונה כאן, מה אני יכול לעשות?
יוסף יצחק פריצקי: קח ממנו את הפרטים ונטפל בזה.
עמנואל וייזר: התשובות שהאנשים האלה מקבלים מהממסד הן אפס.
עמנואל וייזר: הנה הדוגמה הכי טובה.
עמנואל וייזר: לכן הם פועלים כך.
יוסף יצחק פריצקי: איזו דוגמה?
ולדימיר נמירובסקי: אם יש דוגמה כלשהי שמשרד התשתיות לא נתן תשובה, תגידו לנו.
עמנואל וייזר: אם רוצים לראות את התגובה של הממסד לתושבים, בבקשה: הנה תושבים שאין להם איפה לגור ואי-אפשר לעזור להם שלא יהיו זרוקים ברחוב.
עמנואל וייזר: הם מזמן הרימו ידיים.
עמנואל וייזר: אומרים להם ללכת להתלונן; על מה להתלונן?
משה גפני: הבתים בבניין הם בתים פרטיים או שייכים לחברה משכנת?
עמנואל וייזר: אלה בתים של אנשים פרטיים.
יוסף כהן: העובדים הזרים וכל הנושא הפירטי – זה שידוך בעייתי שאי-אפשר למנוע.
יוסף כהן: הכול אצלם פירטי, לא רק גז, כל התשתיות.
יוסף כהן: בשכונות הכול ככה.
משה גפני: למה מס רכוש לא שייך לעניין?
עמנואל וייזר: כי זה לא פיגוע ולא אסון טבע.
משה גפני: אדוני היושב-ראש אחרי האירוע באולמי ורסאי חוקקנו חוק.
משה גפני: אם הממשלה לא תטפל בעניין הזה, אני מודיע עכשיו שאניח על שולחן הכנסת את חוק שכונת התקווה.
משה גפני: זה מה שאעשה.
משה גפני: אחכה שבועיים.
משה גפני: זה סיפור אכזרי מאין כמוהו: המשפחות נפגעו שלא באשמתן.
משה גפני: משרד השיכון והעירייה צריכים לפתור זאת, ואם הם לא יעשו זאת – יהיה חוק.
משה גפני: אני מקווה שהשר פריצקי יתמוך בזה ולא ילך עם הקואליציה.
משה גפני: ולא אומר מה אני חושב על הקואליציה בשידור ישיר.
יוסף יצחק פריצקי: אני לא חושב שצריך לסכם את הדיון.
יוסף יצחק פריצקי: אני מבקש מהיושב-ראש שיקבע עוד ישיבה בנושא זה.
יוסף יצחק פריצקי: נבוא אליה עם הנתונים שהבטחנו להביא.
יעקב אדרי: הנושא חשוב.
יעקב אדרי: כדאי לקיים עוד דיון.
יוסף יצחק פריצקי: לכאורה אני לא אמור לרצות להגיע לוועדה הזאת, הוועדה לענייני ביקורת המדינה, אבל אני רוצה בכך.
יוסף יצחק פריצקי: לכל מדינת ישראל זה חשוב.
יוסף יצחק פריצקי: מבחינתי הישיבה הנוספת יכולה להיות גם בפגרה.
יוסף יצחק פריצקי: הרבה חברי כנסת כאן עובדים בפגרה.
יוסף יצחק פריצקי: נמשיך בעניין.
יוסף יצחק פריצקי: לא מספיק לקיים ישיבה אחת.
אמנון כהן: תודה לשר.
אמנון כהן: אני רוצה לסכם את הדיון לעת עתה, כדי שלא תצא תחושה שמשאירים הכול פתוח והולכים.
אמנון כהן: נקיים עוד דיון או עוד כמה דיונים ונעקוב מקרוב אחרי נושא הגז.
אמנון כהן: אני סומך על השר פריצקי.
יעקב אדרי: כדאי לצאת לסיור.
נתן אל-נתן: אתם מוזמנים לשכונת התקווה.
אמנון כהן: אני סומך על הכישורים שלך, השר פריצקי, הכרתי אותם בוועדת הכספים בקדנצייה הקודמת.
אמנון כהן: העבודה שלך היא שליחות.
אמנון כהן: אני סמוך ובטוח שתעשה את העבודה; אתה יודע לעשות אותה.
אמנון כהן: אתה צריך לחשוב על מיד חקיקה, תקנות, על כל נושא האכיפה.
אמנון כהן: אם אתה רואה שאין לך די כלים ואתה צריך לחוקק חוק שיהיו לך כלים, אנחנו נבוא לעזרתך.
אמנון כהן: המטרה החשובה ביותר היא חברת הגז.
אמנון כהן: אולי לא צריך להגזים וליצור מונופולים ופגיעה כלכלית במדינה אך יש לבחון את העניין.
אמנון כהן: החברות הגדולות צריכות לפחד, צריך להיות להן מחסום מפני מכירת גז ל"חאפרים".
אמנון כהן: כמובן, גם הנושא ההסברתי מבורך מאוד.
אמנון כהן: עדיין זה לא מדבר אל כל האוכלוסייה במדינה.
אמנון כהן: יש כאן עובדים זרים, 300,000 איש.
אמנון כהן: יש אנשים שאין להם יש טלוויזיה, למשל באוכלוסייה הערבית.
אמנון כהן: לכן אני לא יודע אם המסרים מגיעים ליעדם.
אמנון כהן: לכן צריך למנוע מהספקים לספק את הגז.
אמנון כהן: אני סומך על השר בכל הדברים האלה.
אמנון כהן: אני מבקש שהוא יעדכן הוועדה בשוטף.
אמנון כהן: אנחנו נחליט מתי נקיים דיון נוסף.
אמנון כהן: לעניין הפיצוי למשפחות: אפנה לראש הממשלה עצמו בעניין זה כדי שאולי הוא יקים ועדת שרים לעניין זה וכל שר הנוגע לדבר יקצה תקציב כלשהו אד הוק: משרד השיכון ומשרדים אחרים, העירייה.
אמנון כהן: צריך לבדוק איך אפשר לפתור את בעיית התושבים ולפצות.
אמנון כהן: בכל האזור הזה יש בעיה אמתית, לא רק באזור הפגיעה; הכול שם בעייתי מבחינת המבנים המסוכנים.
אמנון כהן: הבניינים ישנים מאוד.
אמנון כהן: לכן צריך לטפל בכך כדי שלא יקרו עוד אסונות.
אמנון כהן: אני מצטרף להצעת חבר הכנסת גפני, אכתוב מכתב.
אמנון כהן: נמתין שבועיים עד שלושה.
אמנון כהן: אם לא נקבל תשובה ניזום חקיקה כוועדה או כהצעה פרטית.
משה גפני: כוועדה.
אמנון כהן: נוסף על כך ייתכן שנחליט לסייר במקום כדי לבדוק את הדברים לעומק, לראות מה הפיצוי שנראה לנו ולבנות את החקיקה.
משה גפני: אני מקבל את כל מה שנאמר.
משה גפני: נדון בדברים יותר לעומק בדיון הנוסף.
משה גפני: ברור שהפתרון לא יהיה מהיום למחר; אך יש שלוש או ארבע משפחות שהפתרון בעניינן צריך להיות מעכשיו לעכשיו.
משה גפני: אם העירייה והמשרדים לא ייכנסו לנושא מיד לא יהיה פתרון.
משה גפני: לא צריך כסף: צריך לתקן את המבנים או לסדר דיור חלופי.
משה גפני: אם נרחיב את השאלה, לא יהיה פתרון, אם נדבר רק על שלוש-ארבע המשפחות הללו, יהיה פתרון.
משה גפני: אם לא, אבקש שיהיה חוק.
משה גפני: דיברתי עכשיו עם העוזר שלי.
משה גפני: אם לא יהיה פתרון בתוך כמה ימים נגיש הצעת חוק של הוועדה.
משה גפני: באירוע באולמי ורסאי ניסינו להגיע לפתרון עם הממשלה.
משה גפני: לא הגענו, ולכן בוועדת הפנים חוקק חוק במהירות והפיצויים אושרו בחוק.
משה גפני: אמנם אסור שיהיה דבר כזה, כי בשביל זה יש ממשלה.
משה גפני: היא צריכה לפתור את הבעיה.
אמנון כהן: נפנה גם למשרד השיכון, אולי יימצא פתרון לבעיה במסגרת שיקום שכונות.
אמנון כהן: אדוני השר, אני מבקש לציין שוב: מדובר בחיי אדם, בנושא חמור מאוד.
אמנון כהן: עלינו לטפל בכך בכוחות משותפים; אבל האחריות הייעודית היא שלך ושל המשרד שלך.
אמנון כהן: יש לך כל הכלים וכל הסמכויות לטפל בכך.
אמנון כהן: הנושא העומד על סדר היום הוא: משרד התיירות – הגנת מלונות באזור ים המלח מפני הצפה, עמוד 761 בדוח 53ב' של מבקר המדינה.
אמנון כהן: בנושא של סכנת הצפות במלונות באזור ים המלח כבר דנים, לפי דוח המבקר, משנות ה-70.
אמנון כהן: יודעים את הסכנות, יודעים מה יכול לקרות, והוקמו ועדות לטיפול בנושא, ואפילו יודעים כמה כסף זה עולה, וכל פעם זה מתעכב.
אמנון כהן: במסגרת אחת הפתרונות דובר על התקנת שלוש משאבות שישאבו את המלח כדי שהמפלס לא יעלה.
אמנון כהן: היתה תאונה, ויודעים את כל הסכנות, והנושא לא מטופל, ומעבר לכך, בונים עוד מלונות ומפתחים את האזור.
אמנון כהן: כמובן, אני מברך על הפיתוח, וגם ראיתי החלטת ממשלה משנת 1992 האומרת למעשה: תקימו בתי מלון, והממשלה ערבה שהכול יהיה בסדר.
אמנון כהן: אני לא יודע איך מקבלים החלטה כזאת, ולא עומדים אחריה ולא עושים שום דבר כדי לטפל בסכנה הקיימת, ואם לא מטפלים, אני מבין שיכול להיות שיש גם פגיעה ביסודות של בתי המלון, וזו סכנה אמיתית, ואנחנו כבר מכירים את המצב הזה במדינה שכל עוד לא קורה, חלילה, איזה שהוא אסון, לא מטפלים בשום דבר.
אמנון כהן: אני לא רוצה לנבא, חלילה, שיקרה אסון כזה, אבל אם לא נטפל בסכנה שמתריעים מפניה כבר שלושים שנה, דברים עלולים לקרות, ומי ייתן אז את הדין?
אמנון כהן: בכל זאת אזרחים תמימים או תיירים מגיעים לאזור הזה להינפש, ויום אחד עלול המלון לקרוס.
אמנון כהן: לכן, אנחנו דנים בנושא הזה.