GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמנון כהן: הייתי רוצה ללמוד את הנושא לעומק.
אמנון כהן: אולי דברים תוקנו והכול בסדר.
רן כהן: לא , המצב הולך ורע.
אמנון כהן: ואולי הדברים לא השתנו, ונתריע בפני הציבור שלא יגיע לאזור ים המלח.
אמנון כהן: אנחנו גם יודעים שיש שם תיירות מצוינת, ויש הרבה הכנסות מהתיירות, אבל אם הדברים לא תוקנו, אנחנו כנבחרי ציבור צריכים אולי להתריע גם בעולם מפני הסכנה ולומר שאין להגיע לאזור ים המלח, כי יש שם סכנה ממשית.
אמנון כהן: אם הדברים תוקנו, אנחנו מבקשים להתעדכן.
אמנון כהן: אני רוצה לציין שגם חבר הכנסת אורי אריאל פנה וביקש שנקיים דיון בנושא זה בהקדם האפשרי, ואם הוא ירצה לדבר כבר עכשיו, לפני שאני מעביר את רשות הדיבור למשרד מבקר המדינה, הרשות נתונו לו.
אמנון כהן: אתה רוצה לדבר עכשיו?
אורי אריאל: ביקרתי במועצה אזורית תמר.
אורי אריאל: מעבר לאזור שהוא נהדר, יש שם כמה בעיות.
אורי אריאל: התוספו להם גם הבורות, גם ענייני שטפונות, והיתה לנו שנה ברוכה בגשמים, וגם העניין הזה שהוא לא עונתי – הוא כבר נמשך הרבה שנים - - -
רן כהן: והמוקשים.
אורי אריאל: מוסיף חבר הכנסת רן כהן שיש שם גם בעיית המוקשים, אבל עוד ישתמע, חס וחלילה, שהאזור הוא בעייתי מאוד.
אורי אריאל: קודם כול הוא אזור נהדר, יפה, והאנשים שגרים שם מפתחים אותו ראויים לכל ההערכה – חשוב לומר את הדברים האלה כדי שלא תהיה פה איזו תמונה מעוותת.
אמנון כהן: האנשים מצוינים, אבל זה לא קשור לנושא שאנחנו דנים בו.
אורי אריאל: יחד עם זאת יש שם בעיות מסוימות שהן מסובכות.
אורי אריאל: מבקר המדינה נדרש להן, בדק אותן, ואנחנו מדברים על הדוח שלו, ומצד שני, יש פעילות של המשרדים.
אורי אריאל: ההתרשמות שלי היא שאם העניין לא יידחף מכיוונים שונים, בעוד כמה שנים נמצא את עצמנו דנים בנושא, אבל הפתרון, אם בכלל יהיה אפשרי, יהיה הרבה יותר יקר, הרבה יותר מסובך.
אורי אריאל: ולכן, אני חושב שראוי לעשות מאמץ משותף של כל הנוגעים בדבר לתת פתרונות, גם מסובכים מאוד.
אורי אריאל: צריך לקבל החלטות, להתחיל לעבוד, ואז - - -
אמנון כהן: כבר 30 שנה לא עושים דבר.
אורי אריאל: אז התבגרנו כולנו, וודאי נשמע פה היום גם את מבקר המדינה, ואחרי זה גם את נציגי המשרדים כדי לראות איך מתקנים את העניין.
רן כהן: אדוני היושב ראש, ברשותך רק שתי תוספות לדברים שאמר חבר הכנסת אריאל.
רן כהן: ראשית, הנושא הזה הוא נושא בעל חשיבות עצומה, וחייבים לגייס את כל הכוחות הנוגעים בדבר כדי לפתור את הבעיה, אבל צריך גם לנסות להרחיב קצת לעבר תופעות אחרות באזור ים המלח, שאינן רק עניין של הגנת המלונות ושהן לא פחות קריטיות.
רן כהן: ואני לא מבטל את העניין של הגנת המלונות, אני רק אומר שצריך לדעת שיש בעיות מאוד מאוד קשות.
רן כהן: ברמה ההיסטורית הן יכולות להיות הרות אסון למדינת ישראל ולעם בישראל.
רן כהן: ולכן, אם אפשר, כדאי להאיר את הדברים מסביב.
רן כהן: שנית, אני מסכים לחלוטין לתיאור של חבר הכנסת אריאל מבחינת היופי של המקום הזה וחשיבותו, קודם כול לתושביו.
רן כהן: יש שם דברים שבהם ברמת סכנה ממשית כזאת שצריך לפתור אותה.
רן כהן: הבעיה של המקושים היא פשוט מחדל.
רן כהן: כל אחד בורח ממנה, כולל, לדאבוני הרבה, צה"ל שלי ומערכת הביטחון שלי, והייתי ממליץ מאוד, אם כבוד מבקר המדינה יחליט לומר את דברו גם בעניין הזה, זה נושא בעל חשיבות עצומה.
אמנון כהן: למען הגילוי הנאות, בשבוע שעבר בילתה משפחתי 10 ימים באחד המלונות בים המלח.
אמנון כהן: השארתי אותם שם, ואני עבדתי פה.
אמנון כהן: ברוך השם, הם חזרו בשלום, אבל היום אני חושש - - -
אבי רותם: לא לחשוש, ושכמוך יבואו עוד כמה לשם.
אמנון כהן: אני מקווה שגם בעתיד נוכל לבוא לשם.
רן כהן: זאת לא כוונת הדיון הזה לערער, חלילה, את האטרקטיביות של האזור.
אמנון כהן: אבל צריכים לתקן את הליקויים.
אמנון כהן: בבקשה, משרד מבקר המדינה.
אריה דוידזון: אזורי התיירות בעין בוקק ובחמי זוהר שוכנים לא ליד חופי ים המלח אלא ליד בריכת אידוי השייכת למפעלי ים המלח, המשמשת להפקת מחצבים מים המלח, והיא מכונה "בריכה 5".
אריה דוידזון: בשל שקיעת מלח בתחתית הבריכה, מפלס המים בבריכה עולה בכל שנה ב-20 סנטימטר, ועקב כך עולה גם מפלס מי התהום.
אריה דוידזון: העלייה במפלס הבריכה עלולה להציף את החוף והמבנים שעליו, והעלייה במי התהום תסכן את יסודות בתי המלון השוכנים על החוף.
אריה דוידזון: אף שכל הגופים הקשורים לפיתוח אזורי התיירות האמורים ידעו כבר ב-1971 שעליית מפלס הבריכה עלולה לגרום בעתיד להצפת החוף, הם עודדו את פיתוח האזור, בלי לתת לכך מענה של קבע.
אריה דוידזון: כתוצאה מכך נדרש להשקיע כיום עשרות רבות של מיליוני דולרים לפתרון הבעיה.
אריה דוידזון: משהתברר כי המשך העלייה של מפלס הבריכה עלול לגרום להצפת החוף, ניתנו פתרונות זמניים בלבד לבעיה.
אריה דוידזון: הפתרון הזמני הראשון שהוחלט עליו היה הקמת סוללת מגן בעין בוקק ובניית מערכת תת-קרקעית לניקוז מי התהום ולשאיבתם באמצעות שלוש תחנות שאיבה והזרמתם לבריכה 5, כדי שלא יפגעו ביסודות של בתי המלון והמבנים המסחריים שבאזור.
אריה דוידזון: עלות הפרויקט הגיעה בשלבו הראשון ל-35 מיליון שקל, במחירי 1995.
אריה דוידזון: בשל תאונה שקרתה ב-1997 באחת מתחנות השאיבה, הופסקה תחזוקתן, ועקב כך הושבתה כליל אחת מן התחנות, ואחרת פועלת חלקית.
אריה דוידזון: בנובמבר 1998 הוחלט על פתרון זמני נוסף.
אריה דוידזון: הפתרון היה להגביה את סוללת המגן בעין בוקק ולחזקה ולשפץ את תחנות השאיבה.
אריה דוידזון: עלות הפרויקט בשלב זה – שלב ב' – נאמדה ב-18 מיליון שקל, במחירי 2002.
אריה דוידזון: עד כאן דיברתי על פתרונות זמניים.
אריה דוידזון: לדעת משרד מבקר המדינה, עם הפתרון הזמני, ראוי היה לזרז בד בבד גם פתרון קבע לבעיה.
אריה דוידזון: ואולם במקום לקבל החלטות על פתרון הקבע, החליטו הגופים הקשורים בפיתוח האזור, במשך עשר שנים, להקים ועדות וצוותים, עוד צוות ועוד ועדה, שעליהם הוטל למצוא פתרונות קבע.
אריה דוידזון: להלן תיאור קצר של הטיפול בפתרון הקבע: בשנת 1991 הגישה המנהלה לפיתוח התיירות בנגב לשר התיירות ולגופים העוסקים בפיתוח האזור – דוח על בדיקה שערכה, ובו שלוש חלופות לפיתוח, הכוללות דרכים אפשריות להגנה על החוף וחלופה לנטישת האזור.
אריה דוידזון: הגופים דנו ב-1991 בעניין החלופה הרצויה, אך לא הגיעו לידי החלטה.
אריה דוידזון: בשנים 1995 ו-1996 קיימו המשרדים הנוגעים בדבר דיונים בדבר מינוי ועדה שתגבש פתרון לטווח ארוך.
אריה דוידזון: בפברואר 1997 הוציא מנכ"ל משרד התיירות כתב מינוי ל"ועדת היגוי לגיבוש פתרון קבע להגנה על חוף עין בוקק - חמי זוהר".
אריה דוידזון: ועדת ההיגוי קיימה דיונים מספר בשנים 1997-1999, אך לא נעשה דבר לקידום פתרון הקבע.
רן כהן: זה היה הרכב מקצועי או הרכב ציבורי?
אריה דוידזון: הרכב מקצועי.
אריה דוידזון: בנובמבר 1999 מינה שר התיירות ועדת היגוי חדשה, שבראשה מנכ"ל המשרד.
אריה דוידזון: לוועדת ההיגוי נקבעו תפקידים דומים לתפקידי הוועדה הקודמת, ונקבע שעליה לגבש את המלצותיה עד 15 בינואר 2000.
אריה דוידזון: עד סוף 2001 קיימה הוועדה דיונים מספר, אך בסופו של דבר גם ועדה זו לא קידמה את פתרון הקבע.
אריה דוידזון: בספטמבר 1998 החליטה הממשלה כי "שר האוצר, בהתייעצות עם שר התשתיות, שר הפנים ושר התיירות, יבדוק ויציע פתרונות להגנת חוף ים המלח", דהיינו, שר האוצר ירכז את הנושא, ולא שר התיירות - כבעבר.
אריה דוידזון: בספטמבר 2001 החליטה הממשלה להקים צוות בראשות מנכ"ל משרד התשתיות הלאומיות ובהשתתפות משרד התיירות, משרד האוצר ושאר הגופים העוסקים בפיתוח האזור.
אריה דוידזון: על הצוות הוטל לבחון חלופות לפתרון ארוך טווח להגנת חוף ים המלח.
אריה דוידזון: בהחלטת הממשלה נקבע כי היא מבטלת את ההחלטה הקודמת מספטמבר 1998, דהינו, האחריות לריכוז הנושא תהיה בידי שר התשתיות, ולא בידי שר האוצר.
אריה דוידזון: במאי 2002 הוקמה ועדת מנכ"לים – בראשות מנכ"ל משרד התשתיות.
אריה דוידזון: ועדת המנכ"לים מינתה באוגוסט 2002 צוות מקצועי ל"בחינת חלופות הנדסיות וכלכליות לפתרון עליית מפלס המים".
אריה דוידזון: על הצוות הוטל להגיש דוח ביניים בתוך ארבעה חודשים, ודוח סופי בתוך שנה, דהיינו, באוגוסט 2003 – בחודש הבא.
אמנון כהן: יש עוד זמן.
אריה דוידזון: בדוח ביניים מספטמבר 2002, שהגיש ראש הצוות, הוא ניתח ארבע חלופות אפשריות לפתרון הקבע: הקמת לגונה; הגנה ישירה – באמצעות סוללות; חלוקת בריכה 5 לשתי בריכות; נטישה של ארבעה בתי מלון והצפתם.
אריה דוידזון: לדעתנו, יש לזרז גיבושו של פתרון הקבע, כדי שלא יהיה צורך בפתרונות זמניים נוספים, שיהיו כרוכים בוודאי בהוצאות כספיות גדולות מאוד ולא יפתרו את הבעיה הזאת לטווח ארוך.
אמנון כהן: עכשיו תקום ועדת חקירה פרלמנטרית שתספור את הוועדות שהוקמו ותבחן מה עשו כל הוועדות ולמה הדברים לא יצאו לפועל.
רן כהן: מי שילם את כל העלויות של הפתרונות הזמניים במהלך כל התהליך הזה, משרד התיירות?
רן כהן: הרי דובר כאן על 35 מיליון שקל ו- 18 מיליון שקל, נכון לאותן שנים.
אליהו בניהו: הרוב – המדינה, וקצת – בתי המלון.
רן כהן: מי זה "המדינה" במקרה זה?
ערן ניצן: בחוק ההסדרים משנת 2002 נקבעה צורת המימון של ההגנות הישירות.
ערן ניצן: המימון מתחלק בין המדינה, מפעלי ים המלח עצמם, המועצה המקומית והמלונות.
ערן ניצן: כל הדברים האלה מוגדרים בתקנות בחוק ההסדרים והם מכונים "שלב א2" - - -
אמנון כהן: אולי היתה בעיה תקציבית למשרד האוצר בכל הוועדות האלה, ולכן זה לא יצא לפועל?
אמנון כהן: יכול להיות שהיה חסר איזה מיליון שקל לפרויקט, והאוצר לא נתן, ולכן זה לא יצא לפועל?
ערן ניצן: אני אשמח להתייחס לעניין כולו, אם תרשה לי.
אמנון כהן: אולי יש בעיה כספית.
אמנון כהן: השאלה שלי פשוטה.
ערן ניצן: חוק ההסדרים 2002 הגדיר איך אנחנו מממנים את ההגנות הישירות.
ערן ניצן: האוצר פעל להעביר את זה בחוק ההסדרים, משום שהוא לא הצליח לגבות את הכסף בפועל מהמלונות, וגם עם המועצה המקומית הוא נתקל בקשיים.
רן כהן: למה המועצה המקומית צריכה לממן דבר כזה?
רן כהן: היא יצרה את זה?
ערן ניצן: המועצה המקומית היא חלק מהמשרד הזה והיא גם תמשיך להיות.
ערן ניצן: הטענה שלנו היא טענה פשוטה.
ערן ניצן: אנחנו מדברים כל הזמן על הממשלה, אבל צריך לזכור שבעל מלון שבונה - לפעמים בהשקעה אדירה של עשרות ומאות מיליוני שקלים - מלון על שפת בריכה תעשייתית; כשכולם יודעים, וגם הוא, שהמפלס שלה הולך ועולה כל שנה ב-20 סנטימטר; וחותם על הצהרה, כמו שחתמו רוב בתי המלון, שהוא יודע שבונים את הבנייה הזאת על בריכה תעשייתית ומבין את ההשלכות של העניין המפלס - קודם כול צריך לבוא ולבדוק אצלו איך הדבר הזה קרה.
אמנון כהן: אבל במסמך המונח לפנינו כתוב שבישיבת ממשלה בדצמבר 1992 סוכם, בין היתר, כי הממשלה תודיע ליזמים כי היא נושאת באחריות להקמת הגנות ישירות בעין בוקק וחמי זוהר.
אמנון כהן: זאת אומרת, המדינה אומרת ליזם: אל תדאג, אני אחראית, כלומר, האוצר, משרד התשתיות.
אמנון כהן: למדינה יש עניין לפתח את האזור התיירותי הזה והיא לוקחת את האחריות.
ערן ניצן: המדינה אמרה שהיא אחראית, והיא גם עודדה את זה בחוק עידוד השקעות הון.
אמנון כהן: אם כן, איפה האחריות?
אמנון כהן: מטילים את זה על היזמים של בתי המלון?
ערן ניצן: אנחנו לא מטילים את זה רק על היזמים ואנחנו לא מטילים את זה רק על הממשלה.
ערן ניצן: הפתרון פה חייב להיות פתרון משותף לכל הגורמים, וביניהם גם היזמים שבנו את בתי המלון.
ערן ניצן: גם הם חייבים לשאת בנטל כזה או אחר.
אמנון כהן: מצוין, אבל מתי זה קורה?
ערן ניצן: כרגע אנחנו ממתינים לפתרון ארוך הטווח שעליו תמליץ ועדת ההיגוי בראשות מנכ"ל משרד התשתיות.
אמנון כהן: עד אוגוסט 2003.
ערן ניצן: ועדת ההיגוי שוקלת את ארבע החלופות.
ערן ניצן: אם אתם מעונינים לשמוע את דעתי הלא-חשובה מה הפתרון ארוך הטווח האידיאלי - - -
אמנון כהן: אתה מדבר על פתרון מיידי או על פתרון ארוך טווח?
ערן ניצן: אני מדבר עכשיו רק על הפתרון ארוך הטווח.
ערן ניצן: הפתרון המיידי הוא פחות מעניין – הוא מתבצע בימים אלה, מחולקים 18 מיליון שקל, והעבודות מתבצעות בשטח.
ערן ניצן: עד אוגוסט צריכים להגיש את ההמלצות לפתרון ארוך הטווח.
אמנון כהן: ומהו הפתרון ארוך הטווח?
ערן ניצן: יש ארבע חלופות.
ערן ניצן: משרד התשתיות יוכל לתאר אותן, אבל אני מתקשה לראות – ואני אומר את זה לא כנציג האוצר, אלא רק כמי שקרא את החומר - איך חלופה של הקמת לגונה או פתרון הנדסי אחר מצליחים להתקיים.
ערן ניצן: אני חייב לומר לכם את דעתי שבסופו של דבר נתכנס לפתרון של פינוי כזה או אחר של - - -
רן כהן: לפני כן אני מבקש שגם המנכ"ל יסביר מדוע בתי המלון צריכים לשאת בעניין הזה.
רן כהן: אנחנו תמכנו בכל התעשיות האלה כדי שתהיה פרנסה ותהיה צמיחה כלכלית וידענו לעזור לתעשיות ולמלונאות להתפתח.
רן כהן: מדוע המועצה האזורית צריכה לשאת בדבר כזה שהוא פגע של הטבע או של המפעלים?
אורי אריאל: ממש לא של הטבע.
אורי אריאל: זה ברור.
אברהם שרם: מי שמקים מלון על שפת הים בתל אביב משלם השתתפות במשהו?
אברהם שרם: למה מצבו של מי שמקים מלון על שפת ים המלח צריך להיות שונה?
אמנון כהן: קודם ניתן למנכ"ל משרד התיירות להתייחס, ואחר כך נשמע אותך, אדוני.
רן כהן: אדוני המנכ"ל, כשדיברתי על הטבע התכוונתי לאותו מכניזם שיוצר את הדינמיקה הזאת שכל שנה עולה מפלס המים בבריכה ב-20 סנטימטר.
רן כהן: את זה לא יצרו לא בתי המלון ולא המועצה האזורית.
אהרן דומב: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, הלילה ישנתי מעט, כי כשהתחיל הסיפור של ההגנות הייתי בן 15 והייתי צריך להשלים פער של כמה שנים.
אהרן דומב: למדתי את העניין גם בעקבות הערות מבקר המדינה.
אהרן דומב: אני רוצה להגיע לתכלית הדברים, ולא כל כך להתעסק בדבר.
אהרן דומב: ראשית, אדוני היושב ראש, אתה יכול להרגיע את המשפחה שלך, וגם אתם חברי הכנסת מוזמנים לים המלח, כי לתקופה של חמש-שבע השנים הקרובות, בגדול, יש פתרון שהוא זמני, ואכן זה מוכיח את עצמו, כי שיעור התפוסה בבתי המלון באזור ים המלח – וברוך השם שזה כך - גם בתקופה הרעה, נע בין 60% ל-70-75%.
אמנון כהן: אין היום פגיעה ביסודות של המלונות?
אהרן דומב: למיטב ידיעתי, לא.
אהרן דומב: בחמי זוהר המצב קצת שונה, אבל אלך לפי הסדר ואשתדל לדבר בקצרה.
אהרן דומב: אני גם לא כל כך מתורגל לדבר בכנסת.
רן כהן: אל תצטנע.
אהרן דומב: יש 75% תפוסה.
אהרן דומב: התיירות שם היא מקור פרנסה.
אהרן דומב: יש 4,200 חדרי מלון.
אהרן דומב: אני מציע לנו - גם בתקופה הנוראה הזאת מבחינת מקומות פרנסה, צמיחה ותעסוקה – להחשיב מאוד את העוגן של ים המלח למלונות ולתת לו את הפתרון הראוי, כי זה טוב למשק ולשאר הדברים.
רן כהן: למיטב ידיעתי, היסודות של אחד מבתי המלון כן מוצפים.
אהרן דומב: בחמי זוהר.
אהרן דומב: אתייחס לזה בהמשך.
אהרן דומב: במסגרת ההגנות יש שני קטעים: יש הקטע העיקרי, והוא עין בוקק, וזו מאסת החדרים העיקרית, ושני מלונות בחמי זוהר: מוריה ונרוונה, ויש הבדל גם בין שני המלונות האלה.
אהרן דומב: אני כבר אומר על הסף: כעיקרון, יהיה הפתרון אשר יהיה, מדובר בסכומים של מאות מיליוני שקלים.
אהרן דומב: את זה למדתי יחד עם חבריי ממשרד התשתיות, יחד עם האנשים המקצועיים שעוסקים בעניין.
אהרן דומב: יושב ראש הוועדה הוא אורי בן-נון, מי שהיה מנכ"ל מפעלי ים המלח, ולא לחינם הבאנו אותו משם.
אהרן דומב: בכל אחד מהפתרונות שיימצאו כאן – חברי, ערן ניצן ממשרד האוצר, כולל נטישת המלונות - מדובר כאמור על מאות מיליוני שקלים.
אברהם שרם: דולרים, לא שקלים.
אהרן דומב: 100 מיליון דולר הם כמה מאות מיליוני שקלים.
אהרן דומב: מה ההבדל?
אהרן דומב: אנחנו בישראל ואנחנו מדברים בשקלים.
אהרן דומב: ולכן, אם אני מנסה לשחזר לעצמי למה הדבר הזה נסחב 30 שנה, הרי זה משום שמתפוח-אדמה לוהט כזה, עם סכומים כאלה – כל אחד אוהב להתרחק, ואנחנו אוהבים לתת פתרונות זמניים.
אהרן דומב: אם כן, הפתרון שמשרד התיירות יזם, בשיתוף הגורמים, בסיוע כספי של האוצר, וכמובן, חברי המועצה שם, הוא פתרון לאזור לעוד חמש שנים, אבל זה לא עסק, את העניין הזה צריך להסדיר פעם אחת ולתמיד.
אהרן דומב: לגבי המלונות – ואחרי זה אולי כדאי שיתייחס היועץ המשפטי – בשלב מסוים, כשמינהל מקרקעי ישראל הוציא את הקרקע לחכירה ולבניית בתי המלון, החתימו את רוב בעלי בתי המלון על כך שאין להם או לא תהיה להם טענה לגבי עליית מפלס הבריכה.
אורי אריאל: מי החתים, המינהל?
אהרן דומב: המינהל.
אהרן דומב: אני אומר את זה כהערה, כי לפי דעתי, צודק אדוני היושב ראש שהממשלה הודיעה בישיבתה שהיא לוקחת את האחריות על עצמה.
אהרן דומב: לא נראה לי שזה יהיה נכון להטיל את זה על בעלי בתי המלון.
אהרן דומב: הבריכה הזאת היא מעשה ידי אדם והיא תוצאה של זיכיון שניתן למפעלי ים המלח להוצאת החומרים.
אהרן דומב: אגב, העבודה של שליית המלח - - -
אמנון כהן: נתנו להם עוד 30 שנה, לא?
ולדימיר נמירובסקי: עד 2030.
אהרן דומב: הבריכה הזאת נובעת מתוך הצורך של מפעלי ים המלח, ופה אני רוצה לומר דבר שבו טמון הפתרון, לפי דעתי: מפעלי ים המלח מעבירים תמלוגים למדינת ישראל בהיקף משוער של סדרי גודל של 15 מיליון דולר בשנה – תמלוגים על החומרים שהם מוציאים.
אהרן דומב: הבריכה הזאת והמצוקה וההצפה הן כתוצאה מהפעילות הזאת.
אהרן דומב: לכן, אם אתם שואלים אותי הקטן מי צריך לשאת בנטל העיקרי של המקום הזה, תשובתי היא: מי שמרוויח את הכסף.
אהרן דומב: מי שמרוויח את הכסף הוא מפעלי ים המלח.
אהרן דומב: שיהיה להם לבריאות, הם גם מעסיקים עובדים, עוסקים בייצוא, ועיני אינה צרה בהם חס ושלום, אבל אם מדינת ישראל מקבלת מהמפעל הזה סדרי גודל של 15 מיליון דולר בשנה, כתמלוגים – אני חושב שיש פה פתרון.
אהרן דומב: עכשיו אני הולך לשלב האחרון.
אהרן דומב: אין טעם לדבר רק על העבר, על ההיסטוריה.
אהרן דומב: אנחנו מדברים על העבר ועל ההיסטוריה כדי לדעת איך אנחנו הולכים קדימה.
אהרן דומב: אתמול בערב - לא לכבוד הישיבה הזאת – היתה ישיבה נוספת בין הצוות המקצועי לבין שר התיירות, והשתתף שם היועץ המשפטי.
אהרן דומב: נראה שבמהלך חודש – חודש וחצי אפשר להביא ארבע חלופות מבוססות שייקחו זמן רב.
אהרן דומב: צריך לעשות בדיקות קרקע, והן ייקחו זמן.
אהרן דומב: אני מקווה שהתקופה של חמש-שבע השנים האלה מספיקה כדי לתת פתרון קבע לסיפור הזה.
אהרן דומב: כמו שאמרתי, הפתרון הזה עולה מאות מיליוני שקלים.
אמנון כהן: כשמציגים את החלופות, אומרים ליד זה גם מאין ייקחו את הכסף?
אהרן דומב: חד משמעית – לא.
אמנון כהן: אז זה ייתקע עוד פעם.
אהרן דומב: נכון.
אהרן דומב: לא אומרים מאיפה לקחת את הכסף.
אמנון כהן: אם אני יוזם חקיקה היום, אומרים לי: תגיד מאין לוקחים את הכסף.
אמנון כהן: במקרה כזה אני כחבר הכנסת צריך לבדוק ולהציע ארבע-חמש חלופות למקור התקציבי שממנו יילקח הכסף ליישום החוק, לכשיתקבל.
אהרן דומב: אדוני היושב ראש, אמרתי לך מאילו סעיפים אני מציע לקחת את הכסף.
אמנון כהן: אם יש ארבע אלטרנטיבות, אחת יותר יקרה, אחת פחות יקרה, אני מציע לכם לומר גם מה המקור התקציבי למימון ולהביא את הכול ביחד.
אהרן דומב: אני מסכים, אבל קודם אנחנו צריכים לדעת מה החלופות.
אהרן דומב: אני רק אומר בזהירות, כי זה עוד לא מסוכם עד הסוף, שהחלופה של הלגונה, כנראה, היא החלופה הרצינית.
אהרן דומב: אולי יש פה אפשרות לפרוס את ביצוע הלגונה במשך שנים, כך שאפשר להגיע לסדרי גודל של –4-5 שנים, זאת אומרת כ-20 או 25 מיליון שקלים בשנה.
אהרן דומב: במהלך אוגוסט – תחילת ספטמבר יהיו כל החלופות האלה על השולחן.
אהרן דומב: נקיים הלאה את הדיון יחד עם משרד התשתיות שאמון על העניין, אבל אנחנו עובדים בשיתוף פעולה - אין לי שום טענה, הכול עובד בסדר.
אהרן דומב: בסוף נסכם מה אנחנו – היינו, ועדת המנכ"לים - ממליצים לממשלת ישראל, אבל, כמו שאתם יודעים יותר טוב ממני, אם לא יהיה קשר בין הפתרון לבין המקור התקציבי, כמו שאמרת, אדוני היושב ראש, כנראה בעוד חמש שנים נשב פה שוב בוועדה לענייני ביקורת המדינה – אולי מישהו אחר יישב כאן במקומנו – ונשאל למה לא נתנו פתרון לעניין.
אהרן דומב: יש קטע אחר בחמי זוהר שמקיף שני מלונות: מוריה ונרוונה.
אהרן דומב: באחד מהמלונות האלה יש בעיה אמיתית אקוטית, גם בימים אלה.
אהרן דומב: זה לא היה כאילו בתוך כל המנדט של הצוות שמציע חלופות.
אהרן דומב: אנחנו יישרנו את ההדורים בינינו, מנכ"ל משרד התשתיות ואנוכי, הכנסנו את זה למסגרת הפתרון של הצוות, והוא צריך לתת מענה גם לעניין הזה.
אהרן דומב: שם ההיקפים קטנים בהרבה, הפתרונות הם יותר קלים.
אהרן דומב: גם זה יסוכם במהלך חודש ספטמבר 2003, ואנחנו יודעים על מה הולכים.
אהרן דומב: אבל אני חוזר ואומר: אם לא יצביעו מבקר המדינה, חברי הוועדה לענייני ביקורת המדינה וממשלת ישראל על המקור התקציבי לעניין - - -
ירדנה מלר-הורוביץ: הממשלה, לא הוועדה.
אהרן דומב: הוועדה תסייע לממשלה להצביע על המקור התקציבי.
אהרן דומב: עד כאן.
אהרן דומב: תודה רבה.
רן כהן: אני מתנצל שנעדרתי כמה דקות.
רן כהן: פירטת את הפתרון הטכנולוגי?
אמנון כהן: הוא אמר שיש ארבע חלופות.
אהרן דומב: אמרתי, פתרון אחד בגדול הוא הלגונה, וזה כנראה הפתרון לעניין.
אהרן דומב: בפתרון של הלגונה יש שתי ורסיות, אבל בתחילת ספטמבר או אמצע ספטמבר – אני אומר את זה עוד פעם, עם יד על הלב, בלי להסתיר – החלופות יהיו על השולחן.
אהרן דומב: יידרשו הרבה מאוד שנים לבצע אותן, וצריך הרבה מאוד כסף, אבל החלופות יהיו על השולחן.
אמנון פישמן: ברשותך, אדוני היושב ראש, אנחנו מבקשים להקרין סרטון עם חומר רקע.
אמנון פישמן: אם יוחלט שלא להציג אותו, לא נציג אותו, אבל אם רוצים שנציג אותו, הוא יאבד מהרלוונטיות שלו אם יתחיל עכשיו הסבב של הדיון.
אורי אריאל: כמה זמן נמשך הסרט?
אמנון פישמן: ארבע דקות.
אמנון כהן: אפשר להקרין אותו עכשיו.
אמנון פישמן: אני רק אציין שהפתרון הטוב הוא מן הסתם הפתרון היקר.
אמנון פישמן: בסרטון הזה מוצג אחד הפתרונות, שהוא הפתרון המיושם היום כשלב א', והוא ספציפי למלון הראשון שקיבל את הפתרון: מלון מוריה, והוא מקיש לגבי החלת פתרון שלב א' על כלל בתי המלון, חוץ מאותו מלון שדיבר עליו המנכ"ל כרגע, מלון נרוונה.
אבי רותם: וזאת לא אחת מארבע החלופות שמנכ"ל משרד התיירות דיבר עליהן.
אהרן דומב: נכון, אבל זה כן נמצא בתוך הפתרון של הצוות.
אהרן דומב: (מר אבי רותם מקרין בפני חברי הוועדה סרטון על אזור ים המלח)
אבי רותם: אני רק אסביר מה קורה לגבי מלון מוריה שנבנה על שפת בריכה 5.
אבי רותם: כדי שניתן יהיה להגביה את מפלס בריכה 5 מבלי שהמים יחלחלו אל יסודות מלון מוריה וקומת הבריכה שבו, הקימה חברת מפעלי ים המלח סוללת הגנה אוטמת, אשר הוגבהה בשנת 1993.
אבי רותם: חלקה הארי של הסוללה נמצא מתחת למפלס המים, ורק חלקה העליון – מקו המים ועד לקודקוד הסוללה – בולט מעל למפלס ויורד בשיפוע מתון לעבר קו המים.
אבי רותם: זו אחת החלופות שלכאורה יכולה להגן על בתי המלון בים המלח.
אבי רותם: מדובר בקיר מתכת שנכנס לתוך הקרקע – במקרה של עין בוקק, לעומק של 12 מטר – ועוטף את בתי המלון, ובמקרה הזה – את מלון מוריה.
אבי רותם: הקיר הזה הוא קיר שצריך להתרומם ככל שעולים המים בבריכה מס' 5.
אבי רותם: אם נלך על החלופה הזאת – זה מה שנקרא "הגנה ישירה על בתי המלון" – נקבל בסוף התקופה השנייה של הזיכיון קיר של 6 מטר שיגיע למעשה עד למפלס הזה שאתם רואים כאן, והקיר הזה יצטרך לשאת את כל גוף המים לכיוון בתי המלון.
אבי רותם: החלופה הזאת היא חלופה בעייתית מאוד, בייחוד במקום של רעידות אדמה – יש לנו בעיית הבורות, הבולענים, ואם קיר כזה נפרץ, חס וחלילה, ומים כבדים בגובה של 6 מטר יזרמו לתוך האזור המוגן – אני לא רוצה להתבטא בעניין זה, אבל זה יהיה קשה מאוד.
חנן ברנשטיין: לכאורה הפתרון הישיר יכול לתת את הדיבידנד המקווה.
חנן ברנשטיין: נכון להיום, לפחות בבדיקות שמהנדס החברה עשה, קיר השיגומים לא מונע את מעבר המים.
חנן ברנשטיין: כנראה, בגלל בעיות בהחדרת השיגומים, יש מעבר של מים מצד לצד, וכנראה הפתרון הזה לא עומד במבחן המציאות למרות זה שהוא זול.
חנן ברנשטיין: אם תרצו שנרחיב את הדיבור, בן-ציון עשה בדיקה בעניין זה והוא יוכל לדבר על כך.
אמנון כהן: אני מציע שנסיים את הצפייה בסרט.
אבי רותם: אם לא יתאפשר להעלות את מפלס המים בבריכה 5, יגרום תהליך שקיעת המלח והגבהת הקרקעית לכך שהבריכה תהפוך תוך זמן קצר למשטח מלח מוצק, דבר שיגרום להפסקת הייצור במפעלי ים המלח ולסגירתם, ובתי המלון שלחוף הבריכה לא יוכלו ליהנות עוד ממי מלח.
אבי רותם: בכך סיימנו את הקרנת הסרט.
אבי רותם: זו למעשה התשובה למה שנאמר כאן.
אמנון כהן: מתי זה עלול לקרות?
אבי רותם: תוך חמש שנים.
אבי רותם: נאמר כאן שמפעלי ים המלח הם בעצם יוצרי הבעיה.
אבי רותם: מפעלי ים המלח הם יוצרי הבעיה, אבל גם סם החיים של בתי המלון.
אבי רותם: אם יפסיקו להזרים מים לבריכה מס' 5, תוך חמש שנים יתאדו המים, המלח ישקע, ובתי המלון יישבו על משטח מלח.
אבי רותם: ולכן, אין אפשרות לבוא ולהגיד: אנחנו לא נגביה.
אבי רותם: מפעלי ים המלח יוצרים בעצם את גוף המים, מחזיקים אותו, וכל חלופה שבה מפעלי ים המלח ימשיכו ויחזיקו את גוף המים – היא חלופה שתחסוך כסף למערכת הציבורית ותאפשר גוף מים.
ולדימיר נמירובסקי: בלעדיה אין זכות קיום למלונות.
אבי רותם: בלעדיה אין גוף מים.
אבי רותם: ולכן, חייבים ליצור חלופה, שמצד אחד, מאפשרת את קיום אותה בריכה, ומצד אחר, לא מציפה את יסודות בתי המלון.
אמנון כהן: אחד הפתרונות הזמניים היה שאיבת המים באמצעות שלוש תחנות שאיבה, ואחת המשאבות הושבתה בשל תאונה שקרתה.
אמנון כהן: איך אפשר לשאוב את המים?
ולדימיר נמירובסקי: שם דובר על ניקוז מי התהום.
אבי רותם: אומר מה קורה.
אבי רותם: כיוון שאנחנו יוצרים קיר שמונע מהבריכה להציף את בית המלון, מי תהום שזורמים מכיוון ההרים ושואפים להגיע לבריכה מס' 5 – לא יכולים להגיע לשם, כי הקיר הזה עוצר אותם, ואז מכניסים מערכת נקזים לתוך הצד שרוצים להגן עליו.
אבי רותם: את מי התהום שמגיעים לשם אנחנו שואבים ומסלקים לתוך בריכה מס' 5.
אמנון פישמן: יחד עם זאת התגלה, שבין היתר, על בסיס הפתרון הזה, המים מבריכה 5 עוברים מעבר לקיר - לכיוון בתי המלון, ולמרות זה שהמועצה האזורית הפעילה משאבות, המשאבות האלה לא מצליחות להתגבר, ויש כמות מים גדולה מאוד שמגיעה גם מכיוון ההרים וגם מכיוון הבריכה, ובשעות מסוימות המים האלה מגיעים לרמת מליחות של הבריכה עצמה, כיוון שיש דליפה, ככל הנראה.
אבי רותם: הדבר הזה היה ידוע - - -
אהרן דומב: יש לי הערה.
אהרן דומב: נראה לי שאנחנו מבזבזים את זמנם של חברי הכנסת.
אהרן דומב: בימים אלה יש דיון ונבדקות כל הזמן כמה חלופות.
אהרן דומב: אנחנו כבר דנים כאילו על אחת החלופות, אבל - - -
אבי רותם: יש בעיה.
אבי רותם: אני חבר בגוף הזה שאתה מדבר עליו.
ולדימיר נמירובסקי: אני מבקש את רשות הדיבור.
ולדימיר נמירובסקי: אני חושב שסטינו קצת מהנושא.
ולדימיר נמירובסקי: אנחנו פה לא גוף הנדסי מקצועי שיכול להציע פתרונות.
אמנון כהן: אבל זה דווקא מעניין.
ולדימיר נמירובסקי: כן, זה מרתק מאוד.
ולדימיר נמירובסקי: אני חייב לציין שגם אבי רותם הוא חבר בוועדה – הוא מהנדס מצוין.
אבי רותם: תודה רבה.
ולדימיר נמירובסקי: וגם מי שעומד בראש הוועדה וחברים נוספים בוועדה הם בעלי מקצוע ברמה הגבוהה ביותר שיש בארץ, והוועדה הזאת קיבלה מינוי באוגוסט 2002 והיא בודקת כמה חלופות, בין היתר, חלופות שהיו גם קודם, ונוספה חלופה שאבי רותם הציג אותה, ואנחנו בודקים אותה.
ולדימיר נמירובסקי: אנחנו צריכים לבדוק את החלופות גם באמצעות חברה בין לאומית וכדומה.
ולדימיר נמירובסקי: הבעיה העיקרית היא שהיינו צריכים לתת תשובה תוך שנה - והשנה מסתיימת בתוך חודש - ואני חייב לציין שמשרד התשתיות לא קיבל מימון לאותן בדיקות, וכרגע אנחנו פשוט מפסיקים את העבודה.
ולדימיר נמירובסקי: ציפיתי שעד הבוקר ייתנו לי תשובה ממשרד האוצר, ולצערי, לא קיבלתי אותה.
אמנון כהן: משרד האוצר אמור לתת תשובה?
ולדימיר נמירובסקי: משרד האוצר אמור לתקצב.
ולדימיר נמירובסקי: זה לא תקצוב של משרד התשתיות.
ולדימיר נמירובסקי: משרד התשתיות אמור לרכז את העניין יחד עם משרד התיירות, אבל זה לא מתוך התקציב של משרד התשתיות.
ולדימיר נמירובסקי: משרד התשתיות לא נועד לזה.
אמנון כהן: באיזה תקציב מדובר?
ולדימיר נמירובסקי: מדובר על כ-5-6 מיליון שקל, שמתוכם 2 מיליון שקל קיבלנו ממשרד התיירות – האוצר העביר לנו דרכו, כהתחייבות - וכרגע לא קיבלנו תקצוב ל-3-4 מיליון שקל, וברגע שיהיה תקצוב, אנחנו נמשיך את העבודה, אבל בינתיים אני חייב להגיד שאנחנו פשוט - - -
אמנון כהן: ובאוגוסט לא יהיו ממצאים.
ולדימיר נמירובסקי: ודאי שלא.
ולדימיר נמירובסקי: אני כבר לא מדבר על זה ששבעה חודשים משרד האוצר לא נתן לנו פטור להעסיק את אותו יועץ.
ולדימיר נמירובסקי: יש ועדת פטורים, יש חוקים במדינת ישראל, ואנחנו כפופים לאותם חוקים.
רן כהן: לפיכך מה שאתה אומר בעצם הוא שלא יתקיים מה שנאמר כאן, כלומר, בעוד חודש-חודשיים לא יהיה פתרון.