GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לימור ניסן: חלקם באים מהאזור, ואני מקווה שעם השנים הם ייטמעו באיזור הנגב.
לימור ניסן: צריך להזכיר שגם בקרית גת, כשאינטל קם, באו בהתחלה מהמרכז, ולאט לאט האוכלוסיה נטמעת באיזור.
לימור ניסן: אלו הם תהליכים.
לימור ניסן: אין פה זבנג וגמרנו.
לימור ניסן: באמדוקס שבשדרות יש כרגע 200 עובדים.
לימור ניסן: כמו כן, יצא סט מכרזים ל"קול סנטר" – מרכזי תמיכה.
לימור ניסן: יש מרכז שירות תמיכה טלפוני שהוקם בערד.
לימור ניסן: עובדים בו כרגע 48 עובדים, והוא אמור להגיע ל-80 עובדים.
לימור ניסן: יצאו מכרזים נוספים למרכזי שירות ותמיכה בדימונה, אופקים ורהט, אבל הם כשלו.
לימור ניסן: אני מקווה שנוכל להמשיך בזה בשנה הבאה.
לימור ניסן: אני רוצה לציין שבשנה הבאה אנחנו צפויים לקשיים, ואין לי בשורות טובות לגבי אזור הדרום והגליל, כיון שחוק ההסדרים לשנה הבאה מציע את הקטנת התמיכות במסלול המענקים, וזה אומר תמיכה בסדר גודל כלל ארצי של 30 עד 40 מפעלים
אמנון כהן: כמה כסף יהיה לכם?
לימור ניסן: מתוכנן כ-273 מיליון שקלים.
אמנון כהן: לא צריך להעביר את כל 100 מיליון השקלים לקוקה קולה.
אמנון כהן: אפשר לחתוך שם קצת ולתת למפעלים אחרים.
לימור ניסן: אני מדברת על סדר גודל של 30-40 מפעלים בינוניים לשנה.
אמנון כהן: מנכ"לית לשכת התעסוקה, בבקשה.
אסתר דומיניסיני: ראשית, אני בתפקידי רק חודשיים וחצי.
אמנון כהן: נאחל לך הצלחה בתפקידך החדש, יש לך הרבה לעשות והרבה לשנות.
אסתר דומיניסיני: לצערי הרב, הנתונים על עומק האבטלה והיקף האבטלה באיזורי הדרום לא השתפרו עם הזמן אלא הורעו, ואחוזי האבטלה בעיירות הפיתוח שמופיעות בדו"ח הם אף קשים יותר מתקופת הדו"ח.
אסתר דומיניסיני: הדו"ח הצביע טוב מאוד על שתי הבעיות העיקריות של שירות התעסוקה.
אסתר דומיניסיני: התשובות אומנם קצת מורכבות ובעייתיות, אבל הייתי רוצה להדגיש כאן שני דברים שעלו בדברים של הדוברים הקודמים.
אסתר דומיניסיני: שירות התעסוקה איננו מייצר את מקומות העבודה.
אסתר דומיניסיני: אין ספק שזוהי אחריות הממשלה.
אסתר דומיניסיני: אחוזי ההשמה הלא-גבוהים, נובעים בחלקם מהעובדה שאין שם מקומות תעסוקה.
אסתר דומיניסיני: אי אפשר לבצע השמות לתעסוקה כשאין מקומות תעסוקה.
אסתר דומיניסיני: אני לא מגלגלת את הנושא לפיתחם של אחרים, גם לשירות התעסוקה יש מה לשפר בתהליכי העבודה שלו, ואחד הנושאים העומדים על סדר היום שלי הוא הטיפול בסוגיה הזאת.
אסתר דומיניסיני: אבל כדי לתמוך בדברים שאמורים בדו"ח, למרות שחלפו ארבע שנים כמעט, המצב מבחינת התקציבים וההתייחסויות לנושא התעסוקה הוחמר ולא השתפר.
אסתר דומיניסיני: אם נתייחס לשנת 1999, כמות דורשי העבודה היתה בממוצע 158 אלף, והתקציב הממוצע לדורש עבודה בחודש היה 91 שקלים.
אסתר דומיניסיני: היום, בשנת 2003, התקציב אף ירד, וכך היקפי כוח האדם של שירות התעסוקה.
אסתר דומיניסיני: בשנת 1999, העומס לפקיד עמד על כ-243 דורשי עבודה, ואילו היום, עם העמקת האבטלה, אנחנו מדברים על למעלה מ-300 איש לפקיד.
אסתר דומיניסיני: אז אם תוקפים את איכות ההשמות, הרי שאיש אינו מצפה מפקיד שצריך לקבל כ-300 דורשי עבודה לעשות השמה איכותית.
אסתר דומיניסיני: אחד הדברים שאתמודד אתם יהיה שימוש בטכנולוגיה כדי להפחית את שיעור ההתייצבויות הפיזיות אצל הפקיד, כדי אפשר יהיה לפנות את זמנו להשמה איכותית.
אסתר דומיניסיני: אחד הדברים שנצטרך להשקיע בהם הוא כמובן הכשרת העובדים שלנו.
אסתר דומיניסיני: בשנת 2002, כל פקיד בשירות התעסוקה קיבל חצי יום הדרכה, וזו שערוריה מבחינת היקף ההשקעה בהון האנושי שלנו, שצריך לטפל באוכלוסיה שבאה בשערינו.
אסתר דומיניסיני: לגבי איכות הנתונים – זוהי נקודה חזקה ונכונה מאוד שהודגשה בדו"ח.
אסתר דומיניסיני: התחלנו מערכת השמה חדשה ואיכותית מאוד, שתטייב את איכות הנתונים שקיימים במערכת.
אסתר דומיניסיני: כמובן, הרחבתי את כמות הבקרה והפיתוח, כדי שהפעלת המערכת והזנת הנתונים תהיה איכותית ותאפשר לנו matching טוב יותר בין דורש העבודה לבין המעסיקים.
אסתר דומיניסיני: לגבי הטיפול בנושא המבני – תהליכי עבודה.
אסתר דומיניסיני: לא אסקור כרגע את כל התוכניות לשנת 2004 בנושא הזה, אבל אין ספק שחבות הממשלה בראש ובראשונה היא לייצר מקומות עבודה.
אסתר דומיניסיני: כשיהיו מקומות עבודה, אני יכולה להתחייב ששירות התעסוקה יעשה את הטוב ביותר על מנת לבצע את ההשמות.
אסתר דומיניסיני: אם בדו"ח אנחנו עומדים על שיעורי השמה של 14%-15%, הרי שאין ספק שחלקם הם פונקציה של כמות מקומות העבודה.
אסתר דומיניסיני: באיזורים האלה יש לנו 28 דורשי עבודה למקום עבודה אחד.
אסתר דומיניסיני: אז אנחנו יכולים לפעול בצורה הטובה ביותר בעולם, אבל כמובן שאם אין מקומות עבודה, שיעורי ההשמה לא יועלו.
אסתר דומיניסיני: אנחנו כולנו מתלוננים תמיד על האוצר, אז גם אם היו עבודות זמניות – כמו בירוחם או במצפה רמון, שיועדו השנה בעיקר לחד הוריות – הרי שבשנת 2004 האוצר קיצץ לחלוטין בעבודות הזמניות.
אסתר דומיניסיני: בהיעדר מקומות עבודה זמניים במשק, העבודות הזמניות מהוות איזשהו חמצן זמני לאיזורים מוכי האבטלה בעיירות הפיתוח.
אסתר דומיניסיני: בשנת 2004 התקציב כמעט אפסי, ויאפשר העסקה של מאות בלבד – חד-הוריות בלבד.
אסתר דומיניסיני: עובדה זו לא משפרת כמובן את מצב התעסוקה באיזור הדרום, אם לא יקומו מפעלים.
אמנון כהן: מה אתם עושים כדי להכשיר את האוכלוסיה שבאה להירשם בעקבות התוכניות להקמת מפעלים חדשים?
אמנון כהן: אם המדינה כבר מחליטה לתת תקציבים גדולים מאוד למפעל כמו אינטל – אני חושב שאין שום פרופורציה בעולם בהשקעה של המדינה פר עובד.
אמנון כהן: נדמה לי שמשלמים סכום של 150 אלף דולר כדי שעובד אחד יעבוד.
אמנון כהן: אני לא יודע איזו כדאיות כלכלית יש כאן, אבל אולי מבחינה לאומית כדאי לתת להם, כדי שלא יברחו למדינה אחרת.
אמנון כהן: ברצוני לשאול אותך, כממונה על שירות התעסוקה, איך את נערכת לפתיחת מפעלים מהסוג הזה.
אמנון כהן: גב' ניסן אמרה שהמצב שבו רוב העובדים יגורו באותה פריפריה מתרחש בתהליכים – אולי תוך 10 שנים.
אמנון כהן: אבל אני לא רוצה שהתהליך יתפרס על פני 10 שנים.
אמנון כהן: אני רוצה שאת תכשירי אותם עוד לפני שבונים את המפעל, כדי שרוב עובדי המפעל יהיו תושבי המקום.
אמנון כהן: הרי המטרה היתה לתת פרנסה לאותם אנשים שגרים באיזור.
אמנון כהן: איך אתם נערכים לעובדה, שיש היום תוכניות שמבקשות לעודד מפעלים או לשפר אותם מבחינה טכנולוגית?
אמנון כהן: יכול להיות שאותם עובדים היסטורים
אמנון כהן: כבר לא מסוגלים לכך בגילם.
אמנון כהן: האם אתם נערכים מבעוד מועד – בהכשרה פנים מפעלית או בהכשרה של אנשים שכבר נפלטו?
אמנון כהן: זוהי האחריות האישית שלכם.
אמנון כהן: אני מכיר את הטקטיקות האלה – מאפשרים להם לקבל תשלומים כאילו הם לומדים בקורס, להפחית להם כדי שהם לא יירשמו בלשכת התעסוקה – זה מפחית את הסטטיסטיקה.
אמנון כהן: אבל לא גרמתי לו לצאת לעבודה, אלא הכנסתי אותו בחזרה למעגל הזה.
אמנון כהן: אני מבקש לדעת אלו פעילויות אתם עושים, אם המדינה כבר שילמה עבור הקורס הזה, על מנת שהאדם יתחיל לעבוד בסופו של דבר.
אסתר דומיניסיני: התשובה שלי מתחלקת לשניים.
אסתר דומיניסיני: כיום, לרוב הדיונים על מענקים למפעלים ביקשתי לצרף אותי או נציג מטעמי.
אסתר דומיניסיני: באופן זה, אם יוקם מפעל שמקבל מענק, המפעל יחוייב להגדיר כמה מקומות עבודה הוא מייצר, בנוסף למחוייבות כלשהו לטווח זמן שבו האנשים האלה יועסקו.
אסתר דומיניסיני: כל זאת מתוך מטרה למנוע מצב שבו הם מקבלים רק את ההון של המדינה ובסופו של דבר לא מייצרים מקומות עבודה.
אסתר דומיניסיני: השר אכן משתף אותנו בדיונים האלה, הדברים האלה עולים, וחלק מההתניות קשורות גם למרכיב התעסוקה באיזורים שיקבלו מענקים.
אסתר דומיניסיני: שנית, נושא ההכשרה המקצועית איננו באחריות שירות התעסוקה, לצערי.
אסתר דומיניסיני: זהו אגף בתמ"ת, אבל יצרנו היום קשרים הדוקים יותר עם האגף, כי כפי שציינת, הנתונים הסטטיסטיים אכן מעידים שחלק מההכשרות לא הניבו השמות רלווניטות בתחום התעסוקה.
אסתר דומיניסיני: בסופו של דבר סיכמנו ששירות התעסוקה הוא שצריך להגיש לאגף להכשרה מקצועית את הנתונים על צורכי ההכשרה, על מנת שתהיה הלימה בין צורכי השוק – אוכלוסיית המובטלים – לבין ההכשרה.
אסתר דומיניסיני: כי בסופו של דבר אין סינרגיה של המערכות.
אסתר דומיניסיני: לגבי שנת 2004, סיכמנו שאנחנו נגיש את דרישות ההכשרה לאגף להכשרה מקצועית.
אסתר דומיניסיני: אני מוכרחה לציין בסיפוק, שדווקא באזור הדרום – עם אינטל ועם גופים אחרים – היה תיאום טוב מאוד בין מערכות ההכשרה ושירות התעסוקה, והוכשרו אנשים בהכשרה תוך מפעלית ובכיתות מפעליות.
אסתר דומיניסיני: אגב, יש הרבה אקדמאים באיזור הדרום, ולא כולם מגיעים מאזור המרכז.
אסתר דומיניסיני: נהפוך הוא, אחוז גבוה נקלט מהדרום.
אסתר דומיניסיני: אבל בכל התעשיות האלה יש גם אנשים עם דרישות השכלה נמוכות יותר, אותם מכשירים המפעלים.
אסתר דומיניסיני: אני מוכרחה לציין שבאינטל נקלטו אנשים מהאזור בפרוייקטים יפהפהים.
אסתר דומיניסיני: אותם פרוייקטים קלטו בהצלחה רבה מאוד, ולשביעות רצונן של אמדוקס ואינטל, אוכלוסיה מקומית שאף אחד לא חלם שהיא תעבוד במפעלים עתירי ידע מסוג זה.
אמנון כהן: מה יהיה בשנת 2004?
אסתר דומיניסיני: בשנת 2004 יהיו תוכניות הכשרה ממוקדות ומתואמות יותר בהתאם לצורכי השוק, כפי שיוכתבו על ידי שירות התעסוקה.
אמנון כהן: ואיך אתם עושים את זה ביחד?
אסתר דומיניסיני: אנחנו תיאמנו עם ראש האגף להכשרה מקצועית.
אסתר דומיניסיני: כפי שציינתי, הכלי המהותי של ההכשרה לא נמצא היום בידי שירות התעסוקה.
אסתר דומיניסיני: אין ספק, שזהו איזשהו חסר, שלא מאפשר תיאום טוב יותר של המערכות.
אסתר דומיניסיני: כרגע, אני פועלת לתיאום המערכת.
אמנון כהן: עוזי, האם רצית להתייחס לנושא הזה, או שאתה רוצה לדבר באופן כללי?
עוזי ברלינסקי: ראשית, התפוקה של עובד בהייטק גבוהה פי 7 או פי 15 בערך מעובד לו-טק.
עוזי ברלינסקי: שנית, לפי נתונים שבדקנו, היכולות של המערכות הקיימות לספק את הצרכים נמוכות מאוד, ולכן המפעלים עצמם הם אלה שיוזמים בדרך כלל את הפעילות הזאת מתוך ראייה של ביזנס – כתהליכי עבודה – ובהתאם ללוחות הזמנים שלהם.
עוזי ברלינסקי: המאגר האנושי יכול להיות מכל מקום – ושוב מדובר בראייה המערכתית והתכנון המערכתי.
עוזי ברלינסקי: אמרה את זה כבר המנכ"לית: זה לא יכול להיות שיפנו שאלה מערכתית לגוף שתפקידו אינו נקודתי ולא מערכתי.
עוזי ברלינסקי: הראייה המערכתית לא באה לידי ביטוי בדיון הזה, וחבל.
עוזי ברלינסקי: כי הגורם המערכתי בדרגה הראשונה הוא קודם כל משרד האוצר, כי הוא יכול לנווט את זה דרך התקציבים.
אמנון כהן: הכי קל להאשים כל הזמן את האוצר.
אמנון כהן: קודם כל, לכל משרד ממשלתי יש תקציב משלו.
אמנון כהן: הוא יכול לנוט את התקציב שלו על פי מדיניות של שר.
אמנון כהן: הוא כמובן ינהל את המאבקים שלו להגדלת התקציב לאותם פרוייקטים שהוא מוצא לנכון, אבל אני לא חושב שאנחנו צריכים לתלות כל דבר כל הזמן באוצר.
אמנון כהן: לכל משרד יש מעטפת תקציב, ובתוך מעטפת התקציב הקיים צריך קודם כל להילחם ולהציב סדרי עדיפויות על פי צורכי היישוב או המענים.
אמנון כהן: רק אז, במידה ויש צורך, צריך לפנות בבקשה להגדיל את התקציב.
אמנון כהן: נוכחתי גם שמשרד התחבורה עושה במסגרת שלו כל מה שהוא יכול לעשות.
אמנון כהן: אולי בתוכנית הרב-שנתית – תוכנית "2020" ופרוייקטים דומים – צריכים תקצוב, כפי שציינת.
אמנון כהן: במקרים אלו, אולי מן הראוי שנציג האוצר יהיה נוכח, כפי שכתבתי.
אמנון כהן: מהבחינה הרב-שנתית, אתה צודק.
אמנון כהן: אבל לגבי הפרוייקטים של היום, מחר, השנה הבאה – אני רוצה לפתור את הבעיה מחר בבוקר.
עוזי ברלינסקי: אני מנסה להעביר מסר: אין בדיון הזה כדי לפתור בעיה.
עוזי ברלינסקי: אין במסגרת הנוכחית כדי לראות את העניין הזה בראייה רחבה יותר, כפי שהיושב ראש רוצה, ובצדק.
עוזי ברלינסקי: מבקר המדינה התווה את הכיוון הזה.
עוזי ברלינסקי: חייבת להיות פה ראייה לטווח בינוני – אני לא מדבר אתך על טווח ארוך.
עוזי ברלינסקי: משום שאם לא נעשה את זה, אנחנו לא מסוגלים להציב את האתגר ולהשיג אותו.
עוזי ברלינסקי: יושב כאן אבישי כהן, כגוף שמתאם במשרד ראש הממשלה את הפעילויות הללו.
עוזי ברלינסקי: אני חושב שהפעילות הזאת חשובה מאוד, משום שזאת ההתחלה של ראייה מערכתית, של התווית משימות ובדיקה מול הגופים השונים, האם הם עומדים ביעדים הללו או לא.
עוזי ברלינסקי: אני חושב שבחוברת שאבישי הגיש יש בשורה מסויימת, משום שרואים באמצעותה שפעולות אכן נעשות.
עוזי ברלינסקי: אני חושב שהפעולות האלה חשובות מאוד.
עוזי ברלינסקי: הן לא באחריות משרד ראש הממשלה – הן באחריות כל הגופים, כפי שאומר היושב ראש – אבל הפעולה נעשית.
עוזי ברלינסקי: העניין המרכזי הוא הראייה לטווח בינוני – הצבת תוכנית ודבקות בהשגתה.
עוזי ברלינסקי: בלי זה לא נצא מהמהלך הזה.
עוזי ברלינסקי: אי אפשר לצאת מזה.
אמנון כהן: נציג האגף להכשרה מקצועית, בבקשה.
שמעון שבת: שמי שמעון שבת, אני ממונה מחוז הדרום באגף להכשרה מקצועית.
שמעון שבת: ראשית, אני רוצה לציין לגבי נושא התכנון, שאנחנו בהכשרה המקצועית מתואמים כל שנה עם שירותי התעסוקה.
שמעון שבת: אנחנו יושבים איתם ומקבלים מהם רשימת קורסים שהם בדקו.
שמעון שבת: אנחנו מקבלים הצעות גם מראשי רשויות, מארגוני קבלנים, ממשרדים ממשלתיים ומכל היחידות הקרטליות כדי שההכשרה תהיה אפקטיבית יותר.
שמעון שבת: אם כן, כפי שאמרה המנכ"לית, באזור הדרום אנחנו באמת מתואמים מתואמים.
שמעון שבת: השנה, הכשרנו כ-1,500 תלמידים בוגרים.
שמעון שבת: כדי לסבר את האוזן, לפני שנתיים הכשרנו 6,000.
אמנון כהן: כמה מתוכם עובדים?
שמעון שבת: לפי הבדיקות שלנו:
שמעון שבת: בין 50% ל-60% עובדים במקצוע וליד המקצוע.
שמעון שבת: אתן דוגמה למושג "ליד המקצוע": אדם שלמד מכונאות רכב, ולא עובד במוסך אלא בחנות לחלקי חילוף.
שמעון שבת: הירידה הדרסטית במספר האנשים שעברו הכשרה נובעת מחוק ההסדרים שהתחיל בינואר 2003, בו נקבע שמובטל שגמר את תקופת אבטלתו אינו יכול לקבל דמי אבטלה בתקופת הקורס.
שמעון שבת: יתירה מכך, אדם שנמצא בתקופת אבטלה ומגיע לקורס, מקבל קנס בגובה של 30%.
שמעון שבת: לכן, אנחנו לא יכולים להביא היום אנשים לקורסים במקצועות נדרשים בדרום, כמו מקצועות הבניין והמתכת, בהם עובדים היום העובדים הזרים.
שמעון שבת: אנשים לא מקבלים דמי אבטלה.
אמנון כהן: יש עדיין יהודים וישראליים שעובדים במתכת?
שמעון שבת: זו הבעיה.
שמעון שבת: יש ביקוש.
אמנון כהן: יש ביקוש מטעם המפעלים, אבל הציבור לא רוצה ללמוד את זה היום.
שמעון שבת: נכון.
שמעון שבת: אבל הבעיה מחריפה עם חוק ההסדרים.
אמנון כהן: השאלה היא למה אתם לא הולכים לכיוונים אחרים.
אמנון כהן: למה לא להכשיר את הצעירים האלה להייטק, למשל?
אמנון כהן: הרי בונים היום מפעלים.
אמנון כהן: אני יודע שלא לכולם יש נתונים מתאימים לכך, אבל מתוך המאגר הענק הזה, יש בוודאי צעירים שמתאימים.
שמעון שבת: אם מישהו היה לומד טפסנות בניין, למשל, יש לו מקום עבודה – ויש גם רמות כאלה.
שמעון שבת: אני רוצה להזכיר שבתחום ההייטק הכשרנו השנה 3 קורסים לאמדוקס.
שמעון שבת: כשאנחנו מכשירים מפעל, אנחנו מתנים אתם תנאי – חתימה על התחייבות להשמה.
שמעון שבת: היו לי מאבקים השנה.
שמעון שבת: הם הפעילו ראשי רשויות ולא רצו לחתום.
שמעון שבת: בסופו של דבר נקלטו כ-80% מהבוגרים.
שמעון שבת: אם יש עיבוי עובדים באמדוקס, זה בזכות ההכשרה שלנו.
שמעון שבת: מלבד זאת, הכשרנו 3 קורסים נוספים למפעלים אחרים.
שמעון שבת: אנחנו מכשירים גם במסגרות של קורסים עיסקיים, בהם אנחנו לא ממנים, אלא נותנים את הפיקוח, את תוכנית הלימודים ואת התעודות.
שמעון שבת: בנוסף, אנחנו דואגים להכשרת בני נוער בבתי ספר תעשייתיים – הכשרנו כ-1,300 תלמידים.
שמעון שבת: זהו המספר הקבוע אותו אנחנו מכשירים כל שנה באיזור הדרום.
אמנון כהן: אלו מקצועות הם לומדים?
שמעון שבת: אלו הם בתי ספר תעשייתיים.
שמעון שבת: הם לומדים מקצועות כמו: רכב, חשמל, מחשבים.
אמנון כהן: מי עובד בזה היום?
אסתר דומיניסיני: יש ביקוש לענפים האלה.
אסתר דומיניסיני: היום, המקצוע הכי טוב הוא להיות רתך.
שמעון שבת: החבר'ה האלה מתגייסים לצבא, עובדים במקצועות האלה ונקלטים בצבא דווקא בזכות המקצוע.
אמנון כהן: זאת הבעיה של המדינה שלנו.
אמנון כהן: אנחנו מנציחים אותם – תשארו כמו שהייתם לפני 50 שנה.
אמנון כהן: צריך גם להתקדם בקורסים.
אמנון כהן: היום הרתכות היא ממוחשבת, וגם החריטה היא לא אותה חריטה אלא CNC.
אמנון כהן: משרד החינוך, בבקשה.
אמנון כהן: אני רוצה לשמוע מה קורה עם אחוזי הבגרויות, בעיקר ביישובים שהמבקר ציין בדו"ח.
רבקה מורנו: אני רוצה להתייחס תחילה לתוכניות של מחוז הדרום בשנה האחרונה ובשנה הקודמת.
רבקה מורנו: מזה שנתיים-שלוש, אנחנו בתוכנית אופק שמטפלת בפנימיות יום ובמניעת נשירה.
רבקה מורנו: הוספנו תקנים לפסיכולוגים, לקציני ביקור סדיר ביישובים, הגדלנו את התקציבים במסגרת התקציב שניתנה לנו לפנימיות יום.
אמנון כהן: יש לך תמונה כוללת לגבי הדרום, כמה תלמידים לא נמצאים במסגרת החינוכית בגילאי התיכון?
רבקה מורנו: בצענו בדיקה לאחרונה, מאחר והותקפנו בהקשר למגזר הבדואי.
רבקה מורנו: בדקנו, והאחוזים במגזר היהודי הם באמת כמעט אפסיים – 2%-2.5%.
רבקה מורנו: במגזר הבדואי – 9%, וזה בדוק לשנה זאת.
רבקה מורנו: זאת אומרת שנדרשת השקעה רבה במגזר הבדואי.
רבקה מורנו: לכן קיבלנו תקנים לביקור הסדיר במגזר הבדואי.
עוזי ברלינסקי: את מתייחסת לשני הפסיכולוגים שנוספו?
רבקה מורנו: זה מה שמאשרים.
רבקה מורנו: אני לא מאשרת לעצמי את התקציבים.
עוזי ברלינסקי: סליחה, גברתי, אני מבין את המצוקה.
עוזי ברלינסקי: אבל כשמדווחים לוועדה ואומרים שנוספו פסיכולוגים, הרושם הוא שנוספו 100 פסיכולוגים.
עוזי ברלינסקי: אם נוספו שניים, זה עושה קצת הבדל.
עוזי ברלינסקי: אני רואה שנוספו שניים בדיווח של משרד ראש הממשלה, לכן אני שואל האם את מדברת על השניים האלה.
רבקה מורנו: לא.
רבקה מורנו: אנחנו מדברים על תוספת תקנים בחלקי משרות ביישובים שונים.
רבקה מורנו: יש לנו 41 רשויות בדרום.
עוזי ברלינסקי: אין לי טענות, אני רק מדבר על רמת הדיווח.
רבקה מורנו: בשנה שעברה, למשל, אישרו לנו תקציב לתשתיות עבור מזגנים בבתי הספר – אתם מכירים את החום הלוהט בדרום.
רבקה מורנו: אישרו לנו 17 מיליון שקלים לתשתיות עבור תוספת מזגנים.
רבקה מורנו: מאשרים מזגנים, אבל לא מאשרים תוספת לתקציב התשתיות.
רבקה מורנו: אז יש לך מזגנים, אבל אין לך חשמל בבתי הספר.
רבקה מורנו: ברגע שאתה מפעיל חשמל, הכל קופץ.
רבקה מורנו: הפרוייקטים שלנו הם לא רק בתשתיות, אלא גם בתוכניות.
רבקה מורנו: יש לנו תוכנית יום חינוך ארוך – בגני הילדים ובבתי הספר.
רבקה מורנו: יום חינוך ארוך מוסיף שעות תקן – עד השעה 3:00 ו-3:20.
רבקה מורנו: אני מדברת על התוכנית ועל המצוקה.
רבקה מורנו: המצוקה היא: איך אתה יכול להשאיר תלמידים עד השעה 3:30 בלי לתת להם ארוחה או סנדוויץ'?
רבקה מורנו: נפתחו כל מיני ארגונים וולנטרים שמכינים סנדוויצ'ים.
רבקה מורנו: ביקרתי בירוחם וראיתי סל מלא סנדוויצים.
רבקה מורנו: כל ילד יכול לגשת בהפסקה ולקחת סנדוויץ, בלי שזה יהווה בושה.
רבקה מורנו: המורים מכינים את הסנדוויצ'ים.
אמנון כהן: נדמה לי שבתוכנית אופק, ביום לימודים ארוך, יש גם תקציב הזנה.
רבקה מורנו: אני מדברת אתך על דברים שאני רואה בבתי ספר.
אמנון כהן: יש תקציב של הזנה, אז למה את רואה?
רבקה מורנו: אין תוכנית הזנה שמוחלת על כל יישובי המצוקה שלנו.
רבקה מורנו: תוכנית האופק חלה רק על 6 יישובים.
רבקה מורנו: אין אפשרות להחזיק ילדים עד 3:30, כשהם כבר עייפים, מבלי לתת להם מענה כלשהו לתזונה.
רבקה מורנו: יש לנו תוכניות לימודיות של חינוך לבריאות וארוחת בוקר נכונה, אבל זה לא עוזר למצב.
רבקה מורנו: מזה כשנתיים אנחנו מפעילים בגני ילדים תוכנית מוכנות לקריאה.
רבקה מורנו: אנחנו מנסים לתת תשתית כבר מגיל הגן, כדי שהילדים יגיעו מוכנים עם היסודות הראשונים של הקריאה, כדי שלא יהיה להם משבר.
רבקה מורנו: הפעלנו את זה בכל המחוז, ובכל זאת אנחנו רואים ילדים – כמו במגזר הבדואי, שמגיעים ישירות לכיתה א' בלי לעבור את הגן – שעדיין לא יודעים מאיזה צד להחזיק את הספר.
רבקה מורנו: יש כשלונות, אבל אני מדווחת גם על ההשגים של התוכניות הגדולות שקיימות.
רבקה מורנו: לגבי הנגישות להשכלה גבוהה: בשנים האחרונות, מחוז הדרום החליט להעלות את הרף, ולאפשר נגישות להשכלה גבוהה לתלמידים שיכולים להשתלב כבר בכיתות י"א וי"ב.
רבקה מורנו: כבר השנה, 400 תלמידים מוסעים לאוניברסיטה בימי שישי.
רבקה מורנו: הם רוכשים השכלה אקדמאית ואוספים נקודות זכות להשכלה גבוהה.
רבקה מורנו: התוכנית שלנו היא להגיע ל-800 תלמידים.
רבקה מורנו: אנחנו כל הזמן מרחיבים את הרשויות ואת העירות שיכולות להגיע לתוכנית הזאת.
רבקה מורנו: מדובר ב-800 תלמידים שיגיעו עוד השנה להשכלה גבוהה, ובצורה כזאת ירכשו את היסודות להשכלה גבוהה.
רבקה מורנו: בנוסף, החלטנו לבטל במחוז הדרום את 3 היחידות באנגלית.
רבקה מורנו: אנחנו רוצים להעלות את הרף, כדי שהתלמידים יגיעו ל-4 יחידות ול-5 יחידות באנגלית.
רבקה מורנו: גם בנושא של מתימתיקה ופיזיקה, אנחנו רוצים להעלות את יחידות הבגרות.
רבקה מורנו: הנתונים שבידי, הנוגעים לכל היישובים לגביהם קיבלתי נתונים בימים האחרונים, מצביעים על כך שמחוז הדרום הקפיץ את הנתונים הארציים בהישגים של השנים האחרונות בכל הקשור לאחוזי בגרויות.
רבקה מורנו: אם בדו"ח דובר על אופקים, חשבתי להביא נתונים על אופקים.
רבקה מורנו: באופקים הגענו בשנת תשס"ב, ל-46% בבגרויות, לעומת דימונה, למשל, בה נרשמו 57%; בירוחם – 48%; במצפה רמון – 53%; בקריית מלאכי – 47%.
אמנון כהן: מהו הממוצע הארצי?
רבקה מורנו: הממוצע הארצי הוא 56%.
רבקה מורנו: לפי הנתון האחרון שקיבלנו מספטמבר 2003, מחוז הדרום עומד על 57%.
רבקה מורנו: בפעם הראשונה יש מהפך בדרום.
אמנון כהן: זה כולל את המגזר הבדואי?
רבקה מורנו: רק את החינוך העברי.
אמנון כהן: אם מוסיפים את הבדואים, בכמה זה מוריד את הממוצע?
נציג משרד החינוך: זה מוריד.
נציג משרד החינוך: אבל פה התייחסו רק לערי הפיתוח.
רבקה מורנו: השיפור הגדול ביותר באחוז הזכאים לתעודת בגרות חל במחוזות הדרום – 72%.
רבקה מורנו: מ-33% בתש"ן, ל-57% בתשס"א.
רבקה מורנו: לעומת זאת, מחוז הצפון שיפר ב-65%.
עוזי ברלינסקי: כשאומרים "נתוני בחינות בגרות", נשאלת השאלה מה היה הרכב הבחינות, לאיזו רמה הם הגיעו.
עוזי ברלינסקי: כי אם באיזור הצפון והמרכז הגיעו ל-6-7 יחידות מתימתיקה, למשל, ורמת הבחינות באזור הדרום עומד על 3, 2 או 1 – זה עושה את כל ההבדל.
עוזי ברלינסקי: לכן חשוב לדווח על נתונים שהם נכונים מבחינה סטטיסטית, אלא חשובה גם איכות התוצאה, ולא רק התוצאה עצמה.
רבקה מורנו: במקיף הדתי באופקים, אחוזי ההצלחה קפצו משנת תשנ"ט מ-40% ל-77%.
אמנון כהן: כמה יחידות בגרות?
רבקה מורנו: אני אבדוק את זה בנתונים שלפניי.
מאיר סער: שמי מאיר סער, אני מנכ"ל הרשות לפיתוח הנגב.
מאיר סער: אני רוצה להצטרף לדברים שאמר עוזי.
מאיר סער: קראתי את הדו"ח, וכשראינו את הדו"ח לפני 4 שנים, קיבלנו הלם.
מאיר סער: רבותיי, לדעתי צריך לקחת את הדו"ח כפי שהוא ולהסתכל על מה שכותב המבקר.
מאיר סער: ולדעתי הוועדה צריכה להמליץ על כך בפני הכנסת ובפני הממשלה.
מאיר סער: המבקר כותב בפירוש, שצריך לגבש מדיניות אזורית, שצריכה להיות תוך שיתוף פעולה בין משרדי הממשלה, לייחד תקציבים נפרדים ולבחון תקופתית את ביצוע הדברים.
מאיר סער: כל הדברים האלה לא נעשים בעצם.
אמנון כהן: מי אמר שהם לא נעשים?
אמנון כהן: תיכף אבישי יגיד לך.
מאיר סער: אבישי הסכים אתי בחלק מהדברים.
מאיר סער: אני מסכים עם הקביעה שמשרדי הממשלה עושים – ואני חושב שמשרד התחבורה עושה עבודה טובה, וכך גם משרד התשתיות ומשרד החינוך.
מאיר סער: אבל בדו"ח מופיעים שני נושאים חשובים: התעסוקה – האבטלה הולכת ומחריפה; וכמובן, הקושי למשוך אוכלוסייה לנגב.
מאיר סער: אלו שתי הבעיות.
מאיר סער: המבקר מדבר גם על הדברים שצריך לעשות.
מאיר סער: אני ממליץ לוועדה לקרוא לממשלה להקים ועדת שרים בראשות מנכ"לים, שתתכנס אחת לשלושה חודשים במסגרת משרד ראש הממשלה – ואבישי יודע איך לעשות את זה.
מאיר סער: המנכ"לים יחליטו בכל שנה איפה לצבוע בתקציב של המשרד שלהם לגבי הפעילות הספציפית, כולל מרכז ההשקעות.
מאיר סער: מרכז ההשקעות יודע כמה כסף יש לו היום בשנת 2004 ובשנת 2005, אבל הוא לא יודע לצבוע אותם, לאיזה תחומים בתעסוקה או לאלו מפעלים.
מאיר סער: הוא גם לא יודע כמה הולך לנגב מתוך הסכום הכללי, כי יכול להיות שחלק מהכסף ילך לאינטל, למשל.
מאיר סער: השאלה היא האם לזה התכוונו.
מאיר סער: מדו"ח שאנחנו הכנו ברשות לפיתוח הנגב עולה, שב-10 השנים האחרונות לא הוקם בנגב שום מפעל עם יותר מ-150 עובדים – למעט אינטל, שאפשר להגדיר את המיקום שלה כנגב הצפוני.
מאיר סער: אנחנו צריכים לקחת תוכנית איזורית ולבחון אותה בשיתוף עם כל משרדי הממשלה, להציג אותה ולעשות עליה בחינה תקופתית.
מאיר סער: אדוני היושב ראש, קח בחשבון שגם הישיבה הזאת מתנהלת אחת לכמה חודשים בעקבות לחץ של הוועדה, של תושבי הנגב או של המבקר.
מאיר סער: אבל בסופו של דבר, אין איזושהי תוכנית מגובשת, כך שבסופו של תהליך, לאחר כמה שנים, נוכל לומר אם דו"ח המבקר יצא לפועל.
מאיר סער: אני רוצה להתייחס בסוף דבריי ללוח הזמנים.
מאיר סער: עם כל הדיבורים של משרדי הממשלה, אין כאן שום לוח זמנים לגבי שום פרוייקט.
רבקה מורנו: שאלת אם התעודה שהתלמידים יקבלו תיתן להם כניסה לאוניברסיטה.
עוזי ברלינסקי: לא, לא זאת היתה השאלה.
עוזי ברלינסקי: השאלה היא מה הם ילכו ללמוד עם התעודה הזאת, ומה הם ילכו לעשות אחר כך עם התעודה הזאת.
רבקה מורנו: בדקנו באופקים, מהי רמת תעודת הבגרות והאם היא תיתן להם כרטיס כניסה לאוניבסיטה.
רבקה מורנו: בבית הספר המקיף הדתי, למשל, 62% מאלה שקיבלו תעודות בגרות הם ברמה של 4 יחידות באנגלית, ו-3 יחידות במתימתיקה – וזהו כרטיס הכניסה לאוניברסיטה.
רבקה מורנו: בבית ספר הממלכתי התמונה פחות טובה – 20%.
מאיר סער: אבל גם כשמדובר על כניסה לאוניברסיטה, תלוי לאלו חוגים נכנסים.
אמנון כהן: אבל אם היכולות של התלמידים לא מאפשרות, גם בית הספר לא יכול להתמודד.
רבקה מורנו: בשיחה עם מנהל אגף החינוך אתמול, שאלתי כמה תלמידים נרשמו השנה לאוניברסיטה, כי אנחנו נתקפים על כך שמעט מאוד תלמידים מגיעים לקבלת תואר ראשון ושני.
רבקה מורנו: הוא אמר לי שיש לו 400 תלמידים שנרשמו השנה לאוניברסיטה.
אמנון כהן: מה שחשוב הוא כמה סיימו.
רבקה מורנו: הוא לא יכול היה להגיד לי כמה סיימו.
עוזי ברלינסקי: השאלה היא באלו מקצועות הם סיימו.
עוזי ברלינסקי: זה מה שחשוב, כי זה כרטיס הכניסה לתעסוקה העתידית, ועל זה אני מדבר.
עוזי ברלינסקי: אני לא מדבר על התעודה הפורמלית.
מאיר סער: אדוני היושב ראש, צריך גם לבדוק למה מתכוונים בנתונים הללו.
מאיר סער: צריך לבחון האם יש בירוחם, למשל, סטודנט שהתקבל לרפואה ב-10 השנים האחרונות, ולמה.
מאיר סער: וזה לא קיים.
אמנון כהן: אבישי, אני רוצה לדעת אם קיימת תוכנית אב כלשהי מול משרדי מממשלה.
אמנון כהן: מנכ"ל הרשות ציין שהוא מרגיש שאין.
אמנון כהן: אני חושב שיש, אבל לא מספיק.
אמנון כהן: לכן, אני מבקש לדעת מה קיים ברמת העשייה של היום, מה מתוכנן ולכמה שנים זה מתקוצב – גם כמדיניות של משרד האוצר שמלווה את הנושא ביחד אתכם.
אבישי כהן: ראשית, אני רוצה להזכיר לכולם שרוב הפעילות של המשרדים היא תחת תוכנית ממשלה.
אבישי כהן: התוצאות היפות ששמעת עליהן כאן הן בעיקר תוצאה של הטיפול הנקודתי והטיפול במגזר הבדואי.
אבישי כהן: אם זה התוצאות בחינוך – בזכות התוכנית הזאת התוצאות בשלוש השנים האחרונות עלו בממוצע של 22% בכלל ערי הפיתוח בנגב.
אבישי כהן: אנחנו מדברים על נושא תשתיות הביוב, על פרוייקט של קק"ל בסכום של 150 מיליון שקלים – חלקו השתתפות בביוב ו-44 מיליון שקלים לפיתוח נופים, שסידר את כל הטיילות של 6-7 ערי פיתוח.
אבישי כהן: כך שבסך הכל, זה עובד.
אבישי כהן: גיבשנו הצעת החלטה להמשיך את נושא החינוך בכל מקרה, ודיווחתי לך על כך באחת הוועדות הקודמות.
אבישי כהן: נושא החינוך ימשיך בכל מקרה בשנה הקרובה, במתכונת של השנה שעברה של הטיפול הנקודתי.
אבישי כהן: אנחנו רואים בכך חשיבות גדולה.
אבישי כהן: בנושא התשתיתי, אני רוצה להזכיר שנעשו מספר פעילויות מיוחדות מאוד לנגב.
אבישי כהן: אנחנו מדברים על כך שיש מכרזים מאוד ייחודים – צריך להתמודד גם עם מציאות.
אבישי כהן: המציאות היום היא שכשאתה בא למכור בית בדימונה, אין מי שיקנה אותו.
אבישי כהן: קבלנים לא מוכנים להיכנס.
אבישי כהן: כך גם במצפה רמון ובמקומות אחרים.
אבישי כהן: בעלות קרקע אפס, הצלחנו לקדם 134 יחידות דיור בדימונה, משחררים עוד 120 יחידות במצפה רמון, אבל זה לא הולך בקלות.
אמנון כהן: בראייה הכוללת, התיכנונית – אנחנו צריכים לדאוג לתעסוקה לאותם אנשים שיבואו לגור בדירות האלה.
אמנון כהן: אני רוצה לדעת איפה אתם מתווים את מדיניות השילוב.