GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אבישי כהן: אם זה יעבור לוועדה המחוזית, הוועדה המחוזית תדון בזה, וזהו.
אבישי כהן: לא יהיה מצב שבו התוכנית עוברת מוועדה לוועדה.
אמנון כהן: שר הפנים הבטיח בוועדה לביקורת המדינה, שהוא ידאג לכך שיהיו סמכויות נרחבות לוועדות המקומיות.
אבישי כהן: אנחנו מנסים לטפל בזה.
אבישי כהן: זה עדיין הולך לאט, כי המשרדים פוחדים מכך, כל אחד מטעמיו.
אבישי כהן: אבל אין היגיון בכך שמבקר המחוז יבקר מתכנן של ועדה מקומית.
אבישי כהן: נעשה כמה מדדים.
אבישי כהן: אנחנו מעוניינים לקצר את התהליכים האלה.
אבישי כהן: גם זה יסייע לפיתרון.
אבישי כהן: יש לנו בעייה עם הליכים משפטיים, שהם ארוכים מאוד ומקשים על הביצוע – זוהי תופעה כלל ארצית, לא רק ברמלה ובלוד.
אבישי כהן: אנחנו מגיעים עם צווים, ראש העיר חותם, הצווים מגיעים להליך משפטי ונתקעים שם תקופות ארוכות.
אמנון כהן: זה מטופל מול שר המשפטים?
אבישי כהן: זה מטופל, ומיד אפרט.
אבישי כהן: אבל ייתכן שאם מצדכם תהיה התייחסות, זה גם יסייע.
אבישי כהן: יש לנו בעיה של זמינות של כוחות המשטרה – ואתה נגעת בכך בדבריך.
אבישי כהן: כוחות המשטרה פרוסים ומתוחים עד הסוף, בגלל הבעיות הביטחוניות ובגלל בעיות הפשיעה.
אבישי כהן: אנחנו מדינה פלורליסטית ומדינה של דו-קיום, ואנחנו מכבדים את החגים של כולם.
אבישי כהן: בכל פעם שיש חג אתה דוחה, ואם יש רמאדן – אתה לא יכול לבצע, וזה מקובל, מכובד וגם לגיטימי.
אבישי כהן: אבל כל הדברים האלה יוצרים מצב שבו נשארו יומיים-שלושה בחודש, בהם אתה כן יכול לבצע, ולא תמיד אפשר לגייס את הכוחות האלה.
אבישי כהן: ביקשנו להיכנס לצווים שבהגמשה, ודברים מהסוג הזה.
אבישי כהן: אנחנו מסייעים, וזה מטופל.
אבישי כהן: כי אם אתה לא מבצע את הצו בתוך 30 יום, אתה לא יכול ליישם אותו, וזה נדחה בשנה-שנתיים נוספות.
אבישי כהן: יש בעיות של אנשים שעוברים על החוק פעם שנייה, ואין כרגע מענה מספיק טוב.
אבישי כהן: אתה מוריד למישהו את הבית, והוא בונה שוב מיד אחר כך, ולפעמים גם מצליח לעייף את המערכת, ולנצח.
אבישי כהן: אלה הן הבעיות מבחינתנו.
אבישי כהן: הנושאים כולם מטופלים – חלקים הולכים יותר טוב, חלקם פחות.
אבישי כהן: בסך הכל, בהנחה שנאשר את הבניה הישנה ונבצע בלימה חזקה יותר, אני חושב שבחודשים האחרונים נושא קידום הפתרונות ייכנס למסלול טוב.
אבישי כהן: ברמלה ובלוד זה בוצע, וכך גם ברוב המקומות – אין כבר את אותן בניות שהיו בעבר.
אבישי כהן: להערכתי, נגיע למצב שבו בעיית האכיפה תהיה דומה להיקף שבכלל הארץ, כמו בתל אביב ובמקומות אחרים.
אבישי כהן: לגבי פתרונות הבנייה בתל אביב, בגלל היותה של תל אביב עיר שיש לה עלויות קרקע טובות ויכולות של עיסקאות קומבינציה, נוח להם לעשות את זה בלי סיוע ממשלתי, וכרגע אנחנו במשרד ראש הממשלה לא מסייעים לתל אביב.
אבישי כהן: מבחינתנו, תל אביב יכולה להרים את זה לבד.
אמנון כהן: בשלב זה, אני רוצה לשמוע את בוסינה, נציגת ארגון שתי"ל, שהיא גם אדריכלית במקצועה.
אמנון כהן: רציתי שתשמעי קודם את הדברים לגבי מה שנעשה בפועל.
אמנון כהן: כעת אני רוצה לשמוע את דעתך, את הראייה של מהשטח כנציגת התושבים, אלו נושאים לא מטופלים עדיין, למרות כל המאמצים של משרדי הממשלה ושל כל הגופים שדיברו – מלבד נציגי המשרד לביטחון פנים.
בוסינה דביט: במענה לדבריו של ראש עיריית לוד, שאמר שכל הנושא עדיין בתוכניות ועדיין בתהליכים – אז למה הורסים בינתיים?
בוסינה דביט: אם אין לאזרח אפשרות להגיש תוכנית ולקבל אישור והיתר, למה מענישים אותו עוד לפני שהוא מקבל היתר?
יצחק רגב: למה הוא ממשיך לבנות?
בוסינה דביט: הוא רוצה לחיות.
בוסינה דביט: יש לו ברירה אחרת?
בוסינה דביט: אתה בונה לו דיור חלופי?
בוסינה דביט: יש לו אלטרנטיבה?
יצחק רגב: את באה לעיר ומעודדת את זה.
יצחק רגב: הוא לא יבנה.
יצחק רגב: גמרנו.
בוסינה דביט: כולנו מדברים על תוכניות מתאר, שקובעת חוקים בתוך שכונה מסויימת.
בוסינה דביט: לא כל תוכנית מתאר היא תוכנית טובה.
בוסינה דביט: תוכנית מתאר לפעמים מקבעת מצב, וקובעת שיש שם רק מגורים.
בוסינה דביט: תוכנית מתאר צריכה להיות תוכנית שמשקפת ותואמת את חיי הקהילה שנמצאת בתוכה, ולא לזרוק את הכדור לגבי האוכלוסיה הערבית, ולהגיד: הנה, יש לכם תוכנית, תתחילו להגיש תוכניות.
בוסינה דביט: זה לא פותר את הבעיה.
בוסינה דביט: אני מביאה דוגמה לתוכנית מתאר בשכונת ג'ואריש בשכונת גן חקל.
בוסינה דביט: בגן חקל יש תוכנית חדשה, שחוסמת את כל השכונה הזאת.
בוסינה דביט: ישנה בנייה קיימת בצפיפות נוראית, אין שטחים עתידיים, אין שטחי ציבור, אין התייחסות לכל הנושא של הנגישויות.
בוסינה דביט: לכביש יש 75 מטר לקו בנין קדמי, מה שקובע שהבתים האלה לא יאושרו אף פעם.
בוסינה דביט: אין מתן פיתרון עתידי לקרקעות האלה.
בוסינה דביט: מבחינתי, התוכנית הזאת לא טובה לשכונה הזאת.
בוסינה דביט: צריך לחפש תוכנית אלטרנטיבית, כמו שעיריית רמלה יודעת לעשות – כמו ברמלה צפון וכמו שיודעים לעשות בגני אביב – פיתוח, תשתיות, תאורה, כל מה שאזרח צריך כדי לחיות בכבוד.
בוסינה דביט: אנחנו בעד קידמה, ואנחנו רוצים להיות חלק ממנה, ולהיות חלק בונה של העיר.
בוסינה דביט: ניקח לדוגמה את שכונת הרכבת ברמלה.
בוסינה דביט: זוהי שכונה שמונה בסך הכל 150 תושבים, וסכנה אמיתית לחיות בה.
בוסינה דביט: כל התוכנית שכוללת 3,000 דונם קרקעות לתעשייה, לא מתייחסת בכלל לשכונה הזאת ולא נותנת פיתרון אלטרנטיבי לתושבים.
בוסינה דביט: רק במעברים בשכונה הזאת ניספו 6 איש.
בוסינה דביט: האם אין פרוייקטים חדשים?
בוסינה דביט: אני ניגשתי בעצמי לבג"ץ, כי רציתי להגיע לפרוייקט מעוז העיר – פרוייקטי ממשלתי שהיה משווק ליוצאי צבא ולעולים חדשים בלבד.
בוסינה דביט: כל מי שנמצא פה בקהל יודע טוב מאוד, שמשפחה ערבית שרוצה לקנות בית ברוב הפרוייקטים, עוברת ים של בעיות – מול התושבים, מול הבירוקרטיה ומול השיווק של הפרוייקטים האלה.
בוסינה דביט: האם יש כסף לפיתוח האוכלוסיה הערבית, או שהכסף מיועד רק להריסת בתים או לבניית חומות.
בוסינה דביט: זאת השאלה שלי.
בוסינה דביט: אני רוצה לתת כמה פתרונות, כי כתושבים, אנחנו רוצים להיות מעורבים.
בוסינה דביט: ישבנו וכתבנו – תושבים ונציגי השכונות – כמה הנחיות, שמציגות את נקודת המבט שלנו לגבי הפתרונות.
בוסינה דביט: יש צורך בבניית אסטרטגית פעולה מערכתית כוללת, שתביא לפיתרון אלטרנטיבי בונה של העיר.
בוסינה דביט: אנחנו כן מעוניינים לבנות את העיר.
בוסינה דביט: אנחנו אפילו טוענים, שכל תופעת הבניה הבלתי חוקית פוגעת קודם כל באוכלוסיה הערבית עצמה.
בוסינה דביט: זוהי בניה חפוזה, לא מקצועית, לא קונסטרוקטיבית ומסוכנת – יש חיבורים פיראטיים למים ולחשמל ולכבישים.
בוסינה דביט: אלו הם חיים תחת איום של הריסות.
בוסינה דביט: יש התעסקות מתישה במערכת המשפט, בכספים, אגרות בנייה וקנסות – לפעמים ללא סיכוי של הוצאת היתר.
בוסינה דביט: התהליך הראשון הוא שיוויון בחלוקת משאבים בשכונות הערביות בעיר, באופן יחסי לגודל האוכלוסיה – ומדובר בקרקעות ובתקציבים; הכנת תוכניות מתאר בשכונות הלא-מוסדרות, כך שישקפו את הצרכים הפיזיים, הדתיים והתרבותיים של התושבים; השקעה בפיתוח תשתיות ושירותים בשכונות הקיימות; בדיקת אפשרות של תוכנית מתאר אלטרנטיבית; נקודה חשובה מאוד – מעורבות נציגי השכונות בחיפוש אחר דרכי פתרונות, ושיתוף התושבים בכל תהליכי התכנון.
בוסינה דביט: למשל, התוכנית של נווה שלום לא תואמת כלל את הצרכים של התושבים.
בוסינה דביט: התושבים לא ירצו לגור בכוח בתוך פרוייקט שאיננו מתאים להם.
בוסינה דביט: בשלבים הראשונים של תחילת פיתרון חיובי, חשוב מאוד לנקוט בצעדים הבאים: הקפאת מימוש צווי הריסה, והפסקת המגמה של הפרדה ובניית חומות בין שכונות בערים.
בוסינה דביט: חצי מיליון שקלים הולכים בממוצע על הריסת בית, וזוהי עלות של תוכנית מתאר.
בוסינה דביט: מוציאים 3 מיליון שקלים על חומה – מעבירים אותה בפרדס שני.
בוסינה דביט: אנחנו רוצים שכל הכסף הזה יילך לבנייה – שלנו ושל כל העיר.
בוסינה דביט: לגבי מרכזי הערים בעיר העתיקה: פרוייקטים לשיקום והחייאת העיר העתיקה תוך שמירה על המרקם השכונתי הקיים, כמו גם האתרים ההיסטורים בערים כפוטנציאל תרבותי ותיירותי; ניצול שטחים ריקים למגורים ושטחי ציבור, תוך שמירה על הציביון האדריכלי המיוחד לאותן ערים; בחינה מחדש של חוק הדיור הציבורי – אחת הבעיות שרוב האוכלוסיה נתקלת בהן, בכל הקשור לנושא רכישת דירות עמידר ותחזוקן.
בוסינה דביט: זהו חלק מעכב בכל התהליך של חוסר חוקיות של בנין; אנחנו, כתושבים ערבים, דורשים יצירת אופציה שלישית של מגורים בעיר.
בוסינה דביט: אנחנו לא רוצים לגור בגיטאות שלנו, בשכונות מופרדות משאר השכונות.
בוסינה דביט: אנחנו רוצים ליצור אופציה, שבה השכונה תהיה מושתתת על ערכים של דו קיום ושל חיים ביחד.
בוסינה דביט: יש אפשרות לעשות צעדים כאלה.
בוסינה דביט: נקודה אחרונה היא השקעה בפעילויות חינוכיות ותרבותיות לשמירה על איכות הסביבה, ולחיים משותפים רב-תרבותיים.
בוסינה דביט: אצלנו ברמלה ובלוד, הרב-תרבותיות היא נכס, וזהו היחס שצריך להיות.
בוסינה דביט: תודה לכם.
אמנון כהן: אני חושב שייצגת את התושבים נאמנה.
אמנון כהן: אבקש מנציגי המשרד לבטחון פנים ומנציגי משרדים אחרים להתייחס מעתה לרמלה וללוד במשותף, כי ראש העיר רמלה הגיע כעת עם צוותו, ואני רוצה להתחיל את הדיון בנושא העיר רמלה.
אמנון כהן: אדוני ראש העיר, אנחנו דנים היום בנושא אכיפת חוקי התכנון והבנייה מצד אחד, ומצד שני, אנחנו רוצים לשמוע – כפי ששמענו ממשרדי הממשלה ומראש עיריית לוד – איך מתמודדת העיר בנוגע לאלטרנטיבות לאותן אוכלוסיות, שאולי בנו עד היום באופן בלתי חוקי מתוך חוסר ברירה.
אמנון כהן: כדי שאפשר יהיה להרוס את הבתים או לפנות אותם, אנחנו צריכים ליצור איזושהי אופציה אחרת, כדי שתהיה לו קורת גג אחרת.
אמנון כהן: כתושב המקום, אני יודע שהיו מלחמות בין החמולות גארושי וקראג'ה, ואחת המשפחות יצאה משם בהסכמה ובהידברות.
אמנון כהן: הבתים שלהם נהרסו בהסכמה, וכרגע הם מגודרים.
אמנון כהן: האם יש איזושהי תוכנית עירונית או מחוזית לבנות לגובה – לפחות את הבתים שנהרסו – כדי לתת להם אלטרנטיבות?
אמנון כהן: אם מישהו ישתלט פעם על השטח, ויבנה על כביש עתידי של פיתוח העיר או במקום שבו צריך להיות בית ספר או טיפת חלב, ומצד שני יש ילדים בבית, וקשה להרוס את הבית, יש לך אופציה, ותוכל לבוא ולבקש ביד נקיה: אדוני, יש לך פה מקום לעבור עם הילדים, כדי שהם לא יהיו ברחוב.
אמנון כהן: אני רוצה לדעת איפה זה עומד, ובנוסף, אני רוצה לדעת בגדול מהן האלטרנטיבות – האם יש שיתוף פעולה בנושא האכיפה עם המשרד לבטחון פנים.
אמנון כהן: מצד שני, האם יש שיתוף פעולה בין משרד הפנים ומשרד השיכון לבניית אלטרנטיבות עתידיות עבור האוכלוסיה הערבית.
אמנון כהן: כפי שציינתי, שכן שלי לא יכל לפתוח חלון עד שלא עבר את כל מדורי הגיהנום של האישורים, והוא גם שילם כמו שצריך, ופה בונים על דונם אחד בלי לשלם על שום דבר, בלי לשלם היטל השבחה ואגרות – אתה לא תוכל לגבות מהם את הארנונה ואת המיסים.
אמנון כהן: לפעמים בונים במקום שבו מתוכנן כביש עתידי או טיפת חלב, ולמעשה זו פוגע באוכלוסיה שגרה במקום הזה, שאמורה לקבל את הטיפול הזה.
יצחק רגב: אדוני היושב ראש, אולי אפשר שהמשטרה תתייחס באופן כללי לרמלה-לוד?
יצחק רגב: אני צריך ללכת לוועדה אחרת.
אמנון כהן: אני מקבל את הבקשה, כי בשעה אחת הם צריכים לצאת לוועדת משנה של משרד הפנים לטיפול בערים עכו ולוד.
אמנון כהן: אני מתרעם על כך ששם דנים רק על לוד ובעכו, ולא על רמלה, וכבר ביקשתי שיכניסו גם את רמלה לשם, כי אני חושב שהבעיות דומות – אבל עיני לא צרה.
אליעזר רוזנבאום: שמי אליעזר רוזנבאום, מהמשרד לבטחון פנים.
אליעזר רוזנבאום: כפי שכבר נאמר כאן, משטרת ישראל עושה כל שביכולתה כדי לסייע לרשויות המקומיות ולמינהל מקרקעי ישראל במשרד הפנים בנושא הפיקוח והאכיפה במסגרת כל הפעילויות והמשימות של משטרת ישראל.
אליעזר רוזנבאום: כאשר אנחנו הולכים לבצע את המשימות, אנחנו לוקחים בחשבון את ימי היזכור, את חודש הרמאדן ואת כל הרגישויות הנובעות מהדבר הזה.
אליעזר רוזנבאום: מעבר לכך, ההובלה עצמה היא של הרשויות ושל מינהל מקרקעי ישראל ומשרד הפנים.
אליעזר רוזנבאום: בנוסף לכך, אין ספק – ולצערנו זה ברור – שהמצב בנושא פיתוח ואכיפה איננו טוב, ואני אומר את זה בלשון המעטה.
אליעזר רוזנבאום: ישנה החלטת ממשלה מס' 85, ושתי החלטות נוספות, בדבר הקמת רשות לפיתוח ואכיפה בתחום הבניה הבלתי חוקית ודיני המקרקעין.
אליעזר רוזנבאום: אני ריכזתי את העבודה במשרד ואנחנו ביצענו את עבודת המטה, כאשר הרשות הזאת צריכה לקום במשרד שלנו.
אליעזר רוזנבאום: כוח האדם מורכב למעשה מהעברת אותן יחידות לסיירת הירוקה – פקחים של מינהל מקרקעי ישראל ומשרד הפנים – לרשות אחת עם תוספת שוטרים, כדי לבצע את משימת הפיקוח והאכיפה.
אליעזר רוזנבאום: כרגע אנחנו תקועים עם הביצוע.
אליעזר רוזנבאום: סוכם על הקמת מינהלת בביצוע פיילוט של 6 חודשים בדרום, ולאחר מכן עוברים לרמה הארצית.
אליעזר רוזנבאום: אנחנו תקועים, כיון ששר הפנים וראש מינהל מקרקעי ישראל מסרבים להעביר את הפקחים מאותן יחידות.
אליעזר רוזנבאום: זה תקוע, וזה אמור להיפתר אצל ראש הממשלה – אני מקווה שבימים הקרובים.
ציון סעד: סליחה, לפי החלטת הממשלה, הרשות לא אמורה לטפל באזורים האלה.
אליעזר רוזנבאום: על פי החלטת היועץ המשפטי לממשלה, הרשות אמורה לטפל בשטחים הפתוחים, הגליליים, ובאותם מקומות בשטחים המבונים בהם ישנן בעיות.
אליעזר רוזנבאום: אם יש בעיה בעיר לוד, נבוא ליועץ המשפטי, נציג לפניו את הבעיתיות, נקבל את האישור ונטפל בזה.
אליעזר רוזנבאום: אנחנו חושבים שהטיפול יהיה טוב יותר.
אליעזר רוזנבאום: קבענו יעדים מדידים במספרים משמעותיים.
אליעזר רוזנבאום: האסטרטגיה היא לבלום את ההתפשטות של התופעה הזאת, ובמקביל לטפל באותן חריגות ישנות.
אליעזר רוזנבאום: כפי שנאמר כאן, אני מקווה שזה ייפתר עד סוף החודש.
אליעזר רוזנבאום: ברגע שזה ייפתר אנחנו מוכנים להתחיל את הפיילוט הבדרום, להתקדם ולרוץ קדימה.
אמנון כהן: אם ראש עיריית לוד מבקש ממך היום סיוע להרוס בית, אתם זמינים?
אליעזר רוזנבאום: הם זמינים.
אליעזר רוזנבאום: יש כאן את הנתונים.
אליעזר רוזנבאום: ידברו כאן
אליעזר רוזנבאום: גם נציגי מרחב השפלה ולאחר מכן נציגי תל אביב-יפו.
אמנון כהן: ראש העיר, הם זמינים אם אתה רוצה לבצע צו הריסה מחר בבוקר?
יצחק רגב: המשטרה עוברת על זה ומחזירה אלינו בחזרה, ואז אנחנו פועלים.
עסאם מח'ול: אולי תעבירו קצת מהתקציב הזה לילדים הרעבים בדרום.
עסאם מח'ול: זה יפתור בעיה יותר קשה.
עסאם מח'ול: קחו בחשבון, שהסעיף היחיד שעלה בתקציב המדינה בנוגע לאוכלוסיה הערבית הוא זה של הריסת בתים ופיקוח.
יצחק רגב: כאשר ביום חמישי מודיעים לי שמתחילה בנייה בלתי חוקית, אתה לא מסוגל, כי אין לך סמכות לקחת מיד את הטרקטורים.
יצחק רגב: כך אני חוסך לזה שבונה, ואני פותר בעיה.
יצחק רגב: אבל אתה לא יכול – וביום ראשון אתה כבר רואה שהבנין כבר קם.
יצחק רגב: ואז הולכים לבית המשפט, מביאים צו מניעה, והוא אומר: למה אתה לא הורס כשאתה רואה שהוא שם את הבלוק הראשון?
יצחק רגב: אתה לא מסוגל.
יצחק רגב: אין לך את החוקים ביד לעשות את זה.
יצחק רגב: אסור לך ללכת ולהרוס.
אמנון כהן: אני מבקש מראש עיריית רמלה להתייחס לדברים.
יואל לביא: אדוני היו"ר, כבוד מבקר המדינה, חברי הכנסת, מכובדים מכל משרדי הממשלה והמשטרה.
יואל לביא: אני רוצה להתייחס בתחילה באופן כללי, ולאחר מכן להתייחס באופן ספציפי לשאלות ששאלת.
יואל לביא: ראשית, ברמת ההצהרה, אני אומר שהערבים יכולים לקנות דירה בכל חלקי העיר, וחלק לא קטן מימש את הזכות הזאת.
יואל לביא: שנית, בתחום של התב"עות, אנחנו עושים הבחנה בין תב"עות מצביות לבין תב"עות בהליכים.
יואל לביא: תב"עות מצביות הן מצב שצילמנו אותו בתצלום אוויר – תב"ע של ג'ואריש ותב"ע של גן חקל.
יואל לביא: חתומים עליהם באופן מוזר מאוד שר הבינוי והשיכון לשעבר פואד בן אליעזר ואני כראש עיר – זו בדרך כלל לא המתכונת של חתימה על תב"ע מצבית, אבל הניסיון היה לפתור את הבעיה.
יואל לביא: יש תב"עות בהליכים, שמיועדות לפתור צרכים של האוכלוסיה הערבית בעיר – בהרחבה באזור גן חקל, בהרחבה בג'ואריש, וגם בחלקים אחרים של העיר.
יואל לביא: שלישית, לגבי נתונים של בניה בלתי חוקית.
יואל לביא: בשנים 2002-2003 הוצאנו 52 צוי הריסה מינהליים.
יואל לביא: מתוכם בוצעו 14 צווים, ו-4 נהרסו על ידי הבעלים – זוהי תופעה חדשה.
יואל לביא: כנראה שיש הבנה בקרב האוכלוסיה, לפיה אם הם לא יממשו את ההריסה, הם גם נקנסים, אנחנו מבצעים את ההריסה, והם גם משלמים את מחיר עלות ההריסה.
יואל לביא: כי בהליך ארוך הטווח הזה, אחרי 5 שנים מגיעות טחנות הצדק אל התחנה הסופית.
יואל לביא: בידינו נמצאים כרגע 9 צווים בטיפול.
יואל לביא: מתוכם 5 מינהליים ו-4 צווים שיפוטיים, לגביהם אנחנו עדיין עומדים מול משטרת ישראל – התחנה והמרחב – בניסיון לקדם את הטיפול בהם.
יואל לביא: 11 צווי הריסה הפכו להיות צווים שיפוטיים, כאשר הבעלים לא ביצעו בינתיים את הצו השיפוטי.
יואל לביא: אנחנו בטיפול לגבי ביזיון בית המשפט וגם בטיפול של העברת הסמכות להריסה לוועדה המקומית.
יואל לביא: 14 צווים לא נהרסו, ונמצאים בהליך של הוצאת היתר – כשניתן לפתור את הבעיה, והם תואמים את התוכניות ולא פוגעים בשירותים קהילתיים מתוכננים או בצרכים ציבוריים כמו דרכים, שטחים חומים או ירוקים שאנחנו מתכננים בעיר או באותן שכונות – אנחנו בדרך כלל בודקים, ואם ניתן להוציא היתר, אנחנו מוציאים היתר.
אמנון כהן: ואז הם משלמים את היטל ההשבחה ואת כל מה שצריך?
יואל לביא: הם אמורים לשלם.
יואל לביא: יש הבדל בין להוציא היתר לבין השלמת התהליך בשלימותו – יש פערים.
יואל לביא: אני אגיד על כך משפט קצר.
יואל לביא: כבר אמרה האדריכלית בוסינה – חלק מהבנייה פוגעת ביכולת שלנו כרשות מקומית, להעניק שירותים קהילתיים, והם כבר מבינים זאת.
יואל לביא: את שנת הלימודים הזאת לא פתחתי בזמן לגבי שני גני ילדים בשכונת ג'ואריש, משום ששטחים חומים נתפסו על ידי חלק מהציבור ולא איפשרו לנו להקים גני ילדים בתוך השכונה – למרות שיש לנו תקציב שהיה מיועד לכך.
יואל לביא: זוהי דוגמה אחת.
יואל לביא: יש לנו עוד כמה מקרים.
יואל לביא: הבעיה הקשה ביותר שלנו היא לא רק הבניה הבלתי חוקית, שפוגעת ביכולת שלנו להעניק שירותים לאותה קהילה, אלא ההתנהגות הזאת של רמיסת החוק בתחום הזה, שמקרינה על דפוסי התנהגות בתחומים אחרים.
יואל לביא: זה אולי החולי והרע שיש בסוגייה הזאת, שמחייבים אותנו לתת לעניין תשומת לב גדולה יותר מכפי שאנחנו נותנים היום.
יואל לביא: אבישי כהן ממשרד ראש הממשלה העלה נקודה מאוד משמעותית, ואני מניח שגם בני רגב דיבר עליה.
יואל לביא: על ציר הזמן, כאשר מדובר בהליכי בית המשפט מול הליך הבניה, יש למצוא בחוק משהו שיחזק את היכולת שלנו לטפל בבניה בעודה באיבה.
יואל לביא: שמעתי את אליעזר רוזנבאום מדבר על הרצון לעצור את מה שמתרחש היום.
יואל לביא: אנו זקוקים לאפשרות חוקית להיכנס לתוך תהליך הבניה, להפריע לתהליך הבניה ולעצור אותה.
יואל לביא: היום אין לנו אמצעים כאלה.
יואל לביא: אנחנו פועלים עם צווים מינהליים, אחר כך צו הפסקת עבודה, אחר כך צו הריסה מינהלי, ורק אחר כך מתגלגלים לבתי משפט.
יואל לביא: חלק מהבניה מתרחשת בסופי שבוע, כאשר כל המשפחה מתגייסת עם כל המשאבים, וביום ראשון בבוקר אנחנו כבר רואים מבנה קיים, ואחר כך מאכלסים אותו.
יואל לביא: אתה נכנס אחר כך לבתי המשפט – בחלקם אנחנו מכירים את ההתנהגות האנושית.
יואל לביא: לפני שהם מוציאים משפחה הם בוחנים קודם כל אם יש אופציות אחרות, והם גם מתחשבים בנסיבות המיוחדות של אותה משפחה – בעובדה שהיא ללא קורת גג, מה יהיה עתידה בחורף, ולא רק בחגים ובמועדים שצויינו כאן.
יואל לביא: על ציר הזמן, ההליכים האלה יוצרים תופעה מעוותת.
יואל לביא: לגבי השאלות שנשאלתי.
יואל לביא: ספציפית לגבי השטח של ג'ואריש, באדמות של משפחת קראג'ה שפונתה משם – אנחנו עכשיו בתכנון של הקמת חטיבת ביניים על השטחים האלה, ואותם 10 דונם מיועדים לשטחים ציבוריים.
יואל לביא: אנחנו בוחנים בכלל את כל הנושא, כדי לראות אם אנחנו יכולים לפתור את הנושא של שטחים חומים ושטחים קהילתיים אחרים מסביב לג'ואריש ומסביב לגן חקל, מתוך מטרה ליצור פרופורציות חדשות להיקף הבנייה הקיימת היום.
יואל לביא: אני לא בטוח שהמינהל ישמח להליכים האלה.
יואל לביא: צריך להגיד את הדברים כהווייתם: כאשר חתמנו בזמנו על תב"ע מצבית, וכאשר אנחנו מדברים היום על שידרוג התב"עות ליצירת פרופורציות נאותות בין היקף הבניה להיקף הצרכים הקהילתיים, הניסיון שלנו מעיד על כך שאף אחד לא הלך למינהל מקרקעי ישראל להסדיר את זכויותיו בקרקע.
יואל לביא: בגו'אריש אף אחד לא הלך – בגן חקל הלכו כמה להסדיר את הזכויות שלהם בקרקע ולסדר את החובות שלהם כלפי העירייה.
יואל לביא: אני רוצה להעיר 2 הערות קצרות לאדריכלית בוסינה: כשאת מסתובבת ברחובות העיר ואת רואה פיתוח שאת מוצאת לנכון לציין אותו בחיוב, ואת רוצה שיהיה ככזה גם בשכונות ערביות, קחי את הדוגמה שלי, כאדם פרטי ולא כראש עירייה.
יואל לביא: בשכונה שאני גר בה, אני שילמתי ואני מימנתי את עלות הפיתוח.
יואל לביא: אני שילמתי עבור הפיתוח 13 אלף דולר.
יואל לביא: אז קחו דוגמה חיובית.
בוסינה דביט: ברמלה צפון כל התושבים מימנו את הפיתוח?
יואל לביא: כולם מממנים את הפיתוח.
בוסינה דביט: זאת שכונה שהיתה קיימת, והיא אוכלסה.
יואל לביא: סליחה, לא.
יואל לביא: כולנו ממנים את הפיתוח.
יואל לביא: אנחנו מממנים.
יואל לביא: קחו דוגמה חיובית, תלמדו גם ממקרים חיוביים.
יואל לביא: אני אומר את זה ברצינות.
בוסינה דביט: תעשו לנו פיתוח – נשלם.
יואל לביא: אנחנו עושים פיתוח, ואתם לא משלמים.
יואל לביא: את יודעת שעשינו תשתיות בג'ואריש ובגן חקל.
בוסינה דביט: ג'ואריש וגן חקל זו כניסה למחנה פליטים, זה לא בדיוק שכונה.
יואל לביא: בוסינה, את תושבת רמלה – התנהגי כיאות.
יואל לביא: אנחנו השקענו בתשתיות, ביוב, מים, ניקוז, תאורה, דרכים, מדרכות, פיתוח קהילתי – כולל מתנ"ס בג'ואריש ב-1.4 מיליון דולר, כאשר 400 אלף דולר מתוך זה הוא מתקציב עיריית רמלה, ומיליון דולר מקרן צ'רלס קלור.
יואל לביא: כך עשינו בגן חקל, ואנחנו נמשיך להשקיע, לפתח ולעשות.
יואל לביא: אני יכול לתת עוד הרבה דוגמאות.
יואל לביא: אבל נא לזכור, שאף אחד מהתושבים שגרים שם – בניגוד למה שקורה בשכונות האחרות ברחבי העיר – לא משלמים עבור הפיתוח הזה.
עסאם מח'ול: מה אתם עושים כדי להפסיק את המוות בתחנת הרכבת?
יואל לביא: אני כבר מגיע לעניין הזה – תיכף אגיד איפה ידי קצרה מלהושיע.
יואל לביא: אבל במקומות האלה אנחנו כן עוסקים בפיתוח תשתיות, וכן מנסים לעשות את המיטב.
יואל לביא: אנחנו יושבים עם ראשי הציבור במגזר הערבי במפגשים קבועים, ואנחנו מנסים לפתור את הבעיות.
יואל לביא: אנחנו די קשובים למה שנעשה.
יואל לביא: אבל לגבי הפיתוח, אנא עשי את ההבחנה, ותראי שאנחנו משלמים את הכסף עבור הפיתוח, אבל זה לא קורה לנו בשכונות של המגזר הערבי.
יואל לביא: אגב, אני אשמח שהתושבים יהיו יותר שותפים בתהליכים.
יואל לביא: לגבי שכונת אל מחטה: זה היה שדה כותנה, ופעם באחת מחופשות הקיץ, כבודי קטף שם כותנה, וזוכר כמה בתים היו שם.
יואל לביא: אני לא צריך את התצ"ע של 1960, שמראה שהיו שם 4 בתים.
יואל לביא: אני יכול להגיד לך דבר מאוד פשוט – כולם יודעים את זה, אבל לפעמים נוח להקים קול צעקה על דבר שלא ניתן לממש אותו על פי חוק.
יואל לביא: כביש 44 הוא כביש ארצי.
יואל לביא: בינו לבין מסילת הברזל, שמובילה את התנועה מתל אביב לבאר שבע ולבית שמש כיום – מיועד עד לירושלים – המרחק בשטח הוא 80 מטר.
יואל לביא: על פי חוקי תכנון ובנייה, קו הבנין צריך להיות 120 מטר ממסילת הברזל, או מהכביש הארצי.
יואל לביא: בהקלות מסויימות, כאשר אנחנו הולכים למועצה הארצית – קיבלנו 50 מטר בכמה חלקים של העיר.
יואל לביא: ב-80 מטר אי אפשר לבנות.
יואל לביא: אין שם גם מקום להגדיל.
יואל לביא: כדי לבנות שכונה ולתת את השירותים הקהילתיים, המפתח הוא שעל כל 450 יחידות, אתה צריך כיתת לימוד וגן ילדים, וכל מיני דברים שכאלה.
יואל לביא: גם אם נתעלם מחוק תכנון ובנייה, מקווי הבנין שבין כביש ארצי למסילת הברזל, אי אפשר לבנות שם.
יואל לביא: אין מקום לבנות 450 יחידות, ואין מקום לתת שירותים קהילתיים כמו שצריך.
יואל לביא: לכן צריך לפנות את זה משם.
יואל לביא: הבנייה הבלתי חוקית הנוספת שם לא תועיל בכלום.
יואל לביא: אנחנו מנסים – אני אומר לך את זה פה בגלוי.
עסאם מח'ול: כשהיינו אצלך הראית לנו תוכניות להעברת מסילת הברזל.
יואל לביא: קודם כל יש תוכנית – נמצא כאן המהנדס הראשי של רכבת ישראל.
יואל לביא: רק אתמול הוא היה בסיור עם משה ליאון, יו"ר הרשות ועם מנכ"ל הרכבת, ודנו בדברים האלה.
יואל לביא: אבל מעבר לזה, אנחנו עובדים גם מול מע"צ, כדי שהיא תוריד זרוע מכביש 40 לכביש 44 לפני המחלף.
יואל לביא: באופן כזה אנחנו מנסים לעשות, שדרך התקציב הזה של הורדת הזרוע שנדרשת, יקחו בחשבון את פינוי האוכלוסיה.
יואל לביא: אנחנו מנסים לעשות, אבל ללכת ולהתעקש שצריך לתת שם פתרונות – זה לא נכון.
יואל לביא: הצענו את זה לראשי המגזר הערבי בשיחות, והם יושבים איתי ודנים בזה.
יואל לביא: שנית, יש הבדל בין מה שעושה שתי"ל לבין מה שמותר לראש עירייה לעשות.
יואל לביא: אתם יכולים להקים מתקנים ולהכשיר דרכים, אבל ברגע שאני עושה את זה, אני עובר על החוק.
יואל לביא: תודה.
אמנון כהן: לא קיבלתי תשובה בקשר לבנייה העתידית, במידה ואנחנו רוצים לפנות בית לא חוקי.
אמנון כהן: מצד שני, יש לך את הבעיה הזו של תושבים בשכונת הרכבת.
אמנון כהן: אנחנו צריכים לתת להם איזושהי אלטרנטיבה, כדי שתוכל לומר: או-קיי, אתם מתפנים למקום הזה.
אמנון כהן: כך גם בתוך ג'ואריש, אם אנחנו רוצים לפנות בית.
אמנון כהן: מדוע שבעשרת הדונמים האלה לא יבנו בניין לגובה על פני שלושה דונמים, ובכך לתת פיתרון דיור לאלה שיושבים על 2 גני הילדים שציינת?
אמנון כהן: כך נוכל להרוס להם את הבית, ולתת להם אלטרנטיבה לעבור למקום אחר.
אמנון כהן: באופן זה, הציבור הרחב לא ייפגע מכך שאין לו גני ילדים, ואין לו איפה לשים את הילדים שלו.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: יצא לי לטפל לפני 3-4 שנים באותו נושא, על רקע דריסתו של ילד על מסילת הברזל.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא עברה שנה והייתי שוב בלוויה של צעיר שנדרס על מסילת הברזל.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: מדובר בששה איש, בתקופה שאני טיפלתי בעניין.
יואל לביא: אני אינני מכיר ששה, אני מכיר שניים.
אמנון כהן: אצלנו אחד הוא כמו מאה.
עסאם מח'ול: אחד הוא כבר יותר מדיי.
עסאם מח'ול: השאלה היא מה עושים כדי לעצור את המוות הבא.
עסאם מח'ול: אז העמדת בפנינו אופציות של העברת מסילת ברזל, של מינהור, וכן הלאה.
עסאם מח'ול: אני מכיר את זה גם מחיפה.
עסאם מח'ול: כשרוצים להגיד שזה לא רחוק מהבתים וכולי, אז אומרים.
עסאם מח'ול: אבל אם זאת שכונה שקיימת 60 או 70 שנה, אפשר למצוא פיתרון של מינהור או של גשר, עד שפותרים את הבעיה.
עסאם מח'ול: אחר כך נוריד את הגשר.
יואל לביא: במקרה הזה, אני עושה הבחנה מה שעושים הלילה לבין מה שצריך לעשות בטווח הארוך.
יואל לביא: הלילה, רכבת ישראל גידרה מספר פעמים – ומה לעשות?
יואל לביא: מפרקים את הגדר.
בוסינה דביט: אבל זהו המעבר היחיד שיש להם.
בוסינה דביט: מהשכונה עד העיר אין להם מעבר אחר.
יואל לביא: אני לא מסכים.
אמנון כהן: אני לא רוצה ויכוחים כרגע, אני רוצה לשמוע את התשובות של ראש העיר.
יואל לביא: או שרוצים לשמור על חיי הילדים, או שרוצים לעבור בנוחות.
דורון דבורי: לא אכפת להם מחיי הילדים.
עסאם מח'ול: אני חושב שלך לא אכפת מחיי הילדים, לא להם.
יואל לביא: לטווח הארוך, צריך את הזרוע, ויש את זה.
יואל לביא: אנחנו יכולים להראות את זה.
יואל לביא: נמצאים פה גם מתכנן המחוז ומע"צ.
יואל לביא: בעניין הזה אנחנו ברמה של מנסים לקדם, ולא ברמה של קובעי המדיניות, אבל אנחנו מסייעים כדי שלמע"צ יהיה תקציב לבצע את הזרוע הזאת עוד בשנת התקציב הקרובה, ואני לא בטוח שזה יהיה.
יואל לביא: לנושא הבניינים במקומות האלה.
יואל לביא: ראשית, אנחנו מוכנים – אם תהיה יזמות שתבוא.
יואל לביא: אנחנו יכולים להמליץ למשפחת קראג'ה, אם יש לה עדיין זכויות בקרקע, שתבוא ותבנה.
יואל לביא: אגב, חלקם חזר לגור בעיר, ואני חושב שכל הצדדים כבר מבינים שהקרבות בין הג'ארושים לבין משפחת קראג'ה רק התישו את עצמם.
יואל לביא: להערכתי, גם משפחת ג'ארושי מבינים שהם כבר אבדו את כל כוחם כתוצאה מהקרבות האלה.
יואל לביא: חלק ממשפחת קראג'ה חזרו לגור.
יואל לביא: אנחנו מוכנים לתת היתרי בניה למי שיש זכויות בקרקע.
אמנון כהן: הקרקע שייכת למינהל?
יואל לביא: במקרה הזה הקרקע של המינהל, כי הם קיבלו פיצויים עליה תמורת הפינוי.
יואל לביא: אבל יש שם מקומות אחרים נוספים, ובהם אנחנו יכולים ליזום.
אמנון כהן: אולי צריך ליזום, אדוני ראש העיר, כדי שתהיה לך אופציה ואלטרנטיבה.
אמנון כהן: כדי שאם תרצה להרוס, שיהיה לו מקום לעבור אליו.