GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רבקה בן-דיין: הקשיים של הסטודנטים בפועל לא באים לידי ביטוי באבחונים עצמם.
רבקה בן-דיין: אנחנו נאלצנו לפתח מערכת שנקראת "מערכת של אבחון צרכים".
רבקה בן-דיין: יצרנו שאלון של אבחון צרכים, של האוניברסיטה, שדרכו אנחנו מאתרים קשיים נוספים שלא באים לידי ביטוי באבחונים.
רבקה בן-דיין: המערך הזה נוצר בגלל שסטודנטים באו אלינו עם קשיים גדולים מאוד, ובעיקר קשיים פסיכולוגיים, ובעיקר קשיים של קשב וריכוז שלא באים לידי ביטוי כמעט בכל האבחונים.
אליעזר זנדברג: אני מבקש לשאול את ד"ר נוי, אם הבנתי אותך נכון, יש מחלוקת פנימית בתוך משרד החינוך.
אליעזר זנדברג: המנכ"לית דיברה על ערכת אבחון.
בלהה נוי: אנחנו מדברים על תקופות שונות.
בלהה נוי: היא דיברה על ערכת אבחון בבתי-הספר היסודיים לכיתות א'-ו'.
בלהה נוי: אני מדברת על איתור ילד לקוי למידה כדי לקבל התאמות בבגרות, שפה יש הרבה מאוד אינטרסים.
בלהה נוי: האיתור הזה יכול להיעשות רק מכיתה ז' והלאה מבחינת הלגיטימציה לקבל התאמות בבחינות הבגרות.
צבי ורטיקובסקי: אז יש ערכה מכיתה ז' והלאה או אין ערכה?
צבי ורטיקובסקי: יש הסכמה או אין הסכמה?
צבי ורטיקובסקי: כשעשינו את הביקורת היו מחלוקות, היו אינטרסים ולחצים.
בלהה נוי: האינטרסים נשארו.
צבי ורטיקובסקי: אז לא התקדמנו.
בלהה נוי: התקדמנו בזה.
בלהה נוי: בחוזר מנכ"ל, שמציג את מדיניות משרד החינוך – ועל זה ישבנו גם עם אנשי מקצוע, עם מאבחנים דידקטיים ועם פסיכולוגים – אנחנו חילקנו את הקשיים של הילדים על-פי דרגת חומרתם.
בלהה נוי: למשל כדי לקבל התאמה של תוספת זמן באמת לא נחוץ אבחון פסיכולוגי.
בלהה נוי: אם מאבחן דידקטי מביא אבחון לפיו יש צורך בתוספת זמן והמועצה הפדגוגית – ואת זה חשוב לי להדגיש כי זה נוגע להעצמת בית-הספר – מאשרת שאכן הילד הוא אטי יותר וזקוק לתוספת זמן, הוא יקבל את זה.
בלהה נוי: לעומת זה, כדי לקבל התאמה של מבחן בעל-פה – התחילו להגיע אלינו תלונות של ילדים רגילים שאומרים: מה אנחנו אשמים שאנחנו לא לקויי למידה?
בלהה נוי: אף ילד עוד לא נכשל במבחן בגרות בעל-פה מתוך כל האלפים שנעשו.
בלהה נוי: זאת אומרת, אנחנו רוצים שוויון הזדמנויות אבל אנחנו לא רוצים אפליה לטובה של הילדים.
בלהה נוי: אני פשוט מסבירה את המחלוקת.
בלהה נוי: לכן יש מקום לשתי הפרופסיות.
שרה קציר: הטכניון היה אחד המוסדות שבוּקָר על-ידי מבקר המדינה.
שרה קציר: אני מסכימה לדבריה של גברת רבקה בן-דיין, אנחנו גם קולגות בעבודה ביום-יום.
שרה קציר: בטכניון מקבלים הקלות 338 סטודנטים, שהם בערך 3.5% מתוך האוכלוסיה הרגילה.
שרה קציר: המשרד שלנו היה אחד המשרדים שמשרד מבקר המדינה ביקר והתרשם ממנו.
שרה קציר: אנחנו מצפים מאוד לערכת האבחון האחידה כי אנחנו צריכים להתמודד ביום-יום עם סטודנטים שמגיעים עם ערכות אבחון שונות, ואני מקווה שהבעיה תיפתר.
אמנון כהן: בשנת הלימודים הבאה זה יהיה מוכן?
אמנון כהן: אפשר לזרז את העניינים?
משה אהרוני: אני מעריך שתלמידים שיירשמו ללימודים בתשס"ו כבר יוכלו להשתמש בכלי הזה.
שרה קציר: קיימת קלות רבה מאוד במתן הקלות, וכבר דובר עליה ואינני רוצה לחזור.
שרה קציר: אני רוצה להסב את תשומת לב הוועדה לבעיה שעומדת על פתחנו, ויתכן מאוד שיותר בטכניון.
שרה קציר: אנחנו מודים ל-ות"ת שהקצתה לנו כסף לטפל בסטודנטים האלה, זה מסייע מאוד.
שרה קציר: במקביל נעשית עבודה להעלאת המודעות של אנשי הסגל בתוך הפקולטות.
שרה קציר: אני נוהגת להשתתף במועצת פקולטות והמאבחן שלנו עושה ימי עיון למורים כדי שגם הסגל האקדמי יהיה מודע לבעיה, ולא רק לתת לתלמידים באופן אוטומטי תוספת זמן.
שרה קציר: שיטת ההערכה בטכניון היא אחידה לכל אורך לימודי הסטודנט, רק מבחן.
שרה קציר: גם בשנה ד' ביום האחרון אתה נבחן.
שרה קציר: אין פרויקטים, אין סמינרים – רק מבחן.
שרה קציר: לכן צריכים לתת את ההתאמות לאוכלוסיה שעליה אנחנו מדברים.
שרה קציר: יש בעיה אחת שעומדת לפתחנו שלא הוזכרה כאן, בינתיים בשלב זה התשובה שקיבלתי מ-ות"ת לא מספקת אותי.
שרה קציר: כל הערכות שצוינו הן אך ורק לסקטור היהודי.
שרה קציר: פונים אלינו סטודנטים דרוזים וערבים ומבקשים מאוד שנסייע להם.
שרה קציר: למעשה אין לנו היום שום כלי לאבחון סטודנטים ערבים.
שרה קציר: נאמר כאן שכאשר יגמרו לפתח את כלי האבחון בעברית יתחילו לפתח את הכלי בערבית.
שרה קציר: אני חושבת שחייבים להאיץ את התהליך.
משה אהרוני: בגוף שמפתח את הערכה יש ועדה מיוחדת לנושא הזה של ערכה לדוברי ערבית.
משה אהרוני: זה במסגרת הפיתוח שאנחנו עושים.
רוני שרייבר: אני לא איש חינוך, לכן אני לא אדבר על הדברים שהוזכרו כעת.
רוני שרייבר: אני רוצה להגיד רק את מה שכואב פיזית.
רוני שרייבר: אני רוצה לדבר על הנגישות הפיזית לבתי-הספר השונים.
רוני שרייבר: ברוב בתי-הספר – אני מדבר על יסודיים, חטיבות ביניים ותיכוניים, דווקא בהשכלה הגבוהה המצב טוב קצת יותר – ברובם הנגישות הפיזית לבעלי מוגבלות בניידות היא קשה מאוד.
רוני שרייבר: בחלק מהם הנגישות נוחה מאוד לקומת הקרקע אבל זהו, כאשר יש קומה נוספת או שתי קומות נוספות ברוב המקרים אין נגישות.
רוני שרייבר: אני רוצה לדבר על שני היבטים של הנושא: התלמידים שמוגבלים בניידות, ותלמידים שההורים שלהם מוגבלים בניידות.
רוני שרייבר: רבותי, אני הייתי תלמיד מוגבל בניידות.
רוני שרייבר: במאמר מוסגר אני יכול רק להסכים במידה קטנה עם גברת רות פן שאמרה שהחינוך המיוחד הוא לא מילה גסה.
רוני שרייבר: אני למדתי בבית-ספר לחינוך מיוחד.
רוני שרייבר: יש לזה יתרונות ויש לזה חסרונות.
רוני שרייבר: אני לא רוצה כרגע להגיד אם זה טוב או רע אבל יש פנים לכאן ולכאן.
רוני שרייבר: אבל אני הייתי תלמיד מוגבל בניידות.
רוני שרייבר: היום אני הורה לילדים בבית-ספר יסודי שאינם מוגבלים אבל אני מוגבל בניידות.
רוני שרייבר: כאן יש את שני ההיבטים.
רוני שרייבר: אם אנחנו מדברים על התלמיד שהוא עצמו מוגבל בניידותו, כאשר הוא לא יכול להגיע לבית-הספר, או לחלקים מסוימים בבית-הספר, באופן טבעי הוא הופך להיות מופלה לרעה לעומת שאר התלמידים, גם אם נורא רוצים לעזור לו.
רוני שרייבר: העובדה שהתלמיד הזה גדל באופן שהוא כל הזמן נזקק לעזרת אחרים, זה דרך לא טובה.
רוני שרייבר: שמענו קודם את גברת מלכי איציק מאלו"ט שאמרה: בואו תראו בקריית-אונו איזה יופי בכיתה של הילד שלי.
רוני שרייבר: בעצם המשמעות היא שכאשר ילדים מוגבלים נמצאים בתוך החברה הכללית, ילדים שמסוגלים לבצע בעצמם את רוב הפעולות, שהן לאו דווקא חינוכיות – הרי אתם יודעים שילד בבית-ספר לא רק לומד חשבון ועברית ואנגלית והיסטוריה אלא הוא גם משחק בפוגים והוא משחק בסביבונים ובתוספת עם שאר הילדים וזה חלק מהחינוך שלו – כאשר אותו ילד מוגבל לא יכול להגיע לכיתה בקומה השנייה שבה נמצאת המעבדה למחשבים או לאודיטוריום שבו עושים את מסיבות סוף השנה, אז לאותו ילד יש בעיה.
רוני שרייבר: ילד שההורה שלו לא יכול להגיע למסיבות של הכיתה, ילד שההורה שלו לא יכול להגיע ליום הורים והמורה צריכה לרדת במיוחד לקומת הקרקע, או אולי אף למכונית של אותו הורה נכה, תחשבו איך אותו ילד מרגיש.
רוני שרייבר: אני רוצה לסיים בשני עניינים.
רוני שרייבר: הראשון, אנחנו צריכים לזכור שבתי-הספר הם מבנים ציבוריים במובן הבסיסי ביותר של המילה.
רוני שרייבר: יש לנו חוק למבני ציבור שקובע שכל מקום שבו הציבור צריך להגיע – וכל מקום בבית-הספר הוא כזה – כל מקום כזה צריך להיות נגיש לנכים.
רוני שרייבר: אם זה התקנת מעליות, אם זה שיפועים מתאימים, אם זה דלתות רחבות וכדומה.
רוני שרייבר: דבר שני, אני טוען שהתקציבים הנדרשים כדי לפתור את הבעיות האלה, אסור לנו לראות אותם כהוצאה.
רוני שרייבר: זאת השקעה ולא הוצאה.
רוני שרייבר: ככל שאנחנו נשקיע יותר היום, כך נצטרך פחות להשקיע ופחות לשלם בעתיד.
רוני שרייבר: הדבר הזה צריך להיות נר לרגלינו.
אמנון כהן: אני מבקש לשמוע את נציג המוסד לביטוח לאומי.
אמנון כהן: אני מבקש לשמוע האם יש לך תשובה למר אפי רוזנר על ההדרכה השיקומית לעוורים.
אמנון כהן: אני מבקש גם שתתייחס לנושא הנגישות הפיזית למוסדות הביטוח הלאומי, כי למעשה רוב האוכלוסיה הזאת זקוקה להגיע אל סניפי הביטוח הלאומי אך לא תמיד הם נגישים.
שמואל פינצ'י: פתחת דווקא בשתי השאלות הקשות יותר.
שמואל פינצ'י: לגבי הדרכה שיקומית – זה לא נושא של המוסד לביטוח לאומי ואני מפנה אתכם לאגף השיקום במשרד הרווחה.
שמואל פינצ'י: אמנם אנחנו שייכים לאותו שר אבל זה לא נושא שלנו.
שמואל פינצ'י: לגבי נגישות של סניפי המוסד לביטוח לאומי – זה לא תחום שאני אחראי עליו.
שמואל פינצ'י: אני אעביר את התלונה ואת הבקשה למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי.
שמואל פינצ'י: ברוב הסניפים של הביטוח הלאומי אם אי אפשר להגיע בדרך הראשית תמיד יש דרך להגיע מאחור – דבר שהוא באמת חמור מאוד.
שמואל פינצ'י: כולנו מכירים את סניף ירושלים שממש קשה להעלות אליו נכים קשים 7-8 מדרגות אבל עדיין דרך מגרש החניה מאחור אפשר להגיע.
שמואל פינצ'י: זה לא הפתרון הטוב ביותר אבל בינתיים בתנאים הקיימים זה פתרון מסוים.
יורם צימלס: המוסד לביטוח לאומי כן משתתף בעזרים לאנשים עם בעיות למידה, לעוורים, לכבדי שמיעה וכדומה.
יורם צימלס: אני חושב שמן הראוי שכולם יידעו את זה.
יורם צימלס: למשל אנחנו פנינו אליכם מהטכניון כדי לקבל עזרה, אבל זה לוקח זמן.
אמנון כהן: אנחנו לא מדברים על מה שעושים טוב.
יורם צימלס: יש סיוע של המוסד לביטוח לאומי אבל צריך להגדיל אותו.
צבי ורטיקובסקי: האדון פה העיר על נגישות של הורים לבתי-ספר.
צבי ורטיקובסקי: המדיניות של משרד החינוך היא לתת פתרונות אד-הוק לתלמיד אבל ברגע שיש בעיה של נגישות להורה, לא נותנים שום פתרון.
צבי ורטיקובסקי: לכן אולי כדאי היה שגם המוסד לביטוח לאומי יירתם למאמצים במקרים כאלה כדי לסייע למערכת החינוך, כפי שהוא מסייע לכל מיני מוסדות ציבור, ויכול להיות שגם בתחום הזה הוא יוכל לסייע.
שמואל פינצ'י: דרך הקרן ל- - -
אמנון כהן: קודם כל שיתאים את הסניפים שלו לצרכים של אנשים בעלי מוגבלות.
אורלי בוני: אני מפקחת ארצית של ריפוי בעיסוק במשרד הבריאות.
אורלי בוני: אני שמחה מאוד על מה שאמרת כי זה באמת אחד הדברים שרציתי לציין.
אורלי בוני: יש התקדמות גדולה בעניין הזה בתקופה האחרונה.
אורלי בוני: האחריות על נגישות של אנשים בעלי צרכים מיוחדים היא לא רק של משרד החינוך.
אורלי בוני: יש כאן שילוב של כמה משרדים.
אורלי בוני: אני חושבת שהתחילה עבודה ושוועדות מסוימות בין-משרדיות התחילו לטפל בזה.
אורלי בוני: למשל כל הנושא של הטיפול הפרה-רפואי בתוך מסגרת החינוך הוא עדיין בחסות משרד החינוך אבל לדעתי אפשר לשלב גם את המסגרת הטיפולית בהצעות וברעיונות ובנושאים שונים.
אורלי בוני: יש היום ועדות בין-משרדיות שדנות בדברים האלה, איך כל משרד נותן את ה"אני מאמין" שלו, את היכולת שלו לעזור ולהתארגן כדי שאנשים ישולבו בצורה טובה יותר במערכת החינוך הרגילה; איך לתת במשולב את הטיפולים הפרה-רפואיים במסגרות החינוך.
אורלי בוני: אנחנו יושבים בוועדות משותפות.
אורלי בוני: אני מקווה שבאמת ייצא מזה משהו.
אורלי בוני: אני רוצה לציין שכל נושא בריאות הנפש עדיין נמצא היום במשרד הבריאות, וגם השיקום, לצערנו.
אורלי בוני: אבל נגישות זה לא רק כיסאות גלגלים.
אורלי בוני: היום נעשית עבודה במשרד הבריאות על נושא הנגישות של סטודנטים עם פגיעות נפשיות לאוניברסיטאות.
אורלי בוני: הולכת לצאת תכנית יפה מאוד של שילוב חונכים אישיים לכל סטודנט כדי שיוכל להגיע לאוניברסיטה גם אם יש לו בעיה נפשית.
אורלי בוני: נגישות זה לא רק עניין של מעלונים אלא צריכים לעשות חשיבה רחבה הרבה יותר.
אורלי בוני: אנחנו במשרד הבריאות נרתמים לדבר על נגישויות שונות, לא רק על רמפות ומעלונים אלא בכלל, על כל הנושא של צרכים מיוחדים.
אורלי בוני: אנחנו מתארגנים היום לעניין הזה במשרד הבריאות.
יורם צימלס: אני דיקן הסטודנטים בטכניון.
יורם צימלס: מכיוון שהאמצעים עוברים דרכי והרבה מהסיוע שאנחנו נותנים לסטודנטים עובר דרכי ודרך היחידה לקידום סטודנטים, אני אחלק אתכם בכמה מילים את הניסיון שצברנו.
יורם צימלס: אני רוצה לדבר על נושא האמצעים, שאני חושב שכולם ערים לו, זה לא סוד.
יורם צימלס: המבקר ביקר אצלנו והעיר הערות, ואני חושב שיצאנו בחלק מן הדברים לא רע בכלל.
יורם צימלס: בכל אופן אנחנו שמים לב לעניין הזה.
יורם צימלס: אצלנו התקציב לנושא ליקויי למידה ירד מ-250,000 שקל ל-50,000 שקל השנה.
יורם צימלס: נושא האמצעים הוא חשוב מאוד.
יורם צימלס: אני חושב שמה שאמרה פה נציגת משרד הבריאות הוא חשוב מאוד.
יורם צימלס: אנחנו נותנים מלגות לסטודנטים שאחר-כך עושים עבודה בקהילה בנושא אנשים עם מוגבלויות.
יורם צימלס: בהחלט ניתן על-ידי הפניה של תקציבים מסוימים לנושא הזה להביא לידי כך שיהיה יותר סיוע.
יורם צימלס: אנחנו יכולים לעשות את זה על-ידי סטודנטים, גם מבלי לשלם משכורות או דברים כאלה.
יורם צימלס: אני מבקש מהוועדה הזאת לשקול את האפשרות לבקש תקציבים גם לדבר הזה.
יורם צימלס: אם האמצעים יהיו, אני חושב שכשהמבקר יגיע אלינו הוא יראה שהדברים מתבצעים, אולי לא תמיד מאה אחוז אבל מתבצעים יותר לשביעות רצונו.
אליעזר זנדברג: אפשר להסתפק ב-99.9 אחוז.
יורם צימלס: זה מה שאני מלמד את הסטודנטים שלי בסטטיסטיקה.
אמנון כהן: הנושא מאוד כאוב וקשה.
אמנון כהן: אני מבקש לסכם את הדיון.
אמנון כהן: על-פי מה ששמענו, גם ממנכ"לית משרד החינוך, התרבות והספורט וגם מהצוות המקצועי אני חושב שהנושא של ויסות המשאבים, שעלה בדוחות, מתחיל לקבל איזה פתרון, שיהיה באמת שוויון מצד אחד, ומצד שני שהתלמידים שיכולים להשתלב תהיה להם אכן אפשרות כזאת.
אמנון כהן: יחד עם זה, אני מנחה את המשרד שמורים שמטפלים באוכלוסיות הללו יקבלו הכשרה מתאימה לגבי כל סוגי האוכלוסיות שהם צריכים לטפל בהן.
אמנון כהן: לאור דבריה של גברת מלכי איציק על הילדים האוטיסטים, כנראה שההדרכה היום לא מספיקה וצריך לשים על זה דגש.
אמנון כהן: אני מבקש שתעבירו אלי תשובות בכתב לגבי ההסעות, הן של עוורים והן של אוטיסטים, מה קורה בנושא הזה.
אמנון כהן: אולי בכלל יש בעיה בהסעות.
אמנון כהן: הייתי רוצה לקבל דיווח אחרי שתבדקו את הדברים הללו.
אמנון כהן: אני מבקש ממשרד החינוך להכין תכנית לנגישות פיזית למוסדות החינוך, הן של תלמידים והן של הורים, לא רק אל בית-הספר אלא לכלל הכיתות.
יבינה זכאי-בראונר: סליחה שאני מתפרצת אבל מתקיים היום דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות על הצעת חוק להנגשת מוסדות חינוך.
אמנון כהן: אני רוצה לקבל את התכנית שלכם – אם יש הצעת חוק, אם יש פרוגרמה כזאת או אחרת – על נגישות פיזית למוסדות חינוך.
אמנון כהן: אם אתם רוצים להיעזר בגופים שונים בעבודה בין-משרדית, במוסד לביטוח לאומי או בכל גוף אחר, אנחנו נקדם את זה בברכה.
אמנון כהן: אני רואה אתכם כאחראים על נושא החינוך וגם על הנושא הפיזי.
אמנון כהן: חייבת להיות נגישות פיזית למוסדות החינוך.
אמנון כהן: אני רוצה גם לעזור לכם.
אמנון כהן: אני רוצה לפנות למשרד האוצר בקריאה להוסיף תקציב צבוע למשרד החינוך עבור תכנית השילוב שהגשתם, מה שציין חבר הכנסת ארדן, 600 מיליון שקלים בתכנית חמש-שנתית, כל שנה 120 מיליון שקל.
אמנון כהן: אנחנו נפנה לשר האוצר שיאשר לכם את הפרוגרמה הזאת כי הדבר הזה מתבקש.
אמנון כהן: אנחנו נפנה לשר הרווחה בנוגע להדרכה שיקומית של העוורים.
אמנון כהן: אנחנו רוצים לדעת מה קורה בעניין הזה.
אמנון כהן: אולי אפשר להחזיר את ההדרכה השיקומית, כפי שהיה בעבר.
אמנון כהן: הוועדה תפנה למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי.
אמנון כהן: גם שם אנחנו רוצים לראות פרוגרמה של נגישות לסניפי המוסד לביטוח לאומי, של התאמת מבנים קיימים או מעבר למבנים אחרים.
ירדנה מלר-הורוביץ: זה היה בדוח.
אמנון כהן: אנחנו רוצים לדעת מה קורה היום.
אמנון כהן: אנחנו מבקשים מ-ות"ת, המועצה להשכלה גבוהה, לזרז את הליכי ההכנה של מערכת אבחון אחידה לליקויי למידה וגם להשלים את הכנת מערכת האבחון למגזר הערבי, ואולי לעבוד במקביל על שתי מערכות האבחונים כדי שיהיה שוויון ושתיהן ייצאו באותה עת.
אמנון כהן: אני רוצה להודות לכל מי שהשתתף בדיון.
אמנון כהן: עפ"י דו"ח מבקר המדינה הרעיון הוא רעיון מעולה, אבל יש כשלים לאורך כל הדרך והייתי רוצה לדעת איפה עומדים הדברים היום, מה תוקן ומה ההחלטה הסופית בנוגע למכירת המכללה.
ישראל אקשטיין: דירקטוריון תעש אישר בינואר 99 את הקמת המכללה במסגרת שותפות וזאת לאחר שהנהלת תעש ביצעה פעולות להקמת המכללה.
ישראל אקשטיין: הסכם שנחתם עם חברה א' ב25.7.99- לא הובא לאישור דירקטוריון תעש.
ישראל אקשטיין: בהחלטתו, לא קבע הדירקטוריון אבני דרך לבחינת מימוש היעדים שהוצגו ובכללם, הכנסת שותפים נוספים לשותפות שהוקמה וירידת הנתח של תעש עד ל-51% בבעלות בשותפות והגעה להיקף של 70-80% מכלל הפעילויות שיש בשוק לנושא.
ישראל אקשטיין: בהסכם שנחתם ביולי 99 נקבע כי המכללה תנוהל ותופעל ע"י שותפות אשר הוקמה למטרה זו ע"י תעש בפברואר 99.
ישראל אקשטיין: מרבית השירותים שתעש מעניקה למכללה ניתנים ללא תמורה.
ישראל אקשטיין: יוצא איפוא כי המכללה המהווה דה-יורה ישות משפטית נפרדת מתע"ש, מהווה דה-פקטו אורגן של תעש וללא תמיכתה של תעש יקשה עליה לפעול.
ישראל אקשטיין: נמצא כי במהלך הקמת המכללה שידרגה היחידה הממונה על הבטחון במשרד הבטחון את דרישות הסף להכשרה המאבטחים כך שתאמו לתוכנית הקמת מכללה.
ישראל אקשטיין: באופן זה היתה המכללה היחידה מבין הגופים האחרים בתחום זה שעמדה בדרישות הסף החדשות שנקבעו.
ישראל אקשטיין: בחלק מהמקרים ניהלה המכללה מו"מ עם לקוחות בחו"ל ועברה קורסים בחו"ל ללא קבלת היתרים מהיחידה לסיוע ולייצור בטחוני במשרד הבטחון תוך כדי הפרה של הוראות צו פיקוח על מצרכים ושירותים (יצוא ציוד בטחוני וידע בטחוני) תשנ"ב1992-.
ישראל אקשטיין: נוכח התוצאות העיסקיות וההפסדים הנצברים נאלצה המכללה להכין תוכנית עיסקית מתוקנת לשנים 2001-2006 ולבצע תוכנית הבראה כשנתיים לאחר שהוקמה.
ישראל אקשטיין: זאת ועוד, גם התוכנית העיסקית המתוקנת שגיבשה המכללה אינה מבוססת דיה וכוללת עלויות חלקיות.
ישראל אקשטיין: תעש החליטה בספטמבר 2002 למכור את המכללה, החלטה זו טרם מומשה עד אפריל 2003.
ישראל אקשטיין: עם זאת, ראוי שתעש תהדק את הליכי הפיקוח והבקרה על המכללה כל עוד היא בעלת השליטה במכללה.
גילה פינקלשטיין: אנחנו רואים כאן מפעל לנשק קל שמעמיס עליו מטה כבד ויקר, בנוסף לזה הפסד של רבע מליון דולר, שערוריה, פועלים בחו"ל בתחום בטחוני ללא אישורים, ללא תקנים, מקימים חברת בת תוך כדי עקיפת כל התקנים, פונים ליועץ משפטי לא של תעש אלא יועץ חיצוני, מאוד משונה, מתחברים לחברה מסויימת שבסופו של דבר כאן אנחנו רואים רק הפסדים אז את מה יש למכור.
גילה פינקלשטיין: מי שמרוויח מכל זה היא אותה חברה שהיא השותפה, שהיא לא השקיעה כלום כי רק תעש השקיעה ותעש מפסידה וזה בזבוז של כספי ציבור ואני חושבת שצריך להעניש, כי וודאי יש כאן אחראי בראש הפירמידה.
גילה פינקלשטיין: להשתמש בכספי ציבור ללא אישורים זו שערורייה.
גילה פינקלשטיין: הייתי רוצה לדעת מי האנשים שעומדים בראש הפירמידה ושיתנו את הדין על כך.
רונן וולפמן: 2003, המכללה תרוויח סדר גודל של כ20%- רווח תפעולי.
רונן וולפמן: תעש החליטה, לפי המלצת ההנהלה שהייתי שותף לה, שלא למכור את המכללה.
רונן וולפמן: ההחלטה התקבלה לפני כשבוע והדירקטוריון אישר את ההחלטה הזאת עפ"י המלצה של תעש להפסיק את הליך המכירה ולהתמקד ולהמשיך לפתח את המכללה כגוף עיסקי שאנחנו מזהים בו פעילות עיסקית חשובה של תעש, אנחנו חושבים שיש סביב הפעילות העיסקית הזאת גם שירותים נוספים שבסופו של דבר אפשר יהיה לתת כמו תחומים שקשורים לאבטחת אוטובוסים ולאבטחת תחומים תעופתיים, לא בהכרח בתוך המכללה אבל כתחום עיסקי שצומח ואין לנו ספק שכגוף בטחוני יש לנו את היכולת והמוניטין להיות בשוק הזה ולקחת ממנו נתח לטובת תעש.
רונן וולפמן: זה שוק שהיקף הפעילות שלו בעולם הוא הצומח ביותר היום עקב התנאים העולמיים.
רונן וולפמן: הביקוש לפעילות המכללה כזה גדול שכל המתקנים שלה מלאים, אנחנו עומדים על סף דיון בתוכנית השקעות והרחבת המתקנים על מנת לאפשר למתקנים האלה לקבל את הביקוש שיש לשירותים נוספים בתחום של הדרכה, ירי ואבטחה.
רונן וולפמן: לגבי ההערה שהתייחסה לנושא של שיווק ללא היתר, זה נבע מכך שבתקופה מסויימת למשך כשנה החברה עבדה תחת היתר של תעש ולא היתר של המכללה ולכן פעלה מתוקף היתר של תעש ולא היתר יצוא בגין אותם עיסקאות.
רונן וולפמן: זה היה לתקופה מסויימת בלבד, שבאותה תקופה לא ניתנו היתרים ספציפיים.
שמעון בן חמו: בימים אלה ובמשך כל השנה האחרונה מתנהל תהליך שאותו הממשלה יזמה של מכירת פעילויות מפסידות בתעש שהם לא בליבת העסקים.
שמעון בן חמו: כבר היום תעש פועלת למכור הפעילות של מפעל הנשק הקל, את הפעילות של מפעל התעופה שלה, את הפעילות של מפעל ההנדסה הכללית, אלה התחומים שהועדה הבין משרדית חשבה שהם פעילויות שהם לא בליבת העסקים ופעילויות מפסידות שהסבו לתעש הפסדים במהלך השנים והמדינה דרשה מתעש למכור את הפעילויות האלה ואכן תעש קיבלה החלטה בענין והיא מיישמת את זה.
שמעון בן חמו: בימים אלה חלק מהפעילויות האלה כבר עומדות להסתיים, מכירת מפעל התעופה אמורה להסתיים עד סוף השנה ושאר הפעילויות עד מרץ שנה הבאה.
שמעון בן חמו: במקום שבו חשבה הממשלה שפעילויות כאלה לא ראוי שיהיו בתעש, היא דרשה מתעש למכור אותם ואכן תעש עושה את זה.
אופיר פינס-פז: תעש עשו בענין הזה החלטה כנראה על רקע חיפוש דרך כלכלית להתאים את עצמם למציאות משתנה ומבחינה זאת אני מקבל את הגישה הזאת, אבל במסגרת המנדט שלה ולא במסגרת המצאת מנדט חדש.
אופיר פינס-פז: לכן בעיני הגישה של רשות החברות היא גישה קלוקלת משום שזה שעכשיו במקרה המכללה מרוויחה או לא מרוויחה זה לא צריך להיות דעת של הרשות, אם בכלל זה צריך להיות שיקול דעת של החברה.
אופיר פינס-פז: אם מדינת ישראל מחליטה שאין מקום לתעש אז לא ממציאים תעש חדש.
אופיר פינס-פז: אם יש מקום לתעש, ואני מעריך שיש מקום לתעש משום שאנחנו עוד לא בעולם שכולו טוב, ועוד לא בעולם ללא מלחמות, אז צריך לעשות תעש הכי יעילה שאפשר, הכי מודרנית שאפשר, הכי מתוחכמת שאפשר, אבל זה לא מכללות לאבטחה ולוחמה בטרור.
אופיר פינס-פז: אני מבקש לקבל כהחלטת ועדה דרישה חד משמעית מחברת התעש למכור את המכללה, להפסיק את פעילותה ולחזור ולטפל בנושאים שבליבת התעש.
אלי הרפז: אנחנו משנת 94 מעבירים חלק מהאימונים המסווגים שלנו במתקן בו נמצאת המכללה בתעש 209.
אלי הרפז: בשנים 98-99 קיימנו חיפושים, עברנו את כל בתי הספר בארץ, אף אחד מבתי הספר לא היה לו את הפתרונות שאנחנו רצינו מבחינת מתקן מסווג שיש בו סינון ויש בקרה ופיתוח על המתאמנים.
אלי הרפז: חלק מהאימונים מסווגים עם חומר מסווג, עם מצגות, עם חומר שנשאר בסוף היום שצריך לאבטח אותו, ולכן לא רצינו מקום פתוח שכל דיכפין יכול להיכנס ושיהיה לו גישה לחומר.
אלי הרפז: בשנת 99 תעש העלתה את הרעיון, המתקן מוכר לנו, השטח מוכר, התנאים מוכרים, אנחנו הכתבנו מספר דרישות שהתעש היה חייב לעמוד בהן כדי לענות לקריטריונים ולדרישות שלנו.
אלי הרפז: כל התכנים במכללה, כל האימונים, כל ההדרכה, כל המדריכים והאסמכות, כ30%- מההדרכות בתוך האימונים אנחנו מעבירים כמלמ"ב עם מדריכים שלנו.
אלי הרפז: המכללה נותנת מענה הולם לצרכים של מערכת הבטחון, היא העלתה בצורה ניכרת את כמות האימונים וההדרכות לגופים נוספים שרובם ככולם הגיעו בעקבות מלמ"ב, כגון התחבורה הציבורית, הסוכנות, ואני חושב שהצעד שנעשה ע"י מלמ"ב הוא צעד חיוני, חיובי שהיה מחוייב המציאות ולצערי זה לא משתקף בצורה הולמת בדו"ח המבקר אם כי אנחנו מתייחסים בכובד ראש להערות המבקר.
רונן וולפמן: בהתייחס למכללה, אין לי ספק שהיכולות שיש למכללה, הידע שנצבר והמוניטין שהיא צברה לא רק שעונה על הקריטריון של רווחיות, היא גם עונה על הקריטריון של תמיכה וסינרגטיות עם פעילויות אחרות.
רונן וולפמן: אני משוכנע שהפעילות של המכללה תורמת ליתר הפעילויות של תעש, היא חלון ראווה לפעילות האחרת של החברה בתחומים שיווקיים.
רונן וולפמן: היום הרבה מאוד גורמים מתעניינים בתחום של התמודדות עם איום הטרור והמכללה שיש לה מוניטין בהקשר הזה מהווה חלון ראווה לסוגיות האלה ודרך הגורמים שמגיעים למכללה אנחנו גם מקבלים עסקים בתחומים משלימים ונלווים ולכן אני חושב שהמכללה בוודאי במצב הקיים היא גוף שיש לו תרומה עיסקית, היא נותנת שירות ומשרד הבטחון יכול להעיד על כך וגם לקוחות אחרים, בשביעות רצון גבוהה של הלקוחות שאנחנו מספקים להם שירותים ויש לזה גם תרומה מעבר לתרומה הישירה של הארגון הזה.
רונן וולפמן: לגבי הנשק הקל, הקריטריון הבסיסי של עסק מרוויח לא מתקיים.
רונן וולפמן: הוא לא מתקיים כבר הרבה מאוד שנים.
רונן וולפמן: במפעל הזה היו אלף עובדים והיום יש שם 200 עובדים ועדיין בשנת 2003 הוא לא ירוויח.
רונן וולפמן: זאת פעילות שיש קושי אמיתי לארגון כמו התעש כחברה ממשלתית להתמודד עם הניהול שלו, זה קומודיטי ויש לנו קושי לנהל ולנצל את היתרונות שלנו.
רונן וולפמן: יש לנו הרבה חסרונות גם בתחומים אחרים, אנחנו מודעים להם, ולכן בתחום הזה של הנשק הקל אנחנו סבורים שההחלטה שהממשלה קיבלה ודו"ח ועדת באיש דירקטוריון החברה אימץ אותו ופועל ליישם אותו.
יעקב אור: במלמ"ב הצבענו על אותו סימן שאלה, לא לגבי הדרישות, קריטריונים בוודאי שצריך לקבוע, אין ספק, אבל לא קריטריונים מכוונים או שעשויים להישמע כך, בוודאי לא בהתייחס לחברה ממשלתית.
יעקב אור: בהינתן מצב שההחלטה ב-98 הוקם המיזם ויש תוכנית הבראה אחרי שנתיים ויש תוכנית של מכירה אחרי שנה וחצי ויש תוכנית עכשיו שאומרת שמשאירים, אני מצביע על הקו הזה עם שינויים כאלה מהותיים שמחייבים משנה פיקוח של התעש כדי לראות שאכן כל מה שאמרנו עד כאן מתוקן ורק משופר.
שמואל עציון: בתקופת הדו"ח לתעש כתעש היה היתר לעסוק באותם נושאים, למכללה לא היה.
שמואל עציון: בעקבות דו"ח מבקר המדינה אנחנו החלטנו במשרד הבטחון ובסיב"ט שמעתה והלאה, מאותה תקופה, כל ההיתרים למכללה ינתנו אך ורק דרך תעש.
שמואל עציון: יש בתעש פונקציונר שעובד איתנו שהוא מייצג לצורך מתן ההיתרים גם את המכללה וכל ההיתרים כאמור ניתנים מאז דו"ח הביקורת באמצעות תעש.
שמואל עציון: תעש הוא הבעלים העיקרי של החברה המשותפת כך שמבחינתנו הפיקוח הוא מירבי.
אמנון כהן: בוקר טוב לכל הנוכחים.
אמנון כהן: ברשות המבקר ומשרדו, מנכ"ל המינהל וכל המכובדים, נפתח את הדיון.
אמנון כהן: אנחנו מקיימים את הדיון הזה בנושא מגזר המיעוטים – תשתיות פיזיות – המגזר הבדואי בנגב.
אמנון כהן: עמ' 95-118 בדו"ח 52ב' של מבקר המדינה.
אמנון כהן: בנוסף, הדיון מתקיים לציון שבוע זכויות האזרח בישראל.
אמנון כהן: הנושא של המגזר הבדואי בנגב מוכר למרבית היושבים כאן.
אמנון כהן: היה דו"ח מקיף מאוד ורוחבי מאוד של מבקר המדינה, שדיבר על הרבה מאוד תחומים וליקויים.
אמנון כהן: מצד אחד, הבניה הבלתי חוקית – אי אכיפת החוק.
אמנון כהן: מצד שני, היו הרבה החלטות ממשלה גם לאחר מכן, על כך שצריכים להוציא לביצוע את דו"ח מבקר המדינה ולהתייחס אליו.
אמנון כהן: אנחנו רואים שלא הכל התבצע מאז.
אמנון כהן: יש אי ניצול תקציבים – למרות שהממשלה כבר החליטה להקצות משאבים בוועדה בינמשרדית, וכל משרד נתן את חלקו.
אמנון כהן: נדמה לי שהתוכנית הכוללת הזאת עמדה על 3 מיליארד שקלים, וגם שם לא נוצלו תקציבים.
אמנון כהן: כך גם לגבי הסדר קרקעות ותחומים אחרים.
אמנון כהן: אנחנו רוצים לשמוע דיווח מכל משרד, אלו ליקויים כבר תוקנו.
אמנון כהן: חלק מהבתים ומהמקומות הם בלתי חוקיים, ולא קיבלו עדיין שום סטטוס – אבל יש שם ילדים.
אמנון כהן: אנחנו רוצים לשמוע מה קורה עם מוסדות החינוך, עם גני ילדים ועם המתנ"סים.
אמנון כהן: מצד שני, רצינו גם לדעת מה קורה עם הסדר הקרקעות.
אמנון כהן: שמעתי שיש הרבה מאוד בעיות עם זה.
אמנון כהן: התפיסה של המדינה מחד, והתפיסה של הגרעין במקום – היא תפיסה שונה לגמרי.
אמנון כהן: לכן צריך לעשות כאן עבודה מעמיקה ויסודית ולראות איך אנחנו פותרים סוף סוף את הבעיה של המגזר הבדואי בנגב.
אמנון כהן: לצורך זה אנחנו מקיימים היום את הדיון.
אמנון כהן: כפי שציינתי, עלו מספר דיונים כאן בוועדה, והיו גם החלטות.
אמנון כהן: זוהי למעשה ישיבת המשך של דיונים בנושא המגזר הבדואי בנגב.
אמנון כהן: ראשית, נאפשר את הצגת עיקרי הממצאים – אולי את אלו שלא טופלו עד היום, על פי דיווח שוטף שאנחנו מקבלים.
אמנון כהן: אחר כך ניתן את זכות הדיבור למשרד מבקר המדינה.
אמנון כהן: כאן המקום לאפשר התייחסות לאדוני המבקר או למישהו ממשרדו שטיפל בנושא הזה, ואנחנו נמשיך את הדיון עם שאר המשרדים.
אליעזר גולדברג: אני חושב שחשוב לדעת מה נעשה מאז הדו"ח ועד היום.
אליעזר גולדברג: אני גם מבין שזוהי מטרת הישיבה.
אליעזר גולדברג: מפני שאם אני קורא בהערות ראש הממשלה בדו"ח 53א', הרי שוועדות שרים דנו בנושאים, והחליטו.
אליעזר גולדברג: למשל, אני רואה בהערות ראש הממשלה 53א': "ועדת השרים תקבל עדכון בעוד 60 יום ביחס להתקדמות הטיפול בנושא בפורומים השונים".
אליעזר גולדברג: אני מניח שנשמע מה נעשה מאז שוועדות השרים קבעו את מה שקבעו.