GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכה גולדמן:
 הם לא ביצעו מעקב מול הרשויות המקומיות, שאליהן העבירו את המידע על האזרחים הוותיקים, ופיצלו את הפעולות שעשו למיפוי צורכיהם של האזרחים הוותיקים
מיכה גולדמן:
 בין היתר, מבחינת העיתוי
מיכה גולדמן:
 כמה רשויות מקומיות ציינו בשאלון שלנו את שביעות רצונן מתהליך המיפוי, ואחרות העלו קשיים בנוגע לריבוי הגורמים שפנו לאזרחים הוותיקים, לעבודה כפולה באיתור צורכיהם, ולמידע לא מדויק שנמסר להם
מיכה גולדמן:
     השקף הבא
מיכה גולדמן:
 פה אנחנו מדברים על - - -
מיקי לוי:
במקום להקריא, תנסה לגעת יותר בכותרות של כל סעיף כי אנחנו לא מצליחים לעקוב אחריך
מיכה גולדמן:
בסדר
מיכה גולדמן:
 השקף הבא נוגע בצורך במאגר מידע לאומי
מיכה גולדמן:
 אנחנו נגענו בכל מרשם, בכל פעולה
מיכה גולדמן:
 בסוף זו התשתית שצריכה להיות למצבי החירום
מיקי לוי:
הינה, אני שואל אתכם: לפתחו של מי הטלתם את זה? כי עוד הפעם, יש לי את הוויכוח איתכם: האם אתם ממליצים או מורים? אני מבין שאתם רוצים רק להמליץ
מיקי לוי:
 זה נוח
מיכה גולדמן:
אנחנו ממליצים
מיכה גולדמן:
 זה התפקיד שלנו
מיקי לוי:
 התפקיד שלכם זה להורות ולבקר
מיקי לוי:
 אבל יש לי איתכם ויכוח
מיכה גולדמן:
תשנה לנו את החוק
מיקי לוי:
בחוק לא כתוב ממליצים
מיקי לוי:
 האם אתם רוצים לדון בזה? נעשה דיון בנפרד
מיקי לוי:
 אבל חבל על הזמן
מיכה גולדמן:
מול מבקר המדינה
מיכה גולדמן:
 פה אנחנו מדברים על הצעת המחליטים שהמשרד לשוויון חברתי גיבש בנושא עוד ב-2018 על הקמת אחריות
מיכה גולדמן:
 כלומר, ההצעה דיברה שאחריות המשרד תהיה עליו להקים מאגר מידע לאומי
מיקי לוי:
זה סתם מרגיז אותי, אבל אני אתן לכם את הדבר הכי בוהק
מיקי לוי:
 אחרי הקורונה המלצתם להכין תוכנית מגירה איך נותנים כסף לעצמאים, איך נותנים כסף לעסקים, מה עושים עם בתי החולים, איך מגבשים את זה, ואיך מגבשים את ההוא, ומה עושים במשטרת הגבולות
מיקי לוי:
 מיליון ואחד דברים
מיקי לוי:
 המלצתם, אז מה? אז זה נשאר במגירה
מיקי לוי:
 מה שהיה צריך לעשות עכשיו זה להוציא את אותה תוכנית
מיקי לוי:
 במקום להתווכח ולבזבז חודש וחצי-חודשיים בין כל הארגונים מול האוצר, היו כותבים מלחמה, במקום קורונה
מיקי לוי:
 מתאימים את זה לצרכים של המלחמה, ונגמר העניין
מיקי לוי:
 ברגע שזה נשאר המלצות, זה נשאר במגירה
מיקי לוי:
 ואני עוד מאלה שמקפידים
מיקי לוי:
 לא מוכן שהדוחות שלכם יישארו על המדפים
מיקי לוי:
 הדוחות נשארים על המדפים כשאתם ממליצים
מיקי לוי:
 אבל זה לא אליך
מיקי לוי:
 כל פעם העניין הזה בוער בי
מיקי לוי:
 אבל בסדר
מיכה גולדמן:
לא כל הדוחות נשארים על המדפים, אבל לא נדבר עכשיו על זה פה
מיכה גולדמן:
 שוב, אנחנו יודעים שהמשרד פעל להקים את המאגר הזה
מיכה גולדמן:
 אבל, לצערנו, כמו שאנחנו יודעים במהלך הקורונה, המשרד פנה לכמה משרדים
מיכה גולדמן:
 לא כולם העבירו לו את האישור להעברת מידע, ביניהם: משרד הרווחה, המוסד לביטוח לאומי ומשרד העלייה והקליטה
מיכה גולדמן:
 למעשה, כשאני מסתכל על הפרק הזה של מאגר מידע, הצורך במאגר מידע לאומי למצבי חירום לגבי האוכלוסייה המבוגרת בישראל, והצורך לטייב את מה שכבר נאסף במאמץ מאוד מאוד משמעותי, וציינו את זה בדוח
מיכה גולדמן:
 אני חושב שהסיכום מצביע על הנקודה המרכזית בכל הנושא של תשתית המידע
מיכה גולדמן:
      ההמלצה המרכזית שלנו, והיא מאוד ממוקדת, היא שמשרד הרווחה, המשרד לשוויון חברתי יגרשו במשותף, בהיוועצות עם משרד המשפטים מנגנון להקמת מאגר מידע מקוון על אזרחים ותיקים, או כל מנגנון אפקטיבי אחר, ומנגנון שצריך להיות קיים, וצריך לתחזק אותו כל הזמן, שיאפשר לגופי הסיוע ולרשויות המקומיות גישה מהירה בעת חירום לפרטי ההתקשרות עם התושבים העשויים להזדקק לסיוע ומידע מעודכן עליהם, ובכלל זה, מידע רלוונטי
מיכה גולדמן:
 כלומר, המידע שכבר נאסף
מיכה גולדמן:
 אבל מה לעשות שהביולוגיה עובדת? מידע שיה נכון ליולי 2021, אינו רלוונטי היום, לראשית 2024
מיכה גולדמן:
 אנשים שלא היו אזרחים ותיקים ביולי 2021, הם היום אזרחים ותיקים
מיכה גולדמן:
 חלקם כבר, לצערנו, אינם בינינו
מיכה גולדמן:
 כך שיובטח שההשקעה שנעשתה במהלך משבר הקורונה לא תרד לטמיון ותשמש במצבי חירום עתידיים
מיכה גולדמן:
 לא ידענו שזה יקרה כול כך מהר, אבל בהתאם למאפייני מצב החירום, ובכפוף להגנת פרטיותם של התושבים
מיכה גולדמן:
 אני חושב שזה הנושא המרכזי
מיכה גולדמן:
 הדוח הזה מדבר על הצורך
מיקי לוי:
ממתי הדוח?
מיכה גולדמן:
21'
מיכה גולדמן:
 אלו דברים שהיו צריכים להתקיים
מיקי לוי:
אם הייתם כותבים עד שנת 2024, או אני לא יודע מה
מיקי לוי:
 אבל אין
מיקי לוי:
 אני משתדל לעשות בוועדה הזו דיוני מעקב עוד שנה, חצי שנה, ויגידו לך העובדים הוותיקים של הוועדה, כדי לוודא שיש ביצוע
מיקי לוי:
 ככה לימדו וחינכו אותי
מיקי לוי:
 ברגע שאתה לא מוודא שיש ביצוע, משרדי הממשלה שמים עליך פס - אין מילה אחרת
מיכה גולדמן:
זה הנושא שהיינו אמורים ל - - -
מיכה גולדמן:
 כמובן שיש את המלחמה
מיכה גולדמן:
 כלומר, הביקורת שתהיה על המלחמה גם תוודא ביצוע בדברים האלה
מיקי לוי:
אני לא רוצה לפתוח את זה פה כי זה הגיע לי עד לכאן
מיכה גולדמן:
היבטים מסוימים של מהדוח הזה, גם בדוח של ה - - - שהתפרסם, הצורך במידע
מיכה גולדמן:
 הצורך בזיהוי הצרכים של מפונים ושל אוכלוסיות יותר חלשות בנקודות זמן ובחירום, הוא קריטי
מיכה גולדמן:
 בלי מאגר מידע כזה, שיאפשר את המענה הממשלתי המהיר, אתה כל פעם מתחיל מחדש
מיכה גולדמן:
 לכן, אנחנו חשבנו שהדוח הזה - - -
מיקי לוי:
בגלל זה אנחנו מנסים לקיים כאן את הדיון הזה
מיקי לוי:
      לפני שאני ממשיך הלאה בדיון הזה, נמצאות איתנו נציגות משפחות החטופים
מיקי לוי:
 בוקר טוב וברוכות הבאות
מרב סבירסקי:
אני לא יכולה להגיד בוקר טוב, כמו שאני לא יכולה לילה טוב או יום טוב
מרב סבירסקי:
 שמי מרב סבירסקי
מרב סבירסקי:
 אחות של איתי, שנחטף מהבית של אימא שלי בבארי
מרב סבירסקי:
 הוא נחטף אחרי שראה אותה נרצחת מול העיניים שלו
מרב סבירסקי:
 הוא נחטף אחרי שירו בשניהם
מרב סבירסקי:
 אני מקווה שהיא נהרגה במקום ושהיא לא סבלה
מרב סבירסקי:
 הוא נפצע בזרוע, אבל נחטף
מרב סבירסקי:
 הוא נחטף רבע שעה או עשרים דקות אחרי שהקשר עם אבא שלי נותק
מרב סבירסקי:
 ההורים שלי גרושים
מרב סבירסקי:
 כל אחד גר בבית אחר
מרב סבירסקי:
 אנחנו גילינו שאבא שלי ושלושת הכלבות שלו נרצחו
מרב סבירסקי:
 איתי לא יודע את זה
מרב סבירסקי:
 הסיבה שאני יודעת שהוא לא יודע את זה היא כי כבר לפני חמישה שבועות, כשיצאו משם חטופות, הן סיפרו לנו שהן היו איתו
מרב סבירסקי:
 קיבלנו אות חיים, אבל הוא תקף ללפני חמישה שבועות
מרב סבירסקי:
 כל המידע שסיפרתי על אימא שלי ומה קרה הוא רק כתוצאה מזה שיצאו וסיפרו לנו מה הוא סיפר
מרב סבירסקי:
 הוא לא יודע על אבא שלי
מרב סבירסקי:
     אני מצטערת שאיחרתי לוועדה
מרב סבירסקי:
 בדרך כלל אנחנו מדברים בהתחלה, אבל זו היתה הזדמנות לראות במה מתעסקים
מרב סבירסקי:
 ההורים שלי הם אזרחים ותיקים
מרב סבירסקי:
 אני אגיד משהו נורא קשה, ונורא קשה לי להגיד אותו, אבל זו האמת, כשנותק הקשר עם ההורים שלי, היתה לי דילמה מה אני מעדיפה: האם אני מעדיפה לדעת שהם מתו במקום או האם הם נחטפו? ואני אומרת לכם שהייתי באמת בתוך תוכי במין דילמה כזאת: מה אני מעדיפה עכשיו בשבילם? בשביל אח שלי זה סיפור אחר, ותיכף נדבר על זה
מרב סבירסקי:
      יש שם כרגע אזרחים ותיקים
מרב סבירסקי:
 הדבר היחידי שמעניין כרגע הוא שיש שם אזרחים ותיקים, שאולי אלו הרגעים האחרונים שלהם, של מי ששורד
מרב סבירסקי:
 אלו אזרחים שצריכים תרופות, אזרחים שיש להם מיליון בעיות, אזרחים שחלקנו ראינו את התמונות שהחמאס פרסם
מרב סבירסקי:
 כשאני אומרת שאין להם זמן, זה לא סתם שאין להם זמן
מרב סבירסקי:
 זה לא סיסמה, זה באמת שאין להם זמן
מרב סבירסקי:
 שכל אחד, בהתאם לגילו, יחשוב על ההורה שלו
מרב סבירסקי:
 אני ראיתי את התמונות האלה ואמרתי: איזה מזל שההורים שלי לא שם
מרב סבירסקי:
 איזה מזל שנחסך מהם הסיוט הזה
מרב סבירסקי:
 כי זה ברור מה זה למות בשבי שם, בעזה, ואני אפילו לא יכולה להשתמש במילה "שבי", כשהם חשופים בתנאים האלה
מרב סבירסקי:
 ויש לנו אפשרות שהם לא ימותו שם, יש אפשרות להוציא אותם משם
מרב סבירסקי:
      עברו כבר 94 יום, ואנחנו כל השבוע פה, בכנסת, ואני לא מאמינה שאני עוד שבוע פה, בכנסת
מרב סבירסקי:
 מצד אחד, אני מאוד מעריכה שמכניסים אותנו ומכבדים את זה, ונותנים לנו את המקום
מרב סבירסקי:
 מצד שני, אני זה כל אחד ואחד מכם
מרב סבירסקי:
 אני לא מבינה איך אני מצליחה לקום כל יום בבוקר, להרים את עצמי מהמיטה אחרי שנלחמתי עם הבן שלי ללכת לבית הספר כי הוא איבד הרבה מעולמו, ואני מביאה את עצמי הנה כדי להבין מה אני יכולה לעשות היום כדי לקדם את חזרתם בחיים עכשיו
מרב סבירסקי:
 כלומר, את מי שאפשר עוד להוציא בחיים
מרב סבירסקי:
 אני הייתי מצפה מכל אחד, שמגיע למקום הזה שנקרא כנסת ישראל, מכל נציגי הציבור שלי, שהדבר הראשון שתעשו בכל יום זה לשאול: האם עשינו הכול כדי להגיע לעסקה שתשחרר אותם
מרב סבירסקי:
 מבחינתי, כל עוד שהם לא פה, התשובה היא לא
מרב סבירסקי:
 ובגלל זה אני פה, ובגלל זה אני קמה כל יום
מרב סבירסקי:
 כי אין לי אפשרות אחרת
מרב סבירסקי:
 שואלים אותי: מאיפה הכוחות? אין כוחות
מרב סבירסקי:
 יש הישרדות, ואין ברירה
מרב סבירסקי:
 אני לא אחות של איתי, אני גם אימא ואבא של איתי כי אין לו אימא ואבא
מרב סבירסקי:
 וזה תפקידי כי אין ברירה
מרב סבירסקי:
 כי אין מישהו אחר שיעשה בשבילי את העבודה הזאת
מרב סבירסקי:
 וכרגע, בוועדה הזאת, אני גם נציגה של הילדים להורים שכן בחיים שם, כי את שלי כבר אי אפשר להציל
מרב סבירסקי:
      אנחנו מבינים שהדרך היחידה להוציא אותה משם זו עסקה, ואנחנו מבינים שיהיו מחירים קשים
מרב סבירסקי:
 אבל בחוזה הבסיסי בין אזרח למדינה זה, קודם כול, הביטחון שלו והזכות שלו לחזור הביתה בחיים ולהיות אדם חופשי במדינה הזאת
מרב סבירסקי:
 בדיוק בשביל זה אני פה
מרב סבירסקי:
 כדי להזכיר את זה
מרב סבירסקי:
 תודה על הזמן הזה
אסנת וינברג:
קוראים לי אסנת, ואני דודה של איתי
אסנת וינברג:
 אני אחותה של אורית
אסנת וינברג:
 קשה לי לדבר פה
אסנת וינברג:
 אני לא רגילה לפורומים האלה
אסנת וינברג:
 אחותי היתה בן-אדם מאוד מאוד פרטי
אסנת וינברג:
 מאז מה שקרה, הבית שלה הפך להיות אתר הנצחה
אסנת וינברג:
 אנשים פשוט באים ומצלמים את מה שנשאר מהבית של אחותי
אסנת וינברג:
 מה שנשאר מהבית של אחותי זה עפר ואפר
אסנת וינברג:
 אתם יכולים לעשות כך בידיים, וזה ייפול לכם בין האצבעות
אסנת וינברג:
 ולי נשאר לדאוג לאיתי
אסנת וינברג:
      אימא שלי היא בת 97
אסנת וינברג:
 היא ביקשה ממני למסור לכם שהגיע הזמן
אסנת וינברג:
 שאין יותר זמן, ושהיא הולכת לחגוג 97 ושהיא לא רוצה שהוא יהיה שם 97 ימים
אסנת וינברג:
 אימא שלי היתה גם חולת קורונה בזמן שזה קרה, וגם אזרחית ותיקה, וגם האזרחית הכי ותיקה של קיבוץ בארי
אסנת וינברג:
 וגם כשהם באו ואמרו לה: זה שלנו, היא אמרה להם: תפאדלו
אסנת וינברג:
 הם ניסו לחטוף אותה
אסנת וינברג:
 אנחנו רק יודעים שהתפתח קרב יריות, והיה מי שברח, היה מי שנרצח, והיתה מי שנשארה על הדשא לבד
אסנת וינברג:
 היא חזרה בלי הליכון, בכוחות שאנחנו לא מבינים איך, לביתה לשבת על הנדנדה ולחכות שמישהו יגיע להציל אותה
אסנת וינברג:
      אין לנו יום, אין לנו לילה
אסנת וינברג:
 אין לנו אוויר
אסנת וינברג:
 האנשים האלה נמצאים 40 מטר מתחת לקרקע
אסנת וינברג:
 צריך להבין את זה
אסנת וינברג:
 בחושך, בטחב, בלי חמצן
אסנת וינברג:
 גם בן-אדם בריא לא יכול לשרוד את זה
אסנת וינברג:
      אני לא רוצה לדבר פה פוליטיקה
אסנת וינברג:
 אני רוצה שכולכם, שכל אחד מכם ישאל מה הוא היה עושה במקומנו, ואיך הוא היה ישן את הלילה, ואיך הוא היה קם את הבוקר ומה הכי חשוב עכשיו
אסנת וינברג:
 וכן, אנחנו נציגות של העוטף
אסנת וינברג:
 אנחנו חיינו את העוטף כל חיינו
אסנת וינברג:
 איתי בא הביתה מתל אביב, אל העוטף, ביום שישי בשעה 12 בלילה, כדי לחגוג 77 שנים לקיבוץ בארי
אסנת וינברג:
 שש שעות אחר כך החיים כבר היו אחרים לגמרי
אסנת וינברג:
 ואנחנו רוצים שאנשים יחזרו לשם, אבל אי-אפשר לחזור ולחיות בשום צורה של ביטחון, בעיניי, במדינה הזאת בכלל, אם לא כולם יחזרו
אסנת וינברג:
 ואני אגיד לכם משהו
אסנת וינברג:
 אבא שלי היה ממייסדי קיבוץ בארי, הוא אושיה מאוד נפוצה
אסנת וינברג:
 את השם "במיק" מכירים הרבה מאוד ששמעו על העוטף
אסנת וינברג:
 הלילה חלמתי שמגיעים המון ארגזים גדולים, ולא ידעתי מה לעשות איתם
אסנת וינברג:
 ואז הוא בא ואמר לי: בואי, אני אעזור לך לסדר אותם כי אין משהו אחר לעשות
אסנת וינברג:
 אז אני לא רוצה שהם יחזרו בארגזים, ואני לא רוצה שאבא שלי יעזור לי לסדר אותם
אסנת וינברג:
      ואני מבקשת מכם להקדיש את כל מה שאתם יכולים, את כל מה שאתם יכולים, לטובת הדבר הזה
אסנת וינברג:
 לטובת האזרחים הוותיקים, שאלוהים ישמור איך הם שורדים שם
אסנת וינברג:
 לטובת איתי ולטובת כולם
אסנת וינברג:
 זה מה שאני יכולה לבקש מכם, בשם אימא שלי ובשם כולם
אסנת וינברג:
 תודה
מיקי לוי:
 לצערי נמצאים פה רק שלושה חברי כנסת מסיעתי - יש עתיד
מיקי לוי:
 אני יכול להגיד את תפיסת העולם שלי ואת תפיסת העולם של מפלגתי: כל מחיר
מיקי לוי:
 אמרנו את זה מהיום הראשון
מיקי לוי:
 כל מחיר להחזיר את החטופים, להחזיר את אזרחי מדינת ישראל, הביתה, הוא מקודש
מיקי לוי:
 זוהי, קודם כול, המשימה
מיקי לוי:
 זוהי תפיסת העולם שלנו, ורק אחר כך הכרעה ומלחמה ותפיסה, ודברים שלא מעניינים אותי, שאפשר לעשות אותם גם בהמשך
מיקי לוי:
 אני אומר את זה כאיש מדים במשך מחצית מחיי
מיקי לוי:
 כל מחיר
מיקי לוי:
 תפיסתנו, תפיסת הסיעה שלי, היא שכל מחיר מקדש את המטרה
מיקי לוי:
 זו תפיסתנו, ובשביל זה נשארנו גם בצד השני
מיקי לוי:
 וזה לא פוליטיקה
מיקי לוי:
 לא נכנסנו כדי לנסות ולהשמיע קול אחר
מיקי לוי:
 לא אותו קול שכולם רוצים להשמיע
מיקי לוי:
      אנחנו מתפללים, מחבקים אתכם
מיקי לוי:
 קשה לנו גם בעניין הזה
מיקי לוי:
 אני, אישית, מעורב עם חטופה וחטוף בעזה במעגל השני שלנו
מיקי לוי:
 קשה לנו, קשה מנשוא
מיקי לוי:
      חברת הכנסת צרפתי, האם את רוצה להגיד משהו?
מטי צרפתי הרכבי:
הלב שלנו שבוי בעזה
מטי צרפתי הרכבי:
 אם לא נשחרר עכשיו את החטופים כמדינה, כחברה, לא תהיה לנו תקומה אחרי השבר הגדול של ה7 באוקטובר
מטי צרפתי הרכבי:
 כדי שנוכל להתרומם מתוך השבר הגדול שחווינו, ואנחנו חווים, החטופים צריכים להיות בבית כאן ועכשיו
מטי צרפתי הרכבי:
 רק חיבוק גדול
מיקי לוי:
חברת הכנסת כהן, בבקשה
בשורדי השואה):
אין מילים
בשורדי השואה):
 אנחנו, באמת, נעשה כל מה שאנחנו יכולים
בשורדי השואה):
 דעו לכם שכל דיון אנחנו פותחים בנושא הזה
בשורדי השואה):
 זה ממש הפרדה בין קודש לחול
בשורדי השואה):
 כי, בעיניי, העיסוק בחטופים הוא הדבר הכי חשוב
בשורדי השואה):
 זה כמעט לא נוח לעסוק במשהו אחר
בשורדי השואה):
 אבל יש עוד עניינים למדינה, ואין ברירה
בשורדי השואה):
 אבל אין רגע שקמים בבוקר, או כשמצליחים להירדם, שאתם לא בלב ובמחשבה
בשורדי השואה):
 ונעשה הכול, כולל לעמוד ציבורית, ולתמוך במחירים מאוד מאוד גבוהים שצריך לשלם בשביל להחזיר אותם
בשורדי השואה):
 תודה, וסליחה שנכשלנו עד עכשיו
בשורדי השואה):
      אנחנו נמתין ליושב-ראש
בשורדי השואה):
קשה מאוד לחזור מהנושא הזה לנושאים השוטפים שעל סדר-היום
בשורדי השואה):
 ננסה לעשות את זה
בשורדי השואה):
 בזמן חירום האוכלוסיות הכי פגיעות הן תמיד האוכלוסיות בסיכון, ובכללן האוכלוסייה המבוגרת
בשורדי השואה):
 זה היה מאוד ברור בקורונה, כי מגפת הקורונה פגעה בראש ובראשונה במבוגרים, ומדינה שלמה התעסקה במבוגרים
בשורדי השואה):
 ועכשיו, בזמן מלחמה, זה פחות ברור
בשורדי השואה):
 אנחנו שוכחים אותם, אנחנו פשוט שוכחים אותם
בשורדי השואה):
 ולמרות שעדיין יש פה קושי מאוד גדול, אפשר לחלק את קבוצת המבוגרים לאנשים שלא התפנו בכלל מאזורים מסוכנים, ויש לא מעט כאלה, שלמרות המטחים של הקסאמים והכול הם לא התפנו כיוון שמאוד קשה להם לעזוב את ביתם
בשורדי השואה):
 יש אנשים שהתפנו למלונות
בשורדי השואה):
 בחלק מהמקומות יש שיגרת חיים בריאה, בחלק מהמקומות הם הלכו לאיבוד לגמרי, ואין להם שיגרת פעילות, ואין להם את המקום הקבוע בו הם צורכים תרופות, ואת האוכל והבית שלהם
בשורדי השואה):
 אנחנו גם יודעים שרבים מידרדרים בעקבות זה
בשורדי השואה):
 יש אנשים שפונו למקומות אחרים בקהילה ואנחנו בכלל לא יודעים מה קורה איתם
בשורדי השואה):
 ויש אנשים שנשארו בביתם והם לא באזורים שמוגדרים כמסוכנים, אבל אנחנו רואים נתונים חד-משמעיים שמראים שגם הם נפגעו
בשורדי השואה):
 כבוד היושב-ראש, על פי נתונים של האוניברסיטה העברית, אנחנו רואים ש-73% מהאזרחים הוותיקים הפסיקו את פעילות הפנאי הקהילתית שלהם
בשורדי השואה):
 לצורך העניין, זה אומר שהם לא הולכים למרכזי היום, או שהם לא הולכים לחוג במתנ"ס
בשורדי השואה):
 אנחנו רואים ש-47% מהאזרחים הוותיקים לא יוצאים לסידורים בסיסיים
בשורדי השואה):
 זה אומר שהם לא יוצאים לבית המרקחת כדי להביא חידוש תרופות, זה אומר שאין להם את התרופה בבית
בשורדי השואה):
 אנחנו רואים ש-24% מהמבוגרים מעידים על תחושת בדידות גוברת
בשורדי השואה):
 ואלו אנשים שלא נמצאים באזור סיכון מבחינה ביטחונית
בשורדי השואה):
      הנתונים האלה מלמדים שאנחנו חייבים דאטה, שאנחנו חייבים לדעת איפה נמצאים הלקוחות שלנו שצריכים עזרה
בשורדי השואה):
 במשרדי הממשלה יש המון אנשים טובים, ויש גם משאבים, ויש תוכניות
בשורדי השואה):
 אבל חלק מהאתגר הוא לגלות איפה נמצאים האנשים האלה
בשורדי השואה):
 ואני זוכרת שכשהיינו במשרד לשוויון חברתי עשינו נוהל
בשורדי השואה):
 בזמנו עשינו שיתוף פעולה עם משרד הרווחה
בשורדי השואה):
 המשרד לשוויון חברתי לקח סדר גודל של 800,000 אנשים מבוגרים, שמוגדרים כעצמאיים, וכל יום עשינו טלפונים לחלקם, והיינו סוגרים ככה את המעגל
בשורדי השואה):
 כן יצרנו קשר עם מאות אלפים בזמן הקורונה, והשלמנו הרבה יותר מ-30%
בשורדי השואה):
 השלמנו את המאה האחוז שיכולנו לאתר את המספרים שלהם
בשורדי השואה):
 במשרד הרווחה היו עוד 400,000 מבוגרים, שמוגדרים כרווחתיים, שמקבלים סיוע מלשכות הרווחה, וגם הם עשו טלפונים ומיפויים והגיעו לאוכלוסייה הזו
בשורדי השואה):
 ואני אומרת לכם שבטלפונים פשוטים, שעשינו לאנשים, גילינו בן-אדם שאין לו אוכל
בשורדי השואה):
 זה לא היה נדיר
בשורדי השואה):
 גילינו אלפים כאלה
מטי צרפתי הרכבי:
גברתי, אנחנו למדנו בדיון האחרון שקיימנו ש-30% עם אי-ביטחון תזונתי
בשורדי השואה):
נכון, זה אי-ביטחון תזונתי
בשורדי השואה):
 ואתה אומר: רגע, למה הם לא התקשרו? למה הם לא פנו? הם לא מתקשרים, הם לא תמיד יודעים
בשורדי השואה):
 לנו זה נראה ברור, אבל למשרדי ממשלה יש אלף מוקדים ואלף מספרים, ואנשים לא יודעים להגיע
בשורדי השואה):
 ואני אומרת לכם שמטלפונים פשוטים, ואני פשוט חוויתי את זה על בשרי, אתה מגלה אלפי אנשים בלי תרופות, בלי אוכל, בלי צרכים בסיסיים ביותר
בשורדי השואה):
 זה לא דיון תיאורטי על דאטה, זה דיון מהותי על השאלה האם אנחנו יודעים איפה נמצאים האנשים שזקוקים לעזרה
בשורדי השואה):
 והתשובה היא שבלי מאגר נושם שכזה, שמתעדכן כל הזמן ועל בסיס יומיומי בחירום ובשגרה, אנחנו פשוט לא יודעים איפה הם
בשורדי השואה):
 אנחנו פשוט לא יודעים איפה הבעיה
בשורדי השואה):
 הדבר הזה הוא קריטי, בראש ובראשונה, גם כדי להגיש לאנשים עזרה דחופה
בשורדי השואה):
 זה קריטי כדי לסנכרן בין משרדי ממשלה
בשורדי השואה):
 כי כפי שנאמר פה, הרבה מאוד משרדים ממשלתיים נותנים שירות שרלוונטי לאזרחים ותיקים
בשורדי השואה):
 זה משרד הרווחה למי שהוא רווחתי, זה משרד הבריאות, שאחראי על קופות החולים ועל בתי החולים, זה משרד הפנים ורשות ההגירה, שאחראית על העובדים הזרים שצריכים להגיע לסיעודיים, זה הרשויות המקומיות, זה המשרד לשוויון חברתי דאז, היום זה נגב-גליל, שאגף אזרחים ותיקים עבר אליו
בשורדי השואה):
 יש הרבה מאוד גופים שצריכים את הדאטה הזו
בשורדי השואה):
      נתקלנו בזמנו גם בסוגיות משפטיות של פרטיות
בשורדי השואה):
 אל תספרו לי סיפורים
בשורדי השואה):
 לאזרח הוותיק זה ממש לא משנה אם המידע נמצא במשרד הרווחה או במשרד הפנים או במשרד לשוויון חברתי
בשורדי השואה):
 מבחינתו, ממשלה זה ממשלה
בשורדי השואה):
 כשמדובר על העברת מידע על אזרחים ותיקים לגופים חיצוניים כמו עמותות, חברות מסחריות, אז בוודאי שזה סיפור אחר
בשורדי השואה):
 אבל אין שום הצדקה לזה שמשרדי הממשלה לא מסתנכרנים ביניהם בעניין הזה
בשורדי השואה):
 זה כלי עבודה בסיסי כדי לדעת איפה נמצאים האנשים שזקוקים לעזרה, ולמקד בהם את הסיוע שמשרדי הממשלה השונים יכולים ויודעים לתת
בשורדי השואה):
 אנחנו כן הנחנו את התשתית לזה
בשורדי השואה):
 דברים לוקחים זמן, זה לא בום וגמרנו
בשורדי השואה):
 אנחנו יצרנו מאגר ראשוני עם 1,200 מיליון אנשים, שכן עשינו להם טלפונים
בשורדי השואה):
 הכנסנו את זה ושכרנו חברות חיצוניות שעשו טלפונים באופן רוטיני, גם כשאין בעיה וגם כשאין חירום, וחשוב לדעת זאת
בשורדי השואה):
 זה תשתית בסיסית
בשורדי השואה):
 הייתי רוצה לדעת מה קרה עם זה מאז
בשורדי השואה):
 ממבט חטוף, אני אפילו לא רואה פה מישהו מאגף לאזרחים ותיקים? נגב-גליל נמצאים פה? הם היו אחראים על זה? אוקיי, הם נמצאים בזום
בשורדי השואה):
 חשוב לדעת מה קורה עם משרד הרווחה ועם האגף לאזרחים ותיקים
בשורדי השואה):
 זה בסדר אם רוצים שמישהו אחר יעשה את זה, אבל כלי העבודה הבסיסי הזה חייב חייב להיות
בשורדי השואה):
      אדוני היושב-ראש, תודה, ותודה על זה שהסכמת לעשות דיון משותף בנושא
מיקי לוי:
חברת הכנסת צרפתי, בבקשה
מטי צרפתי הרכבי:
ראשית, אני רוצה להוסיף דווקא מהמקום המוניציפלי כמי שהיתה ראש רשות
מטי צרפתי הרכבי:
 הרבה מהמידע נמצא בידי הרשויות המקומיות
בשורדי השואה):
זה מאוד תלוי איזה
בשורדי השואה):
 יש רשויות שמאורגנות למופת
בשורדי השואה):
 תל אביב לא צריכה אותך
בשורדי השואה):
 אבל יש המון רשויות אחרות שלא
מטי צרפתי הרכבי:
אבל גם רשויות קטנות שיש בהן יותר קהילתיות
בשורדי השואה):
זה לא קשור לגודל אלא לניהול וארגון
מטי צרפתי הרכבי:
אבל הרבה מהמידע נמצא, וצריך למצוא את הדרך לתכלל את מאגרי המידע
מטי צרפתי הרכבי:
 אני חושבת שגם חלק מהרשויות עשו בקורונה מיפוי מאוד מאוד ממוקד
מטי צרפתי הרכבי:
 אבל צריך למצוא את הדרך לתכלל
מטי צרפתי הרכבי:
 במידת הצורך, אם נדרשים תיקוני חקיקה בגלל סוגיות החיסיון שאמרת או דברים כאלה, צריך להיות איזשהו מאגר שכולם יכולים להזין אותו, ואז המאגר יהיה אותנטי
מטי צרפתי הרכבי:
      אני רוצה להתחבר לדברים שאת אמרת לגבי החלטת ממשלה 127 מיולי21', כשדיברו על מדדים להזדקנות מיטבית של בריאות, חוסן כלכלי ומשמעות
מטי צרפתי הרכבי:
 זו החובה שלנו
מטי צרפתי הרכבי:
 אני לא כול כך יודעת איפה עומד הפרויקט הזה של החלטת הממשלה הזו
מטי צרפתי הרכבי:
 אבל ברור שעל מנת שנוכל למדד את אותם מדדים או כדי שנוכל לטייב את המדדים של ההזדקנות המיטבית, אנחנו צריכים את מאגר הנתונים
מטי צרפתי הרכבי:
 את דיברת
מטי צרפתי הרכבי:
 המאגר הזה הוא לא nice to have, אלא הוא לשגרה וחירום ובכדי לעמוד במה שהממשלה הצהירה כמדדים להזדקנות מיטבית
מטי צרפתי הרכבי:
 וכשיש מדדים, אז את המדדים מודדים
מטי צרפתי הרכבי:
 אולי זו גם איזושהי קריאה למבקר המדינה לבחון איך מתמודדים עם אותם מדדים שממשלת ישראל בעצם קבעה בהחלטתה
מטי צרפתי הרכבי:
      הרשות המקומית והעובד הסוציאלי של הרשות המקומית הם החוליה המקשרת
מטי צרפתי הרכבי:
 צריך לראות איך הם משתלבים במאמץ של מאגר המידע
מטי צרפתי הרכבי:
 תודה
מיקי לוי:
      נציג מרכז המחקר והמידע, בבקשה, דקה וחצי
גדעון עזרא:
תודה רבה
גדעון עזרא:
 גדעון זעירא, מרכז המחקר והמידע של הכנסת
גדעון עזרא:
 עלתה פה הסוגיה של יצירת קשר והמקום של רשויות מקומיות
גדעון עזרא:
 אני רוצה לציין מאגר מידע, שגם מוזכר בדוח המבקר
גדעון עזרא:
 הוא שונה מהמאגר שהמבקר המליץ להקים, והוא היה גם בשימוש בתקופת הקורונה
גדעון עזרא:
 הוא נקרא "כספת נצורה"
גדעון עזרא:
 זה מאגר שנועד לסייע בחירום למחלקות לשירותים חברתיים לזהות אוכלוסייה שזקוקה לתשומת לב בשעת חירום, בדגש על אנשים שאין להם תיק פעיל במחלקות לשירותים חברתיים
מיקי לוי:
השאלה היא אם עושים את זה
גדעון עזרא:
	המאגר הזה מבוסס, בעיקרו, על נתונים שמשרד הרווחה מקבל מהמוסד לביטוח לאומי על קבוצות מסוימות של מקבלי גמלאות בפועל
גדעון עזרא:
 כיום זה גמלאות שקשורות לנכות או לאזרחים ותיקים
גדעון עזרא:
 אני אתן דוגמה לשלוש קבוצות של מקבלי גמלאות שיש בהן רק אזרחים ותיקים: מקבלי קצבת אזרח ותיק, ומהם מקבלי השלמה לנכות, מקבלי קצבת שארים שהם מעל לגיל הפרישה, ומקבלי גמלת סיעוד
גדעון עזרא:
 צריך להגיד שזה רק מקבלי גמלה בפועל
גדעון עזרא:
 כלומר, אנשים שלא ענו על אחד הקריטריונים לקבלת קצבה, לא ייכנסו
גדעון עזרא:
 למשל, אדם מעל גיל פרישה, שבמבחן תלות נקבע שהוא תלוי בזולת, אבל הוא לא זכאי לגמלת סיעוד בגין ההכנסות שלו, לא יהיה במאגר הזה
מטי צרפתי הרכבי:
איזה נתונים יש במאגר הזה מבחינת פרטיים אישים, חוץ מתעודת זהות, שם וכתובת? מה עם טלפונים ומיילים?
מיקי לוי:
האם עושים בו שימוש? אם הוא אינפורמטיבי, אז בסדר
גדעון עזרא:
יש בו מספרי טלפון, כתובת לפי מרשם האוכלוסין
גדעון עזרא:
 אגב, זו גם יכולה להיות לקונה כי לא תמיד האדם באמת מתגורר ברשות המקומית
גדעון עזרא:
 וכמו כן, האם יש לו ילדים, ויש עוד פרטים
גדעון עזרא:
     לעניין השימוש - משרד הרווחה בשעת חירום נותן גישה לרשויות שחותמות על הסכם סודיות
גדעון עזרא:
 בזמן המלחמה, נכון לאמצע דצמבר, ניתנה גישה כמעט לכל הרשויות המקומיות, ל-253
גדעון עזרא:
 אבל כרבע מהן בכלל לא אחזרו את הנתונים
גדעון עזרא:
 לגבי 75% שכן אחזרו את הנתונים – לא יודעים בדיוק מה היה השימוש כי אין איזושהי חובת דיווח לגבי השימוש בנתונים
גדעון עזרא:
 יכולות להיות כל מיני סיבות לאי-שימוש בנתונים
גדעון עזרא:
 אנחנו לא יודעים מה השכיחות, אבל העלו בפנינו סיבות אפשריות כמו ניסיון שלילי בעבודה בזמן הקורונה, איכות לא מספקת של המידע, הצורך לטייב את המידע בזמן חירום, ומשאבים שאין אפשרות להקצות בזמן חירום, ובכלל זה מחסור בכוח אדם, הסתמכות על רשימות אחרות
גדעון עזרא:
 יכול להיות שלחלק מהרשויות היה אפילו קושי פיזי למשוך את המידע אם לא היתה להם גישה מרחוק, בדגש על אזורי עימות
גדעון עזרא:
      אנחנו יצרנו קשר עם כמה רשויות מקומיות
גדעון עזרא:
 זה לא מדגם מייצג
גדעון עזרא:
 אבל שתי רשויות מקומיות בדרום השתמשו בכספת כדי לעדכן מאגר מידע מקומי שלהן על אזרחים ותיקים
מטי צרפתי הרכבי:
זה רק בחירום
מטי צרפתי הרכבי:
 כלומר, זה לא פתוח בשגרה למחלקות הרווחה, וזו סוגיה
מטי צרפתי הרכבי:
 כי מה שעובד בשגרה עובד בחירום
מטי צרפתי הרכבי:
 אני כמעט ולא מכירה מנגנון שעובד רק בחירום
מטי צרפתי הרכבי:
 צריך איזשהו מנגנון
מיקי לוי:
הטענות אליו
גדעון עזרא:
לסיום, ההסדר הזה של העברת מידע בין הביטוח הלאומי למשרד הרווחה הוא מאז 2016, והוא נוצר, בין היתר, בשל הימשכות עבודה על תקנות שנועדו להסדיר מאגר מידע לאנשים עם מוגבלות
גדעון עזרא:
 בימים אלו ועדת העבודה והרווחה דנה בתקנות האלה
גדעון עזרא:
 הוא יהיה שונה מהמאגר הזה
גדעון עזרא:
 בין היתר, הוא כנראה לא יכלול מקבלי קצבת אזרח ותיק
גדעון עזרא:
 לפחות לא אנשים שלא היו מוכרים לפי קריטריונים מסוימים של מוגבלות
גדעון עזרא:
 מפה עולה השאלה, אחרי שהמאגר הזה יהיה על אנשים עם מוגבלות: האם יהיה צורך שבנפרד משרד הרווחה יעביר אנשים במסגרת הכספת? גם יעביר מידע על אנשים שהם אזרחים ותיקים שלא יענו על אותם קריטריונים
גדעון עזרא:
 ואם כן, לפי איזה קריטריונים? תודה
מיקי לוי:
אולי את יודעת לענות על זה, אני לא
בשורדי השואה):
לא
בשורדי השואה):
 זה נשמע שזה מבנה שאם הוא יעבוד, אז צריך לעשות אותו הדבר גם לאזרחים ותיקים
מיקי לוי:
עו"ד רון אשכנזי, בבקשה
רון אשכנזי:
עו"ד רון אשכנזי, משרד הרווחה
רון אשכנזי:
 לגבי הנקודה שעלתה – התקנות, שעליהן נציג מרכז המחקר והמידע, הן סטים של תקנות לפי חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, ששר הביטחון אחראי עליהן כי זה על חירום ואנשים עם מוגבלות
רון אשכנזי:
      "כספת נצורה" היא פרויקט של העברת מידע בין גופים ציבוריים, שיצר משרד הרווחה בשיתוף עם המוסד לביטוח לאומי, כבר לפני למעלה מעשור, מתוך הבנה של הצרכים בשטח, כולל באמת אנשים עם מוגבלות, גם אזרחים ותיקים
רון אשכנזי:
 בקורונה הרחבנו את הבקשה כי הבנו שצריך את כל האזרחים הוותיקים, לפחות כמה שיותר, ואז גם כל מקבלי קצבאות הזקנה
רון אשכנזי:
 התקנות תאפשרנה "להוריד", במירכאות, חלק מהאוכלוסייה מהקובץ הספציפי הזה
רון אשכנזי:
 אבל ברור לנו שהמהלך ימשיך לגבי אוכלוסיות שלא כלולות בקריטריונים של התקנות