GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיקי לוי:
 אבל הוא אמר שיש כמה בעיות קטנות שאנחנו נטפל בהן
מיקי לוי:
 זה מאוד נוח בוועדת החינוך שהיא בשליטת הקואליציה וזה אחלה
מיקי לוי:
      יש גם שר נוסף במשרד החינוך, גם הוא לא טרח להגיע לוועדה לביקורת המדינה
מיקי לוי:
 לא חשוב
מיקי לוי:
 אני לא יכול להביא בצו הבאה אנשים שיש להם חסינות, אבל נראה מה לעשות עם זה בהמשך
מיקי לוי:
 אני בהחלט מצר על כך וחבל שהם מתייחסים ככה לנושא הזה
מיקי לוי:
     אני אומר שוב, לצערי, ואני אומר את זה במלוא הרצינות: מנכ"ל משרד החינוך שהתפטר מתפקידו, הוא איש ראוי עם ניסיון אדיר
מיקי לוי:
 זה חבל מאוד
מיקי לוי:
     אני מודה לאנשי משרדי הממשלה, משרד החינוך, משרד ראש הממשלה ולרן ארז ולכל מי שהגיע
מיקי לוי:
 כמובן לתלמידים ולמנהלים שהגיעו, אתם חשובים יותר מאיתנו
מיקי לוי:
     כרמל, זה דיון המשך, אם את רוצה לדבר שתי דקות, אז בבקשה
כרמל קרני:
אני סגנית באגף שעושה ביקורת על משרד החינוך
כרמל קרני:
 ריכזתי את הצוות שעשה את הביקורת הזאת
כרמל קרני:
 הדגשנו בביקורת שאחרי כמעט עשור מאז שיצאה לדרך רפורמת "למידה משמעותית" ב-2013 על-ידי מי שהיה שר החינוך אז, שי פירון, שניסתה לעשות שינוי בדפוסי הלמידה, ההוראה וההערכה  של התלמידים, למעשה נכון למועד בו עשינו את הביקורת עדיין לא הוטמעו בתוכניות הלימודים ולא במבחנים ולא בצורת הערכות בצורה שיטתית ומקיפה, מיומנויות מרכזיות שהתלמידים נדרשים להן לצורך שוק העבודה העתידי וגם אולי להמשך הלימודים שלהם באקדמיה
כרמל קרני:
     הדוח מפורט מאוד בנושא האופן בו זה לא בא לידי ביטוי בתוכניות הלימוד ובהערכות
כרמל קרני:
 נסמכנו גם על העמדות של המפמ"רים, גם על עמדות של מנהלים וגם על עמדות של תלמידים ומורים
כרמל קרני:
 באותה מידה גם הצבענו על חוסר תפיסת מדיניות מגובשת
כרמל קרני:
 כמו שהשיבו לנו ממשרד החינוך באותו דיון, חלו שינויים מבחינת המשרד, אבל אני רוצה להדגיש שמשדובר כאן בתהליך של רפורמה שהייתה צריכה להתבצע לאורך שנים כדי שבסופו של דבר היא תוטמע מערכתית ותגיע לאחרון התלמידים בבתי הספר
כרמל קרני:
 את זה אנחנו לא רואים
כרמל קרני:
     התייחסנו בדוח הזה לצורך במועצת חינוך שהיא גוף שיש בו נציגים גם מהאקדמיה, גם ממערכת החינוך ואולי גם משוק העבודה, שעשויה באיזושהי דרך ליצור תשתית להמשכיות במדיניות חינוך בליבת החינוך
כרמל קרני:
     דבר נוסף ששמנו עליו דגש זו החשיבות העצומה שניתנה לבחינות הבגרות
כרמל קרני:
 עד כמה בחינות הבגרות הן המצפן של המערכת, באיזו מידה בחינות הבגרות באמת עברו שינוי כדי שיהיו כלי להעלאת הרמה של התלמידים או שימשיכו להיות כלי לשינון ידע בצורה - - -
טלי גוטליב:
שינון ידע זה לא דבר רע
טלי גוטליב:
 לשינון ידע יש חשיבות אדירה, דעו לכם
טלי גוטליב:
 אנחנו אומנם זונחים את זה, אבל אל תתבלבלו, שינון ידע הביא את רובנו עד הלום, לפחות את מי שבקבוצת הגיל שלי
טלי גוטליב:
 שינון ידע מפתח מיומנויות שמביאות אותך קדימה
מירום שיף:
זה ששינון הביא אותנו עד הלום לא אומר שצריכים להמשיך עם זה
טלי גוטליב:
אל תזנחו את הדברים האלה
טלי גוטליב:
 שינון ידע הוא סופר-חשוב
מיקי לוי:
היא נתנה לזה ציון לשבח
כרמל קרני:
אנחנו שמים את הדגש גם על צורך בעבודת מטה
כרמל קרני:
 חלק מהעניין של עבודת מטה זה שיתוף של גורמים ועמדות שונים
כרמל קרני:
 שמנו על זה דגש דווקא בדוח הקודם על הלמידה המשמעותית, אם אתה עושה שינוי תפיסתי ורוצה להצעיד בתהליך שונה שינוי ברפורמה, אז תבסס את זה
מיקי לוי:
 נהפוך את הסדר: בדרך כלל שומעים את אנשי הממלכה – משרד האוצר, משרד החינוך וכן הלאה, משרד ראש הממשלה – הם קיבלו בפעם הקודמת עבודת בית, אנחנו נשמע אותם, אבל קודם אתכם ואחר-כך ניתן לאנשי הממלכה לענות
מיקי לוי:
 מכיוון שיש כאן הרבה אנשים, חברי כנסת מדברים 3 דקות, אז גם אתם תהיו מוגבלים ל-3 דקות
מיקי לוי:
 תנסו להסתדר בעניין הזה
מיקי לוי:
     מנהל בית הספר גימנסיה, בבקשה
אילן ליבוביץ:
אני מנהל ב-11 השנים האחרונות
אילן ליבוביץ:
 ב-8 האחרונות אני מנהל את הגימנסיה העברית ברחביה
אילן ליבוביץ:
 אומרים לכם בוקר טוב כל בוקר ומקווים שיצאו מפה דברים טובים
אילן ליבוביץ:
  בישיבה זו אני מייצג את ארגון מנהיגים שמאגד למעלה מ-900 מנהלות ומנהלים של בתי ספר יסודיים ועל-יסודיים בכל הארץ
אילן ליבוביץ:
     קודם כל, אני מבקש להודות לוועדה על זה שקולנו נשמע פה
אילן ליבוביץ:
 זה לא מובן מאליו
אילן ליבוביץ:
 בחלק ניכר מהפורומים, מהישיבות, מהדיונים שעסקו במערכת החינוך שומעים את כולם, מהאקדמיה, מורים, הורים, תלמידים, הרשויות, הבעלויות – רק לא שומעים את הקפטנים של הספינה הזאת
אילן ליבוביץ:
 חשוב מאוד שהקול שלנו יישמע
אילן ליבוביץ:
     לגופו של עניין
אילן ליבוביץ:
 אני אומר זאת בצורה פשוטה, אני מקווה שלא פשוטה מדי
אילן ליבוביץ:
 אם יש סיבה אחת שמערכת החינוך עדיין לא קרסה, שבתי הספר עדיין נפתחים ומתפקדים, זה אנחנו המנהלים
אילן ליבוביץ:
 אנחנו נדרשים לתת את המענה ולמצוא את הפתרונות היצירתיים כדי שבית ספר יוכל לפעול, תחת שטף בלתי פוסק של הנחיות, רפורמות, עיצומים, שינויים, התקלות מצד משרד החינוך, הבעלויות, ארגוני המורים, ועדי ההורים, ועדי המורים, בלחצים בלתי אפשריים
אילן ליבוביץ:
 כלומר, כשהמנהלים הם בעצם העוגן היחיד בכל הסיטואציה הזאת
אילן ליבוביץ:
 לא בכדי כיום ישנו קושי לגייס מנהלים ולשמר אותם לאורך זמן במערכת
אילן ליבוביץ:
     לצורך העניין נדרש עבורנו המנהלים, קודם כל, הכרה והערכה בתפקיד של המנהל בסיפור הזה, בהובלה שלו
אילן ליבוביץ:
 גיבוי והגנה מקצועיים
אילן ליבוביץ:
 תגמול כלכלי ראוי
אילן ליבוביץ:
 פרט לשבועיים בתחילת החופש, אני מגיע כל יום לבית הספר בכל חופשת הקיץ
אילן ליבוביץ:
 אנחנו חייבים יציבות מערכתית שתאפשר תכנון ארוך טווח
אילן ליבוביץ:
 ב-11 השנים שאני מנהל, התחלפו 7 שרי חינוך
אילן ליבוביץ:
 זה לא כמו בצבא שיש תוכנית רב-שנתית שפועלים לאורה, אלא כל שר חינוך מבקש להשאיר את חותמו
אילן ליבוביץ:
 לכן הרפורמה של שי פירון מ-2013 היא כבר לא רלוונטית כי המערכת עברה כל-כך הרבה שינויים ודגשים
אילן ליבוביץ:
 אני לא יודע לפי מה אני פועל, אבל כל פעם אני צריך לבוא את העסק הזה מחדש כדי שהמערכת תוכל לפעול ובית הספר יוכל להיפתח
אילן ליבוביץ:
     דבר נוסף, אנחנו חייבים אוטונומיה ניהולית
אילן ליבוביץ:
 כלומר, הבנה שאנחנו המנהלים לא מוציאים לפועל של מדיניות אלא מנהיגים של הקהילות שלנו ומובילים את התהליך החינוכי
אילן ליבוביץ:
 אני מבקש בדקה אחת רק לתת לכם את ההמחשה של זה
אילן ליבוביץ:
 אני מנהל בית ספר של כ-1,100 שמגיעים מ-850 בתי אב מכל רחבי העיר ירושלים
אילן ליבוביץ:
 אני אחראי ישיר על שלומם, ביטחונם, רווחתם, על התהליך החינוכי שהם עוברים; אני מנהל צוות של כ-200 מורים, סייעות, אנשי צוות מינהל ומשק; אני מנהל העשייה החינוכית, פדגוגית ותקציב  כולל שכר של בערך 30 מיליון שקל
אילן ליבוביץ:
 כלומר, וואחד אופרציה
אילן ליבוביץ:
     עכשיו, אני נחשב בית ספר גדול ברמה הירושלמית
אילן ליבוביץ:
 ברמה הארצית זה בסך-הכול בית ספר בינוני
אילן ליבוביץ:
 ועדיין, עם כל הרצון הטוב שלפחות משרד החינוך על פניו אומר, יש קושי אדיר בהגעה אל המשאבים שאני זכאי להם
אילן ליבוביץ:
 כלומר, כמות הרגולציה וכמות הבירוקרטיה היא מייאשת ומרפה ידיים
אילן ליבוביץ:
 רק לדוגמה, התמודדות עם המערכת הזאת שנקראת "גפן", היא בלתי נסבלת
אילן ליבוביץ:
 כלומר, המשאבים הם שם, אבל להגיע אליהם ולהשתמש בהם זה קשה מאוד
אילן ליבוביץ:
     אם יש דבר אחד שאני מבקש פה מהוועדה, מחבריי במשרד החינוך וכולם, זה לסמוך עלינו
אילן ליבוביץ:
 לתת לנו אוטונומיה ניהולית מלאה בשליטה וביישום המשאבים שלנו, לתת לנו את היציבות שתאפשר תהליך ארוך טווח
אילן ליבוביץ:
 משרד החינוך חייב לעבור או לעשות את הסוויץ' במחשבה מעמדה של אופרטור מפעיל לעמדה של רגולטור או דירקטוריון
אילן ליבוביץ:
 כלומר, שמאשר לנו את התוכניות שלנו, מקצה לנו את המשאבים ומכאן להגיד: אתם המנהלים, אנחנו סומכים עליכם, תובילו את הקהילות שלכם
אילן ליבוביץ:
     אני חושב שזו צריכה להיות הדרך ואם נגיע לשם, נוכל להוביל את הספינה הזאת לאיפה שנרצה: כישורים, מיומנויות וכולי
אילן ליבוביץ:
 תודה על ההקשבה
מיקי לוי:
 מי ממשרד החינוך?
טלי גוטליב:
אולי רק אומר, אדוני היו"ר, שאני מתחברת למה שאומר המנהל, לא רק בגלל שיש לי אח מנהל בית ספר ואימא שלי הייתה מורה והבן שלי לומד הוראה
טלי גוטליב:
 כדי שתהיה דינמיקה בכל מה שקשור לניהול בית ספר צריך להקצות את המשאבים וחייבים לסמוך בצורה מוחלטת מנהלי בתי הספר
טלי גוטליב:
 אחרת זה פשוט נתקע כל פעם מחדש
טלי גוטליב:
 יש תקציבים ואי-אפשר לקבל – אני לא קלאסית בתוך התפיסות האלה
טלי גוטליב:
 אנחנו חייבים לשחרר בירוקרטיה
טלי גוטליב:
 אני מקבלת את הבירוקרטיה כחסם שצריך לבדוק לאן הכספים הולכים, אבל בגלל המורכבות, הדינמיקה של הפעילות השוטפת של מנהלי בתי הספר בתוך בתי הספר, אני חייבת לסמוך על מנהלי בתי הספר
טלי גוטליב:
 אין שום בעיה, מערך הביקורת יכול להיכנס כל פעם לבקש את הביקורת, לבקש את המידע
טלי גוטליב:
  אבל אנחנו חייבים לסמוך על מנהלי בתי הספר כדי שזה יזרום יותר, יהיה דינמי יותר
טלי גוטליב:
 כי כמו שאני אומרת לך, אדוני היו"ר, יש תקצוב, לוקח זמן להגיע אליו ולהשתמש בו
מיקי לוי:
את מצטרפת לזעקה שלו
מיקי לוי:
 בגלל זה פניתי לנציגת החינוך
טלי גוטליב:
דיברתי גם עם מנהלים נוספים גם אתמול בוועדה
טלי גוטליב:
 רק אתם צריכים להבין – ואני רק אומרת כאן רגע עוד משהו אחד קטן אם תרשו לי
טלי גוטליב:
 בעיניי, החינוך הוא חוצה מפה פוליטית
טלי גוטליב:
 אנחנו לא פה
טלי גוטליב:
 זה שכל שר חינוך רוצה רפורמה, אני מקבלת
טלי גוטליב:
 אני לא מביאה, לדוגמה, את תפיסת העולם שלי שכל מה שקשור למצוינות ולמידה לא מעניין אותי, מעניין אותי להעצים את התלמיד ובנתוניו, לא אכפת לי אם יהיו לו יחידות ככה או יחידות ככה
טלי גוטליב:
 אני בטוחה שצוותי החינוך יודעים, וזה מה שחשוב מבחינתי וזה המסר, שיגיעו לכל תלמיד ויעצימו כל תלמיד בדרך, בשיטה, באמת ביצירתיות
טלי גוטליב:
 אני סומכת על צוותי החינוך, כך נכון בעיניי, אבל אני לא שרת חינוך
טלי גוטליב:
 אני גם אני לא מאמינה גדולה שכל אחד צריך לעשות רפורמות או שינויים מאוד גדולים במערכת החינוך
טלי גוטליב:
     אני רוצה לסמוך על צוותי החינוך כי גם ככה זה כמעט בלתי אפשרי
טלי גוטליב:
 ולכן לשיטתי, ולאחר שדיברתי – אני גם לא חברה בוועדת חינוך – אבל דיברתי עם מנהלים וזה ברור לי שאם אתם תקבלו את הכוח לעשות את זה,  את חלוקת התקציב שניתן לכם ממילא, אנחנו חייבים לסמוך עליכם והביקורת תיכנס תוך כדי תנועה
אילן ליבוביץ:
אני מסכים לגמרי
מיקי לוי:
מה שאומר מנהל הגימנסיה העברית בירושלים זה תסמכו עליי, תנו לי אוטונומיה, אני כבר 10 שנים שם, יש לי ניסיון, מי יודע יותר טוב ממני מה התלמידים שלי צריכים? אני אומר למשרד החינוך שאני  לא מסוגל לעשות רפורמה כזו או אחרת
מיקי לוי:
 הוועדה הזו, כמובן, זה לא בשליטה שלה
מיקי לוי:
 יש פה זעקה מהשטח, תתייחסו אליהם
טלי גוטליב:
זה, דרך אגב, לא קשור לרפורמה
טלי גוטליב:
 פה זה קשור בסך-הכול לתפיסה מערכתית של איך אנחנו מתנהלים עם חלוקת תקציב ידועה מראש ומאושרת מראש
מירום שיף:
טלי, זה ממש לא נכון
מירום שיף:
 זו רפורמה עצומה מה שהוא מבקש, המנהל – ואני מסכים איתו – בסוף צריכה להיות אוטונומיה
מירום שיף:
 צריך להבין מה עושים למנהלים: נותנים להם למלא טפסים על ימין ועל שמאל, הם חצי מהזמן שלהם אם לא יותר מזה, הם פקידים בכלל
מירום שיף:
 זה נורא ואיום
מירום שיף:
 וכל היום בודקים אותם בציציות "עושה את זה, עושה את זה"
מירום שיף:
     עוד ועוד בגרויות הוספנו להם השנה ובסוף הוא צריך להביא את הילד לתעודת הסיום שלו
מירום שיף:
 אז מה אומרים לו? תן לו אוטונומיה
מירום שיף:
 אין לו אוטונומיה לעשות שום דבר
מירום שיף:
 הוא יכול להזיז את העט מהצד הזה לצד הזה בשולחן שלו, חוץ מזה אני לא יודע אם יש לו עוד אוטונומיה
מיקי לוי:
אני חייב להמשיך כי יש לי התחייבויות נוספות
טלי גוטליב:
אז רק אענה ואומר שקודם כל לא משנה מה, המנהלים עושים עבודה מעולה עם כל הקשיים שיש להם
טלי גוטליב:
 הם לא רק מזיזים את העט מצד לצד, הם מחזיקים המערכות האלה בבתי הספר
מיקי לוי:
- - - בדרך כלל עובד בשבלונות עם סדר
מיקי לוי:
 טלי הייתה כבר מקבלת קריאה, אבל אנחנו חברים
טלי גוטליב:
שיהיה ברור שיש היום אוזן קשבת בתוך המערך שלוקח בזה חלק ומתעניין בחינוך
מיקי לוי:
שיתנו להם אוטונומיה
מיקי לוי:
 זה מה שצריך
טלי גוטליב:
 זה לא בשמיים
טלי גוטליב:
 זה מוצא אוזן קשבת
אילן ליבוביץ:
אוטונומיה וגיבוי, אני רק אומר
אילן ליבוביץ:
 גיבוי והגנה
מיקי לוי:
 אני מקווה שהזעקה שלך תימסר
מיקי לוי:
 אנחנו נוציא פרוטוקול, נשלח, נעשה כמיטב יכולתנו
מיקי לוי:
 נציגת המשרד כתבה שכשיגיע מנכ"ל חדש אנחנו נעשה דיון חדש, אנחנו נזמין אותו, אתה תבוא והוא ממקור ראשון
מיקי לוי:
 אנחנו לא מרימים פה ידיים, לא סיימנו את העבודה פה
מיקי לוי:
 עמותת מורים מובילי שינוי, מורה בשם צבי ליבוביץ
מיקי לוי:
 3 דקות, בבקשה
אילן ליבוביץ:
 שלום
אילן ליבוביץ:
 קודם כל, תודה רבה שאתה נותן קודם לאנשים מהשטח לדבר, אני חושב שזה הדבר הנכון
אילן ליבוביץ:
 דבר שני, לא יודע אם זה הומוריסטי, אבל מרגיש פה מאוד כמו בכיתה: רוב הנוכחים בטלפון או במחשב
אילן ליבוביץ:
 לא איתנו, רק מדברים בזמנם
אילן ליבוביץ:
 תלמידה אחת מצטיינת, מקשיבה כל הזמן וגם מתפרצת כל הזמן
אילן ליבוביץ:
 ממש מרגיש כמו בכיתה
טלי גוטליב:
לא, למה? אני רואה שכולם מקשיבים בשקט
מיקי לוי:
נא להמשיך, בבקשה
אילן ליבוביץ:
אני מקווה שנצליח בשעה הקרובה להקשיב זה לזה
אילן ליבוביץ:
 אני חושב שאם רוצים לשפר את האיכות של מערכת החינוך לשוק העבודה המשתנה, שהתלמידים יהיו מוכנים לעתיד או לפחות להווה, קודם כל צריך שהמורים יהיו מוכנים לזה
אילן ליבוביץ:
 המצב של המורים היום די זהה למצבם בשנות ה-50
אילן ליבוביץ:
 אין כמעט שום דבר שונה, לא בצורת ההעסקה, לא באוטונומיה, לא בדרכי למידה, לא בשום דבר
אילן ליבוביץ:
 אני מצטרף מאוד למה שאמר קודמי נציג המנהלים, הדבר שהכי חשוב זה אוטונומיה
אילן ליבוביץ:
 אין שום סיכוי לדעתי ולדעת הרבה מורים שאותם אנחנו מייצגים בעמותה, להצליח להכתיב פה בחדר הזה או בכל חדר אחר במשכן הזה או במשרד כלשהו את דרכי ההוראה שיתאימו לכולם ואת שיטות ההוראה שיתאימו כולם ואת שיטות ההעסקה שיתאימו לכולם
אילן ליבוביץ:
     מורים שונים, בוודאי מורים יוזמים, מורים נמרצים, מורים יצירתיים, המורים שאותם אנחנו רוצים שיכינו את התלמידים למאה ה-21 – ה-22 כבר בפתח – לא רוצים שיקבעו להם את שיטת ההעסקה שלהם, את היקף המשרה שלהם, באיזו שעה הם פה, באיזו שעה הם שם, ובאיזה 45 דקות בדיוק הם יושבים באיזו ישיבת צוות עם איזו שעת שהייה
אילן ליבוביץ:
     אנחנו חייבים לפתוח את זה
אילן ליבוביץ:
 אמרת קודם בקריאה למשרד החינוך – צד אחד פה זה בהחלט משרד החינוך, שיטות למידה, תוכניות לימוד – שחררו
אילן ליבוביץ:
 יש אחיזת צבת מאוד מאוד קשה על מה לומדים, באיזו שנה, באיזה סמסטר, באיזו צורה ואיך נבחנים ואיך נמדדים
אילן ליבוביץ:
 שחררו, לא יקרה שום
אילן ליבוביץ:
 דבר קצת שחררו, זה יחסוך תקציב למשרד החינוך, ייתן כוח למנהלים לקבוע, ייתן כוח למורים לקבוע, ייתן מקום למורים לפרוח ולצמוח
אילן ליבוביץ:
 זה צד אחד
אילן ליבוביץ:
     צד שני שהוא לא פחות חשוב, זה משרד האוצר וארגוני המורים – נמצאים פה שניהם – גם הם בעצם אוחזים את המורים
אילן ליבוביץ:
 עכשיו, יש איזו הסתכלות לפעמים שחושבים שארגוני המורים עוזרים והאוצר מפריע
אילן ליבוביץ:
 זה לא תמיד נכון
אילן ליבוביץ:
 אנחנו שומעים בתקשורת כבר כמה חודשים שהמורים דורשים, המורים אומרים
אילן ליבוביץ:
 זה לא נכון, המורים לא אומרים כלום, אין להם קול
אילן ליבוביץ:
 הם לא דורשים כלום
אילן ליבוביץ:
 ארגוני המורים שמייצגים אותם, הם דורשים עבורנו דברים
אילן ליבוביץ:
 והשביתה – כרגע יש איום – בתחילת השנה היא תהיה כדי לכופף פה ידיים אם ההעלאה תהיה 15%, 5%, 25%
אילן ליבוביץ:
 זה דיון חשוב
אילן ליבוביץ:
 ארגוני המורים יודעים לעשות אותו ויעשו אותו והאוצר יודע
אילן ליבוביץ:
 הם יודעים, עשו את זה עשר פעמים בעבר, יעשו את זה עוד פעם
אילן ליבוביץ:
 בלי שביתה, עם שביתה, זה ייסגר אותו דבר, זה ברור לנו
אילן ליבוביץ:
 זה לא מה שאנחנו מחפשים
אילן ליבוביץ:
     אנחנו צריכים שינוי מהותי מאוד
אילן ליבוביץ:
 אנחנו מחפשים בתור מורים את המקום לחופש שלנו
אילן ליבוביץ:
 אם אנחנו רוצים שמנהלים יוכלו לתגמל מורים שעושים יותר, שמתאימים יותר, שהילדים נהנים אצלם יותר, לומדים אצלם יותר, עושים דברים יותר יצירתיים, אנחנו הולכים לשנות את שיטת ההעסקה
אילן ליבוביץ:
     במשא-ומתן שכרגע על השולחן יש סעיפים כאלה
אילן ליבוביץ:
 יש סעיף שמדבר על תגמול למנהלים – המנהל מקבל תגמול, לא צריך בשביל זה לעשות אותי רכז זהירות בדרכים כדי לתת עוד 600 שקל
אילן ליבוביץ:
 הוא יכול פשוט לתת זה כי הוא חושב שצריך
אילן ליבוביץ:
     הדבר השני שיש שם זה חוזים אישיים שמנסים לקמץ אותם מאוד בגלל שפוחדים שנפגע בהתארגנות או משהו
אילן ליבוביץ:
 היום יש, לדעתי, 1,500 עובדים כאלה ב"עוז לתמורה" – אני לא זוכר את המספרים – להגדיל את זה כמה שיותר
אילן ליבוביץ:
 תנו לנו את החופש להחליט מה טוב לנו
אילן ליבוביץ:
 מורה שלא טוב לו, שיקום וילך
אילן ליבוביץ:
 היום עם הקביעות שילך לבית ספר אחר
אילן ליבוביץ:
     אי-אפשר היום
אילן ליבוביץ:
 היום מורה רוצה לעבור לבית ספר אחר, המנהל שם רוצה אותו, המנהל הזה מוכן לוותר עליו – המפקח לא מאשר, לא עוברים
אילן ליבוביץ:
 איפה בשוק העבודה היום קיים דבר כזה? איך אתם רוצים שנכין את התלמידים שלנו ללכת לדפוק לבוס על השולחן ולנהל שיחה משא-ומתן אם אנחנו לא מסוגלים לעבור מבית ספר לבית ספר כששני המנהלים מסכימים?     אלו חסמים שצריך לשחרר
אילן ליבוביץ:
 אנחנו קוראים מפה כמה שאפשר בפרוטוקול שתוציא, שחררו, שחררו את האחיזה של משרד החינוך, שחררו את האחיזה של הארגונים
אילן ליבוביץ:
 זה טוב שהם דואגים לנו, אנחנו צריכים הרבה יותר סעיפים של חופש תעסוקה, סעיפים של תגמולים אוטונומיים שהמנהלים יקבעו לנו, אנחנו לא מפחדים מהמנהלים, אנחנו עובדים איתם כל הזמן, הכול בסדר, אנחנו מספיק גדולים לדאוג לעצמנו
אילן ליבוביץ:
 אנחנו מייצרים שכבה ענקית של מורים שלא יודעת איך תלוש השכר שלהם נראה, שאין להם מושג מהן הזכויות שלהם
אילן ליבוביץ:
 הדבר יחיד שהם יודעים זה או להירמס על-ידי מישהו אחר בהנהלת בית הספר או בפיקוח או לצעוק לארגון שיעזור להם
אילן ליבוביץ:
 הם לא יודעים את הזכויות שלהם
אילן ליבוביץ:
  אני נמצא בהמון קבוצות מורים, המורים הם קטנים וחלשים והמערכת דואגת שהם יהיו כאלה משני הצדדים
אילן ליבוביץ:
     אם אנחנו רוצים לשפר משהו זה הדבר שצריך לשפר אותו כי זה הדבר שגורם לטובים, לחזקים, ליצירתיים, ללכת למקומות עבודה אחרים חופשיים ונוחים
אילן ליבוביץ:
 ולאלה שאינם – להישאר איתנו כל הזמן
מיקי לוי:
תודה רבה על הדברים שלך
מיקי לוי:
 נראה לי שפעם אחת צריך להגיש בג"ץ
מיקי לוי:
 חוק חופש העיסוק מקנה לך אפשרות מעבר שמאלה, ימינה, אז אף אחד לא יכול לעצור אותך, נכון טלי?
טלי גוטליב:
 אני אגיד לכם למה זה לא חופש העיסוק
מיקי לוי:
חוזה מנכ"ל
מיקי לוי:
 עוד פעם חוזה מנכ"ל?
טלי גוטליב:
 כי זה לא פגיעה בחופש העיסוק
טלי גוטליב:
 זכותה של המערכת, עם כל זה שאני רוצה לחזק את המנהלים, זכותה של המערכת לפקח בצורה מאוד מאוד מסודרת עם מפקחים
טלי גוטליב:
 אפשר לפנות כך, אפשר לפנות אחרת, אבל זה לא פגיעה בחופש העיסוק
טלי גוטליב:
 כדי לקבוע פגיעה בחופש העיסוק, על-פי הפסיקה זה צריך להיות מקום שבו מונעים ממך לעסוק
מיקי לוי:
מונעים ממנו
אילן ליבוביץ:
חופש העיסוק אמר מיקי, אני לא אמרתי
טלי גוטליב:
 אני עונה ליו"ר
טלי גוטליב:
 חופש העיסוק זה לא החופש באותו רגע לנייד את עצמך כי אתה רוצה - - -
מיקי לוי:
לא באותו רגע
מיקי לוי:
 יגמור את השנה - - -
אילן ליבוביץ:
אני אעמיד דברים על דיוקם
אילן ליבוביץ:
 קודם כל, לא טענתי לחופש העיסוק - - -
מיקי לוי:
- - - אתם תנצחו
טלי גוטליב:
אל תתפסו לכותרות פומפוזיות כי יהיה קשה לייצר תוצאות
טלי גוטליב:
 אני אומרת לכם, הדרך הראשונה היא  לחזק את המנהלים טוטלית כי זו הדרך
טלי גוטליב:
 לא תצליח לעשות הכול רוחבית
טלי גוטליב:
 עיניי זו צריכה להיות מטרת העל שאפשר יהיה להניע אותה קדימה, כי אי-אפשר את הכול
מיקי לוי:
אם לא תהיה תחרות בין בתי הספר ובין המורים, לא נגיע לשום הישגים
מיקי לוי:
 לכן אני בעד תחרות
מיקי לוי:
 לכו לבג"ץ למרות מה שהיא אומרת
אילן ליבוביץ:
תודה רבה לשניכם
אילן ליבוביץ:
 רק להחזיר את הדברים אליי אחרי התגובות
אילן ליבוביץ:
 אכן אני מסכים עם טלי
אילן ליבוביץ:
 מה שיש לך זה לא פגיעה בחופש העיסוק
אילן ליבוביץ:
 יש פגיעות אחרות גם בחופש העיסוק: למורה אסור להיות עורך דין, למורה אסור - - -
טלי גוטליב:
זה בטעות
טלי גוטליב:
 זו טעות
מיקי לוי:
תודה, טלי
טלי גוטליב:
הגבלות על מורים לא הוגנות
אילן ליבוביץ:
יש דברים שאנחנו מוגבלים
אילן ליבוביץ:
 הבעיה של מעבר מבית ספר לבית ספר יכולה להיפתר כשמשרד החינוך לא יחזיק את הכול ביד
אילן ליבוביץ:
 למשל, בתיכוניים זה יותר קל
אילן ליבוביץ:
 אני יכול לעבור מרשת "עמית" לרשת "אורט", אף אחד לא יכול להגיד לי כלום
אילן ליבוביץ:
 אני יכול לעבור מעיריית תל אביב לרשת "אורט", מרשת "אורט" לגבעתיים, כי אצל העל-יסודי זה לא מופרט חלילה, לא צריך להיבהל, המעסיקים הם או השלטון המקומי או הרשתות
אילן ליבוביץ:
 ביסודי אנחנו עדיין תקועים בזה שמשרד החינוך מעסיק את כולם
אילן ליבוביץ:
 המעסיק היחיד
אילן ליבוביץ:
 אם זה קצת ישוחרר, זה יהיה בסדר
מיקי לוי:
 אני מבטיח לכם שאנחנו נעשה דיון נוסף
מיקי לוי:
 אני אזמין את מנכ"ל משרד החינוך החדש כשיהיה ונראה לאן אנחנו מגיעים
מיקי לוי:
 מועצת תלמידים ונוער ארצית, סגן יושבת-ראש המועצה איתי
איתי קובי:
אני בן 16 ואני עולה לכיתה י"ב
איתי קובי:
 אני הולך להגיד פה משהו שאף אחד פה לא יכול להגיד כי אנחנו בשנה האחרונה חווינו את העיצומים ואנחנו חווים את המשברים כשאין לנו מה ללמוד לשוק העבודה ולחיים כאזרח
איתי קובי:
 אנחנו בעצם אלה שעוברים את זה
איתי קובי:
     השנה האחרונה הייתה אחת השנים הקשות ביותר שהתלמידים מדינת ישראל עברו
איתי קובי:
 אם זה מהעיצומים, אם זה מהסיבה שחזרנו מהקורונה לפני שנה ועדיין לא חזרנו למערכת יציבה שמכינה אותנו כמו שצריך
איתי קובי:
 ובאמת, הקורונה סגרה אותנו בבתים
איתי קובי:
 משנת 2020 כשנכנסתי לכיתה ח', עדיין לא חוויתי מערכת חינוך יציבה
איתי קובי:
 ולא רק אני, כל תלמידי מדינת ישראל
איתי קובי:
     כשנכנסנו לקורונה מנעו מאיתנו את היכולת להיפגש עם חברים
איתי קובי:
 נכנסנו למחשב, למסך, ונשארנו שם כמעט שנתיים שלמות
איתי קובי:
 וגם כשחזרנו זה היה בקפסולות וכל הדברים האלה
איתי קובי:
 וגם עכשיו בשנה האחרונה לקחו מאיתנו את כל הדברים שאנחנו באים עבורם לבית הספר: אם זה החינוך הרגיל, אם זה הטיולים, אם זה המסעות, הפעילות לאחר שעות בית הספר
איתי קובי:
 אנחנו מדברים פה על דברים שמכינים אותנו לשוק העבודה ולחיים כאזרח
איתי קובי:
 בטיולים השנתיים אנחנו לומדים איך לדבר זה עם זה, אנחנו לומדים להכיר זה את זה, אנחנו לומדים תקשורת שהיא אחת מהמיומנויות שיצאו בדוח ובאמת אנחנו לא חווים את זה
איתי קובי:
 אנחנו לא חווים למידה מטעויות כשאנחנו לא מקבלים את הציונים למבחנים
איתי קובי:
 אנחנו לא חווים מערכת חינוך יציבה, אנחנו לא חיים את מערכת החינוך
איתי קובי:
     מי לוקח אחריות על זה? מי לוקח אחריות על זה שהשנה הבאה תיפתח ב-1 בספטמבר כמו שצריך ותלמידים לא יחוו עוד פעם שנה לא יציבה והמורים לא ימשיכו לעזוב את מערכת החינוך? מי ייקח אחריות על זה שאנחנו נפתח את שנת הלימודים וניכנס לשנה יציבה במאה אחוז?
טלי גוטליב:
אבל בשנה הזו הייתה לך מחנכת או מחנך?
מיקי לוי:
חשבתי שלו לא תפריעי
מיקי לוי:
 תמשיך בבקשה, תמשיך
מיקי לוי:
 הדברים שלך כל-כך חזקים
איתי קובי:
מי לוקח אחריות על זה שאני בתור תלמיד כיתה י"ב וכל שכבת הגיל שלי בסוף שנת הלימודים הזאת לא נצטרך לפחד שלא תהיה לנו מסיבת סיום? שלא נוכל לסיים 12 שנות חינוך בתוך המערכת בצורה טובה, בצורה כייפית, לסכם את זה כמו שצריך בחיוך? מי ייקח אחריות על זה שאני אקבל את ציוני הבגרויות שלי?  מי ייקח אחריות על זה שאני אגיע מוכן לבגרויות שלי ושלא נכנס לשביתה ארוכת טווח ואז אחר כך נצטרך להשלים? מי ייקח אחריות להשלים לנו את כל החומר? אז מה, עוד פעם דרך מסכים? עוד פעם לחזור שנתיים אחורה? עוד פעם לא לצאת למסעות? המסע לפולין, כרגע אנחנו לא יוצאים אליו כי אי-אפשר להעביר את ההכנה כי המורים לא יכולים לעבוד אחרי שעות פעילות בית הספר
איתי קובי:
 אז מה אנחנו אמורים לעשות? עוד פעם לא לחוות את הדברים האלה? עוד 100,000 תלמידים שייפגעו השנה בגלל שלא ייצאו למסע לפולין?     אנחנו מבקשים לקחת אחריות
איתי קובי:
 ה-1 בספטמבר עוד 16 ימים
איתי קובי:
 16 ימים מתחילת שנת הלימודים וכרגע היא בסימן שאלה גדול מאוד
איתי קובי:
 איך אנחנו נתחיל שנה יציבה? איך המורים שלנו יתחילו שנה יציבה? המנהלים? כל מערכת החינוך לא תתחיל שנה יציבה וזה יפגע עוד פעם
איתי קובי:
 ואנחנו עדיין נפגעים כבר שנים ארוכות
איתי קובי:
 הסיפור הזה צריך להיסגר
איתי קובי:
 כל הצדדים צריכים לשבת
איתי קובי:
 כל הצדדים צריכים לקחת פה אחריות
איתי קובי:
 גם אנחנו התלמידים חלק מהסיפור פה וגם אותנו צריך לשתף בקבלת ההחלטות פה
איתי קובי:
 אנחנו, אתם מדברים פה עלינו
טלי גוטליב:
אדוני היו"ר, אני מבקשת לשאול שאלות את נציג התלמידים, כמובן אחר כבוד
טלי גוטליב:
 אני רוצה רגע להבין, אתה עולה לכיתה י"ב, את הקורונה זה ברור לך שאי-אפשר היה למנוע, זו גזירת גורל כלל עולמית, נכון? ברור לך שאין מה לעשות, הייתה כאן מגפה
טלי גוטליב:
 אנחנו לא מלמדים, אנחנו צריכים לשמור על הבריאות
טלי גוטליב:
 יש כל מיני תעדופים של דברים בתוך אסונות לאומיים
טלי גוטליב:
 בכלל אנחנו לא שם, עזוב רגע את הקורונה
טלי גוטליב:
 אני רק רוצה להבין על השנה האחרונה
טלי גוטליב:
 בשנה האחרונה היה לך מחנך או מחנכת?
איתי קובי:
כן
טלי גוטליב:
לא עזבו אותך כל השנה, המחנך או המחנכת? הייתה מחנכת קבועה
טלי גוטליב:
 המורים שהיו לך בשנה האחרונה, היו מורים קבועים, לא התחלפו? אני לא מדברת על עיצומים, אני רוצה רגע להבין, הלימודים השוטפים שלך במהלך השנה האחרונה כתלמיד כיתה י"א החו שוטפים?
איתי קובי:
לא
טלי גוטליב:
מתי הייתה לך הפסקה חוץ מהעיצומים?
איתי קובי:
לא הייתה לי הפסקה
איתי קובי:
 אבל בעצם היו שביתות שלא הלכנו לבית הספר ולא קיבלנו ציוני מבחנים
מיקי לוי:
לא קיבלו תעודות
טלי גוטליב:
רגע, לא להתלהב
טלי גוטליב:
 אני לא סתם את השאלות האלה
טלי גוטליב:
 אני גם הייתי תלמידה ואני גם אימא - - -
מיקי לוי:
טלי, שכחת מתי היית תלמידה
טלי גוטליב:
לא שכחתי
טלי גוטליב:
 אני רוצה רגע להבין כי אתה מדבר על יציבות
טלי גוטליב:
 אז אני רוצה רגע לעודד אותך ולהבהיר לך משהו
טלי גוטליב:
 אחד, אתה צריך לסמוך על עצמך
טלי גוטליב:
 לא מכינים אותנו באמת, אדם לא מוכן באמת לחיים האמיתיים
טלי גוטליב:
 אדם צריך לקבל כלים ללמוד, אדם צריך לקבל ערכים, אדם צריך לקבל תפיסה עצמית, אדם צריך לחדד את צו המצפון שלו, אדם צריך לדעת דברים, צריך לחדד אצל עצמו מורשת, ידע, כול מיני דברים שלומדים בבית הספר
טלי גוטליב:
 את ההכנה לחיים האמיתיים או את הכלים לחיים האמיתיים, אתה מגיע לחיים האמיתיים והם תוקפים אותך ואתה פשוט מתמודד ואתה כל פעם מהדק את עצמך מחדש
טלי גוטליב:
 שום דבר לא מכין אותך
אסנת אייל:
אנחנו לא רואים את זה באקדמיה
אסנת אייל:
 הם מגיעים והם לא יודעים דברים בסיסיים
טלי גוטליב:
 גדלתי בבני ברק – אני חייבת רגע לומר פה משהו באמת - - -
מיקי לוי:
דקה
טלי גוטליב:
דקה
טלי גוטליב:
 אני גדלתי בבני ברק, אני בוגרת אולפנת "אמונה", הגעתי לאוניברסיטת בר-אילן
טלי גוטליב:
 יש לי תואר ראשון ותואר שני
טלי גוטליב:
 כשבאתי לאוניברסיטה, היו חסרות לי מיומנות רבות וברוך השם למדתי עם עצמי לסגל לעצמי מיומנויות שקשורות לאלף ואחד דברים, לרבות שפה, לרבות מחשוב, לרבות הכול
טלי גוטליב:
 אני רק רוצה רגע לומר פה משהו לתלמיד שהביע פה חוסר יציבות: קודם כל, תאמין בעצמך
טלי גוטליב:
 היציבות היחידה קשורה אלינו עצמנו
טלי גוטליב:
 כל תלמיד פה שעומד על שתי רגליו, בסופו של דבר הוא-הוא פותח עבור עצמו כל דלת
טלי גוטליב:
 ואני אומרת פה לכל תלמיד, תקשיבו לי טוב טוב, השמיים הם הגבול
טלי גוטליב:
 לא משנה מה נקודת הפתיחה שלכם, לא משנה איך התקדמתם - - -
מיקי לוי:
טלי, הכול נכון, אבל מה? מה? חסרות לו מיומנויות, חסר לו - - -, חסרים לו מורים
מיקי לוי:
 מה זה שייך למוטיבציה עכשיו וציונות?