GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלי גוטליב:
אני רוצה להבהיר לכם – אני מסיימת את הדברים שלי, הכול טוב – אני רוצה לומר לכם את הדבר הבא: מה שחשוב מבחינתי הוא שתלמידים יאמינו בעצמם כי באמת השמיים הם הגבול
טלי גוטליב:
 מיומנות כזו ומיומנות אחרת – בוא, בוא, בוא, אדוני היו"ר, זה לא מה זה מסובך, וזה המסר שלי: שום דבר לא מסובך
טלי גוטליב:
 כל מיומנות שנדמה לך שאין לך, זה לא בעיה לרכוש לבד
טלי גוטליב:
 אני רוצה לומר לכם שאני לא מצפה שיכינו אתכם בצורה טוטלית החוצה, אבל אני כן מצפה שהביטחון העצמי שלכם יהיה כזה שתהיו חדורי מוטיבציה ואמונה בעצמכם
טלי גוטליב:
ובין אם יש לכם כרגע את הציון או שיהיה לכם ציון אחר-כך, תזכור דבר אחד: כל דלת שתיסגר בפניך או תיפתח בפניך היא שלך
טלי גוטליב:
 ואם חלילה כישלון – כל כישלון רק מדייק אותך לקראת הצלחה
טלי גוטליב:
 נכשלתי עשרות פעמים בחיים שלי ולא קרה שום דבר, התקדמתי הלאה, התקדמתי אחורה – הכול בסדר
טלי גוטליב:
 אבל אני לא רואה איך זה מתכתב - - - היציבות שלך
מיקי לוי:
טלי, תודה
טלי גוטליב:
מערכת החינוך עושה הכול - - -
מיקי לוי:
למרות מה שחברת הכנסת גוטליב אמרה, בית הספר צריך לתפקד והחומרים צריכים להינתן ובשביל זה יש בית ספר ובשביל זה יש מערכת חינוך
מיקי לוי:
 מוטיבציה וציונות זה אחלה
טלי גוטליב:
אני לא רוצה להחליש את בתי הספר התיכוניים
מיקי לוי:
איתי, תסיים את דבריך
איתי קובי:
אני לא חושב שאנחנו לא מקבלים ביטחון ואני לא חושב שיש תלמיד שלא מאמין בעצמו אם הוא  רוצה להאמין בעצמו
איתי קובי:
 אבל אנחנו לא מקבלים את הכלים החברתיים הבסיסים שמגיעים לנו
איתי קובי:
 את חושבת שלשבת בכיתה וללמוד שם עוזר לנו במשהו? אנחנו לא מדברים יש שם אחד עם השני כי אסור לדבר בשיעור, אז אנחנו מדברים בטיולים השנתיים שמתבטלים לנו פעם אחר פעם
איתי קובי:
 גם לי ביטלו השנה שני טיולים שנתיים כי ביטלו אחד בהתחלה בגלל עיצומים ואחר-כך דחו אותו וביטלו אותו עוד פעם
איתי קובי:
 זה לא בסדר
איתי קובי:
  ביטלו לנו שעות תגבור שאנחנו אמורים ללמוד שם עוד להכיר אחד את השני יותר
איתי קובי:
 מבטלים לנו פעילויות גיבוש בשעות אחר הצהריים כי המורים לא יכולים ללכת
טלי גוטליב:
למה אתם לבד לא עושים פעולות - - -
מיקי לוי:
תני לו לסיים
מיקי לוי:
 איתי, בבקשה דבר לציבור
איתי קובי:
זה אחרת כשזה בתוך מערכת החינוך
איתי קובי:
 זה אחרת כשאנחנו הולכים כל הכיתה ביחד
איתי קובי:
 אם אני אקרא עכשיו לכל הכיתה לבוא ולהיפגש, לא כולם יבואו
איתי קובי:
 זה אחרת להיפגש שכבה שלמה של כמעט 300 תלמידים, לא כל השכבה תבוא למסע שנתי של 3 ימים
איתי קובי:
 זה אחרת
איתי קובי:
 מערכת החינוך צריכה לתת לנו את הכלים האלה
איתי קובי:
 אלה כלים חברתיים שאנחנו לא יכולים לפתח לבד
מיקי לוי:
 הדברים שלך כל-כך חשובים
מיקי לוי:
 אני הולך לפי הסדר
מיקי לוי:
 רן, אתה רוצה לדבר עכשיו או לחכות לשלטון המקומי ולמועצת ההורים?
ראובן ארזי:
אני מעדיף לחכות
מיקי לוי:
 אוקיי
מיקי לוי:
 אז תודה
מיקי לוי:
 אני נותן לך, בגלל הכבוד ואני שמח שדווקא אתם הגעתם
מיקי לוי:
 קחי בבקשה דקה
ספיר מוספי:
חשוב לי להעביר שבית ספר בשבילנו זה מקום שאנחנו קמים עליו בבוקר ב-8 בבוקר, יוצאים ממנו בערב
ספיר מוספי:
 כן, זו יציבות
ספיר מוספי:
 יש לנו חופשים בימים מוגדרים וזה מה שאנחנו מכירים
ספיר מוספי:
 בית ספר מבחינתי אמור להכין אותי לחיים
ספיר מוספי:
 אנחנו נלחמים על זה גם במועצה מול משרד החינוך באמת על איך אנחנו מתאימים את המערכת למחר
ספיר מוספי:
 זאת אומרת, איך אני יוצאת ואני יודעת לכלכל את הבית שאני רוצה שיהיה לי, ואני יודעת מה אני רוצה לעשות
ספיר מוספי:
 זאת אומרת, אנחנו יוצאים מבית הספר, באים לצה"ל, יש המון אנשים שמקבלים חרדות בצה"ל, אנחנו שומעים על מה שקורה כרגע, אנחנו שומעים על העניינים האלה, ואני חושבת שזה לא נכון
ספיר מוספי:
 וכן, גם משרד החינוך עושה מאמצים כדי להתאים את מערכת החינוך למה שקורה כרגע
ספיר מוספי:
 מעבר למתמטיקה, היסטוריה ותנ"ך יש עוד דברים שצריך לדעת וגם משרד החינוך על זה
ספיר מוספי:
     מעבר לכל הפן הלימודי, גם הפן החברתי הוא חשוב
ספיר מוספי:
 אנחנו בתור תלמידים יש לנו גם את החברות בכיתה, אבל אם אני לצורך העניין ילדה שיש לה קצת פחות חברים, המקום שלי בבית הספר הוא להיות שם עם החברים
ספיר מוספי:
 לא תמיד יהיו לי את היציאות האלה בערב
ספיר מוספי:
 יש ילדים כאלה, לא כולם מהמקובלים
ספיר מוספי:
 דווקא שם זה המקום של היציבות האמיתית כי מי שנפגש ויוצא למסיבות בחופשים אלה אנשים ספציפים, אלה באמת המקובלים
ספיר מוספי:
 איפה אלה שאין להם את היציבות הזאת וזה מה שהם מכירים בבית הספר? איפה אלה שבסופו של דבר הם יהיו בבדידות הזאת שאנחנו מדברים עליה וזה הרבה יותר חשוב מכל לימודים כאלו או אחרים
אסנת אייל:
 אני מייצגת גם את המקומי
אסנת אייל:
 רק להגיד שאני באה מהחינוך: 13 שנה מנהלת בית ספר ועוד 15 שנה המפקחת על פני כל הארץ
אסנת אייל:
 אני רוצה, ברשותך אדוני היושב-ראש, לחבר את מה שנאמר כאן ורגע להצטרף למה שאמרה החברה ממשרד מבקר המדינה
אסנת אייל:
 בסופו של יום, הילדים האלה ביקשו דבר אחד: תנו לנו ללמוד אחרת, תנו לנו לדבר אחד עם השני לא רק בהפסקות ובטיולים, תנו לנו לפתח את מה שאנחנו מפתחים עד כיתה ו'
אסנת אייל:
 אם היינו לוקחים ילד בכיתה ו' ומכניסים אותו ישר לשוק התעסוקה, הוא היה מסתדר כי עד כיתה ו' הוא יכול לעשות הכול: לפתח יצירתיות, לפתח קשרי למידה משותפים
אסנת אייל:
 הכול מאוד מגוון
אסנת אייל:
 למה? כי אין בסוף את הבגרויות
אסנת אייל:
     החל מכיתה ט' כבר הכול מתנקז לתוך הבגרויות
אסנת אייל:
 גם אם יש למנהל אוטונומיה ענקית, אם בסוף הבגרות מבוססת רק על ידע ואני חושבת, טלי, שבלי ידע אין בסיס
אסנת אייל:
 זה הבסיס
אסנת אייל:
 זה לא אומר שאפשר להתעלם מהדברים האחרים, ממה שהילדים ביקשו, ממה שאנשים פה אמרו
אסנת אייל:
 כלומר, מבחינתי הכול מתחיל בקצה
אסנת אייל:
 הבגרות היא בסוף סף כניסה לאקדמיה, אם היא תהיה מבוססת רק על זכרון ושינון, וזה מה שקורה לצערי עכשיו, החבר'ה האלה הצעירים יגיעו, אגב, לצבא, לא יבינו איפה הם נמצאים ומה לעשות, טלי, לא כולם כמוך, לא כולם יכולים להגיד "אני עם ביטחון עצמי, אני מתקדמת קדימה"
טלי גוטליב:
את חושבת שהייתי ככה?
אסנת אייל:
לא
אסנת אייל:
 אבל, טלי, בואי - - -
טלי גוטליב:
החיים מביאים אותנו לאן שאנחנו
מיקי לוי:
אבל הם לא רוצים לחכות עד לגיל שלנו
מיקי לוי:
 הם רוצים לבוא מוכנים
מיקי לוי:
 הם רוצים לדעת למלא - - - נמצאים בצבא, להוציא מבנקומט כסף
טלי גוטליב:
 הם יודעים להוציא מכספומט כסף והם יודעים לקבל כסף בביט
טלי גוטליב:
 הם יודעים
מיקי לוי:
 הם לא יודעים לנהל את החשבון שלהם והם נכנסים למינוס ולא מבינים למה
מיקי לוי:
 המיומנויות האלה מאוד מאוד חשובות
רוני קמאי:
הביטחון העצמי שלך בא הרבה פעמים מבית הספר
רוני קמאי:
 הביטחון העצמי שלי נבנה בשיעורי תיאטרון
טלי גוטליב:
 אני רק אומרת על עצמי
רוני קמאי:
ברגע ששיעורי תיאטרון - - -
טלי גוטליב:
אתה לא נולד עם ביטחון עצמי
רוני קמאי:
אבל ברגע שהשיעורים שאנחנו להגיש בהם דיבייט – היום המערכת הולכת לאיזשהו כיוון של התאמה לשוק העבודה
רוני קמאי:
 אנחנו מגישים ההצגות ואנחנו מדברים מול הכיתה ובזכות זה נבנה הביטחון העצמי שלי
רוני קמאי:
 אני מדברת פה בכנסת היום, ילדה בת 16, בגלל השיעורים האלה
רוני קמאי:
 וברגע שלוקחים לי את השיעורים האלה, ברגע שלוקחים את התיאטרון, כשלוקחים את השגרה, הביטחון הזה יורד למטה
רוני קמאי:
 אני חוזרת למסכים, אני חוזרת לתקשורת עם החברים שלי זה רק דרך הרשתות החברתיות
אסנת אייל:
 אני רוצה ברשותך להגיד משפט סיכום
אסנת אייל:
 אני חושבת שכל עוד בסופו של יום בקצה הבגרות תהיה מבוססת רק על שינון, אנחנו נשמע את אותם דברים
אסנת אייל:
 אני, לא נעים לי להגיד, אני לפני הרבה שנים עשיתי בגרות
אסנת אייל:
 הבגרות היום נראית אותו דבר
אסנת אייל:
 ואנחנו רק מנסים כל השנה לדבר ולהגיד, אנחנו מלמדים קבלת החלטות, ביטחון עצמי, יכולת עמידה מול קהל – אם בסופו של יום זה לא נמדד, אין מה לעשות, המנהלים חייבים בסוף להציג תוצאות
אסנת אייל:
 אין מה לעשות הם צודקים, הם רוצים שהילדים יגיעו בסופו של יום לאקדמיה עם ציונים הגיוניים
אסנת אייל:
     לכן אני מסכימה למה שאת אמרת
אסנת אייל:
 זה משבר לאומי
אסנת אייל:
 זה לא רק שכר, אני מסכימה, זה מעמד המורה, זה הכשרה, זה ההתבוננות של ההורים בתוך המערכת והעבודה איתם, זה ההתבוננות של כל המערכת בתוך המערכת המרכזית שלנו שזו מערכת החינוך
אסנת אייל:
 ולכן אני באמת חושבת שצריך לעשות איזה ועד חינוך – אגב, שהוקם כבר אבל אפשר אולי לשנות – לעשות איזשהו ועד חינוך שיטפל בחינוך באופן כללי, חוצה מגזרים, חוצה מפלגות, זה בכלל לא צריך להיות אירוע פוליטי
אסנת אייל:
 ובעיקר להתבונן שוב על הקצה, על הבגרויות
מיקי לוי:
 זה לא אירוע פוליטי כי גם ימין וגם שמאל וגם מרכז וכל המפלגות, מדובר בילדים שלנו
מיקי לוי:
 זה בכלל לא העניין
מיקי לוי:
 אבל מבחינתי, המשפט החשוב ביותר שאמרת, מדובר במשבר לאומי
אסנת אייל:
חד-משמעית
מיקי לוי:
והמשבר הלאומי הזה, מדובר בדור העתיד ואנחנו חייבים לטפל בו
מיקי לוי:
 אז גברתי, נציגת משרד החינוך, המשפט הזה הוא פעמונים עם אורות אדומים, מצלתיים, שצריכים להעיר את כולנו
מיקי לוי:
 את יכולה להגיד, אני מקווה שייבחר מנכ"ל משרד במהרה, יש לו הרבה צרות, אבל יהיו לו גם צרות הוועדה לביקורת המדינה, כי זה תפקידה, על הראש
מיקי לוי:
 אז בקשה אישית אלייך: ברגע שהוא יגיע, תניחי לו את הפרוטוקול על השולחן
קריאה:
פרוטוקולים
מיקי לוי:
המשפט הזה הוא כל-כך חשוב
מיקי לוי:
 מועצת ההורים, בבקשה
מירום שיף:
הנהגת הורים ארצית
מירום שיף:
 אני יו"ר הנהגת ההורים הארצית
מירום שיף:
 אני 3 שנים בתפקיד
מירום שיף:
 פגשתי 6 מנכ"לים, 4 שרי חינוך
מירום שיף:
 ואם מישהו חושב שאפשר לבנות מערכת חינוך בתחלופה הזאת, אפשר לעשות בכלל מדיניות במערכת החינוך – אז הוא טועה
מירום שיף:
     למידה משמעותית שהציגו פה, היא לא רלוונטית בימינו
מירום שיף:
 זה בחינה ברוב בתי הספר במדינת ישראל
מירום שיף:
 זה היה רעיון מבריק, אבל מה נשאר ממנו? עוד בחינה
מירום שיף:
 עכשיו בואי נדבר על הביטחון העצמי, טלי, את צודקת, אין דבר יותר חשוב מביטחון עצמי
מירום שיף:
 ומה אנחנו בסך הכול מבקשים?
טלי גוטליב:
זה לא מה שאני אומרת - - -
מירום שיף:
שכל ילד יקבל - - -
טלי גוטליב:
יש דברים הרבה יותר חשובים ביטחון עצמי פי 1000
מירום שיף:
אני חושב שכל ילד צריך קודם כל להאמין בעצמו ולדעת להאמין ביכולות שלו
מירום שיף:
 וילד יכול לקבל, תלמיד ותלמידה מקבלים את הביטחון שלהם ואת היכולות שלהם, אחד במתמטיקה, אחד בספרות, אחד בכדורגל, אחד בשש בש, אחד בכל מיני מקומות
מירום שיף:
 אבל איפה במערכת החינוך אפשר בכלל לעשות את זה? מה עשו לנו השנה? זו התוכנית שאני כבר מכיר אותה שנה שלישית
מירום שיף:
 מה עשו שנה? והמנהל של הגימנסיה העברית הוא לא סיפר לכם: תלמידי י"א ותלמידי כיתה י', ייבחנו בצורה שונה
מירום שיף:
 הוסיפו לנו בגרויות, עוד שינון, עוד משהו
מירום שיף:
 בסוף, איפה בבית הספר יש בכלל את המקום לעשות משהו שיעשה ביטחון עצמי לתלמידים ולתלמידות? לתת להם איזושהי מיומנות לשוק העבודה? הרי בסוף נעשה עוד בגרות, עוד בגרות, עוד מבחן, עוד מבחן
מירום שיף:
 וגם כשעושים הצגות, זה לא שווה כלום, סלחו לי שאני אומר את זה
מירום שיף:
     תעודת הסיום היא אוסף של מבחנים בלבד
מירום שיף:
 במעט ממערכת החינוך, 4 או 5 אחוזי ממנה, יש אפשרות לסיים לא במבחן, ואז בסוף מכוונים לאותו מבחן
מירום שיף:
 אז אפשר להפוך אותו ככה, עם חומר פתוח, בלי חומר פתוח, זה מבחן
מירום שיף:
 יש אלף מיומנויות אחרות שצריך להכניס למערכת החינוך
מירום שיף:
 מערכת החינוך בשנה האחרונה הלכה אחורה כי שמו בגרויות, בגרויות ובגרויות
מירום שיף:
  ועכשיו, עוד לפני שאנחנו מטפלים באיך מסיימים עם תעודת הסיום, לדבר על המחנכים והמחנכות במערכת החינוך
מירום שיף:
 אנחנו במשבר עמוק בתוך המערכת, המערכת לפני קריסה
מירום שיף:
 אמר אתמול שר החינוך משפט מאוד קשה: השנה אני אפתח את מערכת החינוך בשיניים
מירום שיף:
 אני אומר לכם, אני מכיר את המאמצים, זה באמת בשיניים
מירום שיף:
 בשנה הבאה אני לא אצליח ככה
מירום שיף:
 למה? בסוף, אנחנו אחרי הסכם שכר של הסתדרות המורים, שהם מגדירים אותו מצוין – אני פחות, אבל הם מצוין – התלמידים, כמו שהם חוו חצי שנה נוראית, לא הייתה שם שום למידה, שום חינוך
מירום שיף:
 ואני מקווה ואני מאחל לארגון המורים שיקבל את כל דרישות השכר שלו
מירום שיף:
 באמת אני מאחל לו את זה
מירום שיף:
 אבל צריכים להבין שזה לא מספיק
מירום שיף:
 המערכת היא מערכת בינונית שההתקדמות בתוכה היא רק על בסיס ותק, לא על בסיס הצלחות
מירום שיף:
 מנהל בית ספר, אין לו שום מדד, שום דרך לבוא ולהגיד באמת היום או מחר בבוקר, זה מורה שתורם ועושה לתלמידים ולתלמידות שלי המון, אני נותן לו בונוס
מירום שיף:
 אין לו כזה דבר
מירום שיף:
 אומרים לתת להם אוטונומיה – מה זה לתת אוטונומיה? תנו להם כלים, תנו להם אמצעים לעשות את הדברים האלה
מירום שיף:
 אין דבר כזה אצלו
מירום שיף:
 הוא לא יכול לעשות את הדברים האלה בכלל
מירום שיף:
     מורה שלא מתאים לבית ספר הזה, מישהו יכול להזיז אותו? לא אמרתי לפטר, להזיז
מירום שיף:
 אין מורים בחלק מהמקצועות
מירום שיף:
 שאלתם אותי, הבן שלי בכיתה י' של המגמה, בחודש דצמבר המורה הודיע שהוא חוזר להייטק
מירום שיף:
 זה מה שקרה באמת ואז הביאו 3 מורים להחליף מורה אחד כי לא מצאו
מיקי לוי:
הוא לימד מתמטיקה?
מירום שיף:
לא
מירום שיף:
 הוא לימד מגמת מחשבים
מירום שיף:
 אני אומר לכם שזה לא חריג
מירום שיף:
 המקצוע, מעמד המחנך והמחנכת ואני בכוונה לא קורא לזה מורה, צריך להפסיק לקרוא להם מורים, הם צריכים להיות מחנכים ומחנכות שלנו, כולל המנהלים שלנו, כולל היועצות וכולל הגננות, הם המחנכים והמחנכות שהילדים שלנו
מירום שיף:
 הם לא עוד מישהו
מירום שיף:
 הוא בתחתית המדרגה ואנחנו צריכים לשים אותו בראש סולם מקומות העבודה
מירום שיף:
 זה לא נבנה רק בכסף: זה מעמד, זה לתת להם סמכויות ולהתחיל במנהלים קודם כל ואחר כך לגרום למורים שירצו לבוא
מירום שיף:
 למה הם לא מגיעים? מישהו שאל את השאלה? אז בואו שמהוועדה הזו ייצא דבר אחד,  הייתי מבקש: תוכנית אסטרטגית למעמד המורה
מירום שיף:
 באמת, מועצת חינוך שתעשה תוכנית לחינוך  10-5 שנים קדימה
מירום שיף:
 להפסיק להסתכל מעבר לפינה
מירום שיף:
 באמת
מיקי לוי:
אני רוצה לנצל את מה שאמרת
מיקי לוי:
 משרד מבקר המדינה, אני מבקש להביא בפני מבקר המדינה, הוא אמר כאן משפט נכון, אני שומע את זה הרבה שנים, אשתי מורה לאורך השנים והיא כבר לא מזה 10 שנים
מיקי לוי:
 הוא אמר פה משפט מאוד נכון ואני מכיר את זה מהצד השני: תוכנית אסטרטגית לקביעת מעמדו של המחנך - -     הנה, לא כשלתי, נכון?
מירום שיף:
לגמרי
מיקי לוי:
 - - המורה במדינת ישראל
מיקי לוי:
 תסתובבו בין בתי הספר, תסתובבו בין מנהלי בתי הספר עם מורים שיש להם ניסיון חיים ותנסו להביא איזושהי מסגרת שנוכל לבוא למשרד החינוך ולהגיד: הנה, תשבו משרד החינוך, תעבדו יחד, נראה לי שזו אחת הביקורות וההמלצות של מבקר המדינה בין החשובות ביותר שיקרו, והנה, מפי הנהגת ההורים הארצית
מיקי לוי:
     אז הנה הצלחתי להוציא משהו ממך
מיקי לוי:
 אנחנו נקווה שנגייס את מבקר המדינה ונעשה לזה שידרוג לרמה הארצית
מיקי לוי:
 מבקר המדינה הוא רשות נפרדת, בלתי תלויה באף אחד, א-פוליטית
מיקי לוי:
 אם נצליח לקבל תוך חצי שנה איזושהי המלצה, איזשהו דוח – זה לא פשוט, הוא צריך לעבוד מול משרד החינוך - - -
טלי גוטליב:
המבקר הוא מבקר
טלי גוטליב:
 מבקר לוקח משהו קיים ובודק אותו
טלי גוטליב:
 זו סמכותו
טלי גוטליב:
 הוא לא יכול לתת לנו המלצה איך אנחנו נתייחס למורים
טלי גוטליב:
 דרך אגב, עד היום אני לא קוראת לאף מורה שלי בשם
טלי גוטליב:
 מורה זו מילה מדהימה שאותי מרגשת והייתי קמה למורים שלי
טלי גוטליב:
 מבחינתי מורה זה - - -
מיקי לוי:
מבקר המדינה יבדוק את מעמדו של המחנך לאורך 25 השנים האחרונות
טלי גוטליב:
מורה זה הטופ של הטופ בתפיסת עולמי
מיקי לוי:
הנה, שיניתי
מיקי לוי:
 מתוך ביקורת יצאו המלצות
טלי גוטליב:
הבן שלי לומד הוראה וחינוך
מיקי לוי:
 הנה, אנחנו עושים את זה בשביל עתידו, טלי
מירום שיף:
דבר אחרון
מירום שיף:
 בסוף יש גם את הדחוף
מירום שיף:
 הדחוף זה ה-1 בספטמבר
מירום שיף:
 זה לא עוד יום במדינת ישראל
מירום שיף:
 זה יום חשוב שבו התלמידים והתלמידות חוזרים לשולחן הלימודים ללמוד, להיפגש עם חברים ולקבל את כל המיומנויות שאנחנו רוצים שהם יקבלו
מירום שיף:
 יש לנו שני דברים שמאיימים על היום הזה
מירום שיף:
 הראשון, זה הדברים שיצאו מארגון המורים שתהיה שביתה
מירום שיף:
 אני חושב שצריכה לצאת גם מהוועדה הזאת קריאה לראש הממשלה להתערב בסכסוך הזה ולדאוג שיהיה פה הסכם שכר ראוי שמקדם את המחנכים והמחנכות במדינת ישראל והמנהלים והיועצות בעל-יסודי, כי לא יכול להיות שהתיכוניים, ילדים בני 16, חודשיים וחצי יהיו ברחובות וימשיכו להיות שמה ואז נגלה תופעות של ניכור חברתי, של שתייה ואלוהים יודע עוד איזה דברים רעים שהיו שם
מירום שיף:
 זה דבר שאף אחד לא יכול להסכים לו
מירום שיף:
     הדבר השני, שמעתי בתקשורת שראשי רשויות ערביות – אני לא יודע את ההסבר לזה – רוצים להשבית את מערכת החינוך במגזר הערבי
מירום שיף:
 גם להם מגיעה התערבות
מירום שיף:
 אני לא מכיר את הסכסוך על בוריו,  אני לא יכול להביע דעה על זה, אבל הגיע הזמן שיבינו שהתלמידים והתלמידות במדינת ישראל הם לא שבויים של אף אחד ואי-אפשר שבגלל סכסוך זה או אחר שישביתו אותם, הם חייבים להגיע לספסל הלימודים
מירום שיף:
 אני ממש מבקש שהראשון בספטמבר יהיה יום חגיגי שכולנו רק נשמח שמערכת החינוך נפתחה בו
מיקי לוי:
 אני מכיר היטב את המשבר מול מערכת החינוך הערבית ובכלל מול מוסדות הערים הערביות במדינת ישראל
מיקי לוי:
 אין מנדט להיכנס לזה
מיקי לוי:
 אם היה תלוי בי הייתי, שם את ה-200 מיליון שקל  אתמול
מיקי לוי:
 זה כסף קטן למדינת ישראל
מיקי לוי:
 אסור שזה יקרה ממניעים כאלה או אחרים ואני לא רוצה להיכנס לזה
טלי גוטליב:
אני לא אענה על זה כי אחרת אנחנו - - -
מיקי לוי:
ממניעים כאלה או אחרים שתקתי
ואליד אלהואשלה:
אבל אנחנו נשמח לשמוע מה טלי אומרת
מיקי לוי:
 יש לי כאן - - -
טלי גוטליב:
בשונה מהאופוזיציה, ועדת ביקורת מתייחסת למה שבא לוועדת ביקורת
מיקי לוי:
רק הערתי הערה למה שהוא אמר, שאין לי סמכות להיכנס כרגע, לצערי
מיקי לוי:
     יש את ראשי הממלכה – אתה רוצה לדבר אחריהם, רן? בבקשה, הגיע תורך
ראובן ארזי:
תודה
ראובן ארזי:
 כבוד היושב-ראש, מכובדיי כולכם, לאור הדברים ששמעתי בחדר עד כה, אני לא אגזים אם אני אומר שבמדינת ישראל אין שום מקום כרגע שיש כל-כך הרבה שכל, כל-כך הרבה ניסיון
ראובן ארזי:
 אני חייב לומר שאני יכול להסכים לכמעט כל דבר שנאמר פה, גם על-ידי אלה שהעבירו ביקורת וגם על-ידי אלה שהיללו את המערכת
ראובן ארזי:
 שמעתי חלק מהדברים גם בעבר מאותם דוברים ולכן ברשותכם אני רוצה לומר כמה דברים כדי שנדע על מה אנחנו מדברים
ראובן ארזי:
     משרד החינוך לא יכול לנהל את מערכת החינוך ולא חשוב מי השר שעומד בראשו
ראובן ארזי:
 הוא לא מסוגל להיות גם רגולטור, גם קובע מדיניות, גם מתקצב, גם מפקח וגם מעסיק
ראובן ארזי:
 יש פה ניגוד אינטרסים ברור ביותר
ראובן ארזי:
 הוא לא מסוגל לנהל את המערכת הענקית הזאת של 2 מיליון תלמידים לפחות וכמה זוגות הורים
ראובן ארזי:
 הוא לא יכול לעשות את זה
ראובן ארזי:
 הורה לילד בכיתה ד' שעוד לא למד לקרוא במודיעין, לא בא למשרד החינוך, הוא הולך לראש העיר
ראובן ארזי:
 ראש העיר יודע הכי טוב מה הוא צריך בעיר שלו מבחינת הבינוי, מבחינת הניהול, מבחינת כוח אדם, מכל הבחינות
ראובן ארזי:
 לא משרד החינוך, הוא לא מסוגל
ראובן ארזי:
     לכן צריך להעביר את העסקת המורים לשלטון המקומי
ראובן ארזי:
 על פי חוק הפיקוח, ראש הרשות המוניציפלית הוא ראש הרשות החינוכית, האחריות עליו
ראובן ארזי:
 יש כאלה שלוקחים לעצמם קבלן משנה כמו "אורט", "עמל" וכדומה, אבל הוא האחראי
ראובן ארזי:
 אז אם מחפשים אחראי, האחראי זה השלטון המקומי על פי החוק
ראובן ארזי:
     משרד החינוך מתיימר לנהל את כל המערכת, וגם אם היה רוצה, הוא לא מסוגל
ראובן ארזי:
 ולכן המערכת לא תתקדם
ראובן ארזי:
 זה דבר אחד
ראובן ארזי:
     מערכת החינוך מחולקת לשניים: חלק מגני ילדים עד כיתה ט' כולל, משרד החינוך אחראי על כל התעטשות של מישהו במערכת; וכיתות י', י"א וי"ב שמנוהלות על-ידי העיריות הן הרבה יותר חופשיות, הרבה יותר עצמאות – למנהלים יותר עצמאות, למורים יותר לעצמאות
ראובן ארזי:
 יש מעורבות של המעסיקים, יש מעורבות של ההורים, המערכת פועלת אחרת
ראובן ארזי:
     לכן אם אנחנו רואים את שתי המערכות האלה, מבינים שברגע שהיא מנוהלת צנטרליסטית על-ידי משרד החינוך ולא מבוזרת, היא לא תצליח
ראובן ארזי:
 זה דבר ראשון
ראובן ארזי:
 ולכן עם כל מי שאמר את מה שאמר, בצדק אמר את הדברים
ראובן ארזי:
     הדבר השני שהייתי רוצה לומר, אתמול קרה אירוע שאני מציין אותו כאירוע חיובי ביותר: התקיימה פגישה בין שר החינוך, שר האוצר וארגון המורים
ראובן ארזי:
 זה חשוב
מיקי לוי:
הוועדה מתחננת לזה כבר חודשיים וחצי
ראובן ארזי:
 התקיימה פגישה ראשונה ובפגישה הזאת, לאחר ששר האוצר שמע את דבריי, אמר: אני רוצה להיכנס לאירוע
ראובן ארזי:
 עכשיו יש אחראי נוסף, לא רק שר החינוך שאין לו תקציב ואין לו מאיפה להביא כסף ולחתום הסכמים קיבוציים, אלא יש גם שר האוצר, האחריות עליו
ראובן ארזי:
 חיפשו אחראי – הנה, יש אחראי
ראובן ארזי:
 לקח על עצמו אחריות, נראה מה הוא יעשה איתה
ראובן ארזי:
     בזמנו, כשדיין היה שר החקלאות, כל פעם שהייתה איזו פשלה, הוא היה אומר: אני לוקח אחריות
ראובן ארזי:
 עד ששאלו אותו: לאן אתה לוקח אותה? גם פה כולם רוצים לקחת אחריות – אני רוצה לדעת לאן ומה, במה זה בא לידי ביטוי?     באשר לנו, כמה נתונים: בחינוך העל-יסודי חסרים היום 20% מהמורים
ראובן ארזי:
 בחינוך העל-יסודי מורים רבים מלמדים מקצועות שלא הוכשרו ללמד אותם
ראובן ארזי:
 למשל, מורה להיסטוריה מלמד גם אנגלית ומורה לספרות מלמד גם אזרחות כי חסרים מורים
ראובן ארזי:
 דוחסים תלמידים לכיתות כדי לסתום חורים במערכת, יש יותר תלמידים בכיתות
ראובן ארזי:
 מקצרים את יום הלימודים כי אין מספיק מורים
ראובן ארזי:
 ולמה זה כך? שתי סיבות: סיבה ראשונה, מי שיש לו את היכולת, מלמד מקצועות מתמטיקה, אנגלית, לשון, מקצועות ריאליים – בורח להייטק או לחברות ביטוח או לכל מקום אחר שמשלמים שם יותר כסף, כי גם מורה צריך לקנות בסופר וגם מורה יש לו ילדים שצריך לשלוח אותם לחוגים
ראובן ארזי:
 אפרופו הבן שלך, גברתי
ראובן ארזי:
 ובנוסף לזה, כל העליה הגדולה שבאה מברית המועצות בשנות ה-90 יוצאים עכשיו לפנסיה ובמקומם לא באים אחרים
ראובן ארזי:
 כדי שיבואו אחרים, צריך להיות יותר אטרקטיבי
ראובן ארזי:
 לבוא ולהגיד: תשמע, תבוא כי זו שליחות, אתה תלמד בכל שיעור 30, 35, 40 תלמידים ובמשך השבוע תלמד 400 תלמידים ותבדוק 400 מבחנים ו-400 עבודות, אני לא רואה הרבה אנשים שבאים לשליחות הזאת
ראובן ארזי:
     באים לשליחות הזאת כי יש להם מודעות להעמיק שורשים במדינה, לחנך לאיכות חיים, לחיות במדינה ברמה אחרת
ראובן ארזי:
 זה בעצם להקנות ערכים
ראובן ארזי:
 ידע וערכים
ראובן ארזי:
 וזה קורה כאשר אתה נמצא בבית ספר ואתה משוחרר מכל המצוקות של הפרנסה, יש לך את הביטחון התעסוקתי והביטחון הכלכלי, וזה מה שמורה רוצה
ראובן ארזי:
     בסופו של דבר, נגמר הסכם קיבוצי
ראובן ארזי:
 הדברים האלה מוסדרים בהסכם קיבוצי
ראובן ארזי:
 ההסכם הזה הסתיים לפני שנה וחצי
ראובן ארזי:
 מאז אנחנו נפגשים עם משרד האוצר
ראובן ארזי:
 אני לא יכול להגיד שאין פגישות, אמנם פעם בשבועיים, פעם בחודש, פעם בשבוע, נפגשים
ראובן ארזי:
 אבל מה יוצא מהמפגשים האלה? הם אומרים דבר אחד: להסתדרות המורים נתנו 2%, אתם לא תקבלו אפילו שקל אחד יותר
ראובן ארזי:
 למעשה, המשא-ומתן נגמר
ראובן ארזי:
 אין משא-ומתן
ראובן ארזי:
 יש פה דִיקְטָט: או שתקבלו ככה או שזהו, אין
ראובן ארזי:
 זה לא משא-ומתן
ראובן ארזי:
 ככה אני מבין משא-ומתן, זה לא משא-ומתן
ראובן ארזי:
 ברגע שהם אומרים יש דִיקְטָט: אתם לא תקבלו יותר כי אנחנו – אמר הנציג של האוצר בוועדה שלך בפעם הקודמת – אנחנו לא נירק בפרצופים של אלה שחתמו איתנו על ההסכמים
ראובן ארזי:
 אז בוודאי שאין פה משא-ומתן
ראובן ארזי:
 במקרה כזה אין לנו ברירה אלא להפעיל את סכסוך העבודה אחרי שנה וחצי של דיונים עקרים
ראובן ארזי:
     לכן אמרתי שאתמול קרה משהו חשוב: שר האוצר לקח על עצמו אחריות
ראובן ארזי:
 ואם הוא לקח על עצמו אחריות, כנראה שהוא לא רוצה להיכשל
ראובן ארזי:
 אף אדם לא לוקח אחריות כדי להיכשל בה
ראובן ארזי:
 לכן אני רואה פה קצת אופטימיות
ראובן ארזי:
 אבל המצב הוא שעד לרגע הזה לא היה שום משא-ומתן ענייני
ראובן ארזי:
 העמדה של האוצר היא כפי שאמרתי, העמדה שלנו השתנתה וירדנו קצת מהדרישות הראשוניות שלנו, אנחנו כבר לא במה שדרשנו בהתחלה כי הבנו שיש עם זה בעייתיות, אבל נמצאים במצב שבו אנחנו לא יכולים לסגת
ראובן ארזי:
 ולכן אנחנו מתכוונים להפעיל את סכסוך העבודה ב-1 בספטמבר עם כל המשתמע מכך
ראובן ארזי:
 זאת הייתה גם הסיבה שאתמול לא הייתי בוועדת החינוך של הכנסת, כי היא דנה על פתיחת שנת הלימודים ואנחנו לא פותחים את שנת הלימודים
ראובן ארזי:
     אותו הדבר ב-20 בחודש
ראובן ארזי:
 השלטון המקומי עושה כנס כזה
ראובן ארזי:
 גם לשם אני לא הולך, כי על מה אני אדבר? שלא פותחים? כל אחד יודע
ראובן ארזי:
 אנחנו שנה וחצי אומרים את זה ולא מתייחסים
ראובן ארזי:
 כותבים את זה ולא מתייחסים כי חושבים שברגע האחרון הכול ייפתר ב-31 באוגוסט
ראובן ארזי:
 לא
ראובן ארזי:
 כאשר אומרים לנו כל הזמן: תקבלו מה שאלה קיבלו – זה לא משא-ומתן
ראובן ארזי:
 אם האחרים עשו דבר לא טוב, גם אנחנו צריכים לעשות את זה? אם האחרים נכשלו, גם אנחנו צריכים להיכשל במודע?
טלי גוטליב:
אבל אתה אומר שאוכלוסייה שלמה של מורים שהיה איתה משא-ומתן מאוד מאוד אינטנסיבי, הם טעו
טלי גוטליב:
 זה קצת קיצוני
מיקי לוי:
 אלה אוכלוסיות שונות
טלי גוטליב:
אני יודעת שאלה אוכלוסיות שונות - - -
אילן ליבוביץ:
זה גם לא 2%
אילן ליבוביץ:
 ההעלאות שקיבלנו בהסתדרות המורים הן 8
אילן ליבוביץ:
5% לשכר המשולב ועוד תוספת שקלית 2022
אילן ליבוביץ:
 אז אני לא יודע מאיפה מגיע המספר 2%
אילן ליבוביץ:
 יש גם היגיון שמורים בכיתה ט' ו-י' לא צריך לקבל פערים ענקיים בשכר
אילן ליבוביץ:
 אני יכול להבין את זה
אילן ליבוביץ:
 משהו סביר באמצע
ראובן ארזי:
אני חושב שאם אנחנו רוצים לחנך דור שהוא קשור למדינה, שלא מחפש להוציא דרכון אירופאי, לא מדבר על רילוקיישן כל הזמן, אם אנחנו רוצים להיות קשורים במדינה הזאת ולחיות באיכות חיים סבירה וטובה, אנחנו צריכים להשקיע בחינוך
ראובן ארזי:
 זה מה שעשו ביפן בסוף מלחמת העולם השנייה, זה מה שעשו בגרמניה
ראובן ארזי:
 הם הקימו את עצמם מחדש והגיעו למה שהגיעו כי הם קבעו שעל כל מקום פנוי בהוראה יהיו לפחות 5-4 מתמודדים
ראובן ארזי:
 ברגע שהמספר ירד, העלו את השכר
ראובן ארזי:
 אנחנו רואים איפה הם נמצאים היום, כולל פינלנד וכולל מדינות אחרות
ראובן ארזי:
 כאשר פה המצב הוא כפי שהוא, אי-אפשר לקוות ולצפות ליותר טוב
טלי גוטליב:
אני מבקשת להגיב, אדוני היו"ר
טלי גוטליב:
 אני רוצה להבהיר שאני יושבת כאן בוועדה ואני רוצה, קודם כל, לומר תודה
טלי גוטליב:
 תודה למורים, תודה לצוותי ההוראה, תודה לכל מי שלוקח חלק במשימה האדירה הזאת של לחנך את הדורות, את התלמידים, לא משנה באיזה תפקיד: סייעת, פרה-הרפואי, משלבות, מורות, מחנכים, מחנכות, מנהלים, מנהלות, צוותי פיקוח, כל מי שלוקח בזה חלק
טלי גוטליב:
 זאת עבודה מאוד מאוד מורכבת, מאוד קשה, סופר מוערכת
טלי גוטליב:
 כפי שאמרתי, אני עד היום לא קוראת לאף מורה שלי בשם, תמיד קראתי לו ותמיד עמדתי בפני כל מוֹרֶה וכל מוֹרָה שלימדו וחינכו אותי
טלי גוטליב:
 זאת תפיסת העולם שלי, ככה אני מנחילה לילדיי, כך גם חונכתי
טלי גוטליב:
 בעיניי, לפתוח את שנת הלימודים זאת משימה שאין חשובה ממנה כרגע
טלי גוטליב:
 כל דחייה מערערת את היציבות של התלמידים קודם כל, גורמת לבוז של התלמידים כלפי המערכת, גורמת לבוז של התלמידים כלפי כל מה שקשור לכנסת, לממשלה, למשרדים ממשלתיים
טלי גוטליב:
 תחושה מאוד קשה של התלמידים
טלי גוטליב:
 יותר מזה, הכול עניין של נראות: גם אם משא-ומתן הוא מוצדק ויש בו היגיון, אין שאלה, האופן שבו זה מתייצג כאילו תמיד בדקה האחרונה יש חרב על צווארם של הנוגעים בדבר לפני תחילת שנת הלימודים, אנחנו פוגעים בתלמידים ובסופו של דבר זה מה שנמצא פה על הקו
טלי גוטליב:
     אני אומרת לכם ברצינות גמורה, אני לא חלק מהמשא-ומתן הזה, אינני שרת חינוך ואני גם לא חברה בוועדת החינוך