GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טל פרייברג רחמים:
      אתמול, במסגרת הלימודים שלי נכנסנו לחדרי לידה, וראיתי אישה מקבלת ילד באחד מהרגעים הכי יפים שהחיים נותנים לנו, ויצא לי לחשוב על זה – ואני אומר את זה גם כאן למשרד הרווחה, לכל אותם אלו שיושבים בוועדות ומחליטים האם המשפחה הזאת ראויה לאמץ ילד – אני מזמין אתכם אליי הביתה לארוחת שישי, לראות את האימהות, לראות אותנו, לראות את אלבום התמונות שלנו, ואולי, אולי משהו ישתנה, כי אולי אותו ילד שמועמד לאימוץ ונדחה על ידי ההורים שלו יוכל להגיע לאחת מהמשפחות הכי מדהימות שיכולות להיות, שיביאו אותו לגדול ולהיות עטוף
טל פרייברג רחמים:
     התעמקתי בזה, הלכתי קצת לספרייה הרפואית שלנו בבאר שבע
טל פרייברג רחמים:
 קראתי איזשהו מחקר של פרופסור פרנק אוברקלייד, שבדק 20,000 ילדים לאורך 36 שנים
טל פרייברג רחמים:
 התוצאות הן חד-משמעיות וממשיכות להיות חד-משמעיות שנה אחרי שנה גם מבחינה חברתית, פסיכולוגית, קוגניטיבית, וגם מבחינה רפואית
טל פרייברג רחמים:
 הילדים למשפחות חד-מיניות אפילו נמצאים במדדים גבוהים יותר בהתייחס לכל קבוצות הביקורת
טל פרייברג רחמים:
 אם זה מטריד כאן מישהו בבית הזה, אז גם ניתן לראות במחקרים שלאורך השנים אין אחוז גבוה יותר של יציאה מהארון בקרב ילדים למשפחות חד-מיניות
טל פרייברג רחמים:
 זהו, תודה
מיקי לוי:
 מאוד ריגשת אותנו
מיקי לוי:
 לפחות מהצד שאני שייך אליו אנחנו מכירים את זה בצורה מצוינת
מיקי לוי:
 המרכז הרפורמי לדת ומדינה, בבקשה, שלוש דקות
ריקי שפירא:
אני רוצה לציין שאנחנו הגשנו את העתירה ב-2016 אחרי שלא קרה כלום במשרד הרווחה ובמשרד המשפטים
ריקי שפירא:
 האפליה הזאת הייתה קיימת, ועד שהנושא הגיע לבג"ץ משרדי הממשלה לא עשו כלום
ריקי שפירא:
 אני רוצה גם לציין שהדוח של ועדת גרוס הוגש רק בעקבות הגשת העתירה
ריקי שפירא:
 הוועדה ישבה על המדוכה למעלה מ-11 שנה, ורק בעקבות הגשת העתירה היא נאלצה להגיש את הדוח שלה
ריקי שפירא:
 כלומר, יש כאן מחדל עצום מצד הממשלה בטיפול בבעיות יסודיות של אפליה של זוגות הורים
ריקי שפירא:
 אני רוצה להזכיר שהעתירה שלנו עסקה גם בידועים בציבור, שגם הם היו ברשימת סוג ב', ורק בעקבות הגשת העתירה הודיע משרד הרווחה שאין סיבה לעשות אותם סוג ב' והם הפכו להיות סוג א'
ריקי שפירא:
      לצערנו, הנושא של ידועים בציבור נשאר תקוע מאז 2016, למרות – כפי שצוין פה – המהפכה בתחום המשפט לגבי זכויות הלהט"ב
ריקי שפירא:
 ההבנה שהם סובלים מאפליה היא לא מוצדקת, ויש פגיעה בזכותם לשוויון, לכבוד ולהורות
ריקי שפירא:
 אנחנו נמצאים במצב הזה שבו זוגות לא מקבלים את הזכות לאמץ ילדים, למרות ששוב, כפי שנאמר פה לפי כל המחקרים, וציינה גם ועדת גרוס בעצמה וציטטה בדוח שלה שהמחקרים מוכיחים שילדים שמאומצים על ידי זוגות בני אותו המין זוכים לחינוך מעולה, וכל הנתונים מראים על ההצלחה שלהם בחיים
ריקי שפירא:
 אז נותרת השאלה מדוע עדיין משרדי המשפטים והרווחה לא מצמצמים את הפער ונותנים פתרון לבעיה
מיקי לוי:
את עורכת דין והבעיה היא חקיקה
מיקי לוי:
 את יודעת את זה יפה מאוד
ריקי שפירא:
נכון
מיקי לוי:
אני יכול להלקות את עצמי שהממשלה שאני הייתי שייך אליה לא הספיקה לעשות את זה, ודווקא הנציגה של משרד המשפטים נתנה לי תקווה שהיא מטפלת בנושא עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, ובסוף הוא נעצר בצד הפוליטי
ריקי שפירא:
אדוני, אני רק רוצה לציין את העובדה שגם בעתירה שלנו אנחנו הצגנו שני פתרונות אפשריים לבעיה – פתרון אחד שבאמת תהיה חקיקה, ופתרון שני, בהיעדר חקיקה, שתהיה פרשנות משפטית שעולה בקנה אחד עם עקרונות היסוד של השיטה, עם חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, עם ערכים שכבר הוכרו בפסיקה, והדבר אפשרי
מיקי לוי:
לא נותר לי אלא להסכים איתך, ולו יהי
ריקי שפירא:
אני רק אציין שבשלישי באוגוסט יש דיון בעתירה, אחרי שהמדינה הודיעה שכנראה סיכוי לשינוי החקיקה כרגע אין, ותקוותנו באמת שהתשובה תבוא מבית המשפט העליון שיורה על פרשנות ראויה לחוק
מיקי לוי:
לו יהי
רן שלהבי:
אני חייב להוסיף רק עוד משפט אחד
מיקי לוי:
נתתי למי שבא איתך, אבל מכיוון שהתפרצת יש לך משפט של 20 שניות
רן שלהבי:
אוקיי
רן שלהבי:
 אני מנכ"ל האגודה למען הלהט"ב
רן שלהבי:
 כולם מדברים פה כמה באמת החוק הזה מיושן, וזה עובר כבר מממשלה לממשלה לממשלה
רן שלהבי:
 אנחנו לא יכולים לחכות עוד, לא יכולים לחכות עוד עד שיהיה שוויון בהורות
רן שלהבי:
 אי-אפשר עוד
מיקי לוי:
אני מסכים, אני בן ברית שלך
מיקי לוי:
 אני מלקה את עצמי שלא הספקנו לעשות את זה
מיקי לוי:
 אז תמתין בסבלנות ונצפה פני עתיד
מיקי לוי:
 משפחתא – בני, בבקשה
בני סוויל:
  כן, בוקר טוב
מיקי לוי:
בוקר אור, שלוש דקות
בני סוויל:
אני יושב-ראש משפחתא – קהילת האימוץ
בני סוויל:
 אני אב מאמץ
בני סוויל:
 אשתי ואני הורים לשישה ילדים, את השניים הצעירים אימצנו
מיקי לוי:
וואו, כל הכבוד
בני סוויל:
לא, לא כל הכבוד
בני סוויל:
 אני אחר כך אסביר לך למה
בני סוויל:
קודם כול, אני מסכים
בני סוויל:
 יש לנו ארבעה ילדים, הייתה לנו ילדה באומנה, אחר כך אימצנו עוד ילד
בני סוויל:
 כשאנחנו באנו לאמץ עוד היו צריכים לזרוק אותי מכל המדרגות ולהגיד: בני, תודה רבה
בני סוויל:
 יש לך ארבעה ילדים, אימצת ילדה אחת, למה עוד אחד? יש לנו מלא אנשים
בני סוויל:
 זה לא קרה כי זאת הבעיה
בני סוויל:
      אבל אני רוצה להשתמש בכמה ציטוטים שנאמרו פה
בני סוויל:
 אמרו: לא סביר ולא מוטה, ואמרו אזרחים סוג ב'
בני סוויל:
 אז זה לא סביר ולא מוטה ואזרחים סוג ב'
בני סוויל:
 נתחיל מאזרחים סוג ב' – עורכת הדין שפירא, אמרת שכל הדיון הזה נולד בגלל בקשה או עתירה של ארגון הלהט"בים
בני סוויל:
 אנחנו דפוקים בשכל, סליחה
בני סוויל:
 למה לא דנו בילדים? למה לא דנו בדוח מראש ב-1,150 ילדים מתחת לגיל שמונה, שנמצאים עכשיו, היום בלילה, 1,150 ילדים בפנימיות – לא במשפחות, בפנימיות – עם מטפל זמני, בת שירות שתלך עוד מעט, משפחה שיכולה להצליח שנתיים-שלוש במין בית כזה – נפלאים
בני סוויל:
 למה אנחנו לא מטפלים בזה? עכשיו, בגלל הדבר הזה אנחנו הולכים לטפל בילדים
בני סוויל:
      אז האזרחים סוג ב' הם הילדים, האזרחים סוג ב' הן האימהות הביולוגיות, ואנחנו לא מטפלים בהם
בני סוויל:
 בשנייה שנפתור את הדבר הזה, ייפתרו כל הבעיות
בני סוויל:
 אין פה בעיה משפטית
בני סוויל:
 אם אנחנו נפתור את הבעיה הזאת, מחר יכול להיות שיהיו 1,150 ילדים שצריכים משפחה ונוציא אותם מהפנימיות
בני סוויל:
 אולי לא 1,150, אולי רק 500
בני סוויל:
 בואו נלך לרשימות של משרד הרווחה, אם עכשיו תפילו עליהם 500 ילדים, הם יתחננו, הם יתחננו ללהט"בים שיבואו לקחת את הילדים, הם לא יחפשו איזושהי דרך משפטית, הם יבקשו: תבואו, תיקחו אותם
בני סוויל:
 אז אנחנו צריכים רק לפתור את זה
בני סוויל:
     עוד משהו, כבוד יושב-ראש הוועדה, אמרת בעיה תקציבית? אם נפתור את הבעיה הזאת, אנחנו ניתן צ'ק חזרה למדינה של 100 מיליון שקל, בגלל שהילדים האלה, אם הסתכלתם על הטבלה הזאת, עולים 11,900 שקל בחודש, וזה הנמוך וזה בלי ההשתתפות של העמותות
בני סוויל:
 אני מעריך 17,000-16,000 שקל לחודש
בני סוויל:
 כל ילד כזה שנשים במשפחה מאמצת, שלא נותנים לה 2,000 ש"ח, במקרה הטוב אולי 600 ש"ח בממוצע, תעשו חשבון כמה כסף זה לשנה לאורך החיים
בני סוויל:
 תחשבו מה יקרה כשבת ה-17 הזאת לא תיכנס להריון, כשהילד הזה לא יגיע לכלא – זה משהו שמחזיר את עצמו
בני סוויל:
      לא צריך לשנות חקיקה, צריך לעשות את מה ששר הפנים עשה בדרכונים
בני סוויל:
 בגלל כמה אנשים שאולי רוצים לנסוע לחוץ לארץ בקיץ הקרוב, אומרים: כל עובדי משרד הפנים מתפנים
בני סוויל:
 אשתי יצאה עם הבן שלי לעשות דרכון, לקח להם חצי שעה לפני יומיים – היו 30 אנשים בתור לפניה – למה? כי היו 28 פקידים
בני סוויל:
 אז עכשיו, אם יש 1,150 ילדים, יתכבד משרד הרווחה, ייקח את כל העובדים הסוציאליים, 1,150 תיקים יבדוק אחד-אחד, ושלא יהיה ילד שיישן לילה אחד מיותר בפנימייה, בסידור זמני; שלא תהיה אימא אחת שיכול להיות שאפשר להחזיר לה את הילד
בני סוויל:
      זמן של ילד הוא יקר מפז
בני סוויל:
 אנחנו לא סוסים, אנחנו לא חיה שנולדת ותוך דקה אחת הולכת על הרגליים ויודעת לצוד
בני סוויל:
 אנחנו מתפתחים, הזמן שלנו יקר
בני סוויל:
 הפתרון הוא פה, הוא מונח
מיקי לוי:
תודה רבה לך על התרומה הזאת
מיקי לוי:
 המספר שאמרת עכשיו זה המספר שיש במשרד הרווחה?
לירון נתן:
זה המספר שמצאנו בדוח – 1,150 ילדים מתחת לגיל שמונה בפנימיות
מירב בן ארי:
אבל כמה הורים מחכים לאמץ? זה מה ששאלתי כבר מזמן
מירב בן ארי:
 זה הילדים, ראינו בדוח
מירב בן ארי:
 כמה הורים מחכים?
בני סוויל:
יש הורים שמחכים לאמץ, ויש הורים שמחכים לאמץ ילד קטן
מירב בן ארי:
אבל שאלתי כמה הורים מחכים לאמץ, זה נתון פשוט, לא?
בני סוויל:
משרד הרווחה יכול לענות
דידי זלצר:
אני רק יכולה להגיד שאלינו מגיעים כל יום לפחות שני הורים מהקהילה שמעוניינים לאמץ
מירב בן ארי:
מי זה אלינו?
דידי זלצר:
האגודה למען הלהט"ב
מירב בן ארי:
לא, לא קשור
מירב בן ארי:
 גם הורים סטרייטים
מירב בן ארי:
 כמה הורים מחכים לאמץ ילד בישראל?
מיקי לוי:
בגדול זה אפילו שני המספרים יחד או שני - - -
אודט אבנת חמל:
הלוואי שהבעיה הייתה שאין מספיק הורים שיאמצו את הילדים, באמת הלוואי שזאת הייתה הבעיה
מירב בן ארי:
אני לא מצליחה להבין - - -
אודט אבנת חמל:
סליחה, שנייה רגע
מירב בן ארי:
לא, אני מבקשת סליחה כי אני מדברת עכשיו
מירב בן ארי:
 זה לא העניין
מיקי לוי:
חברת הכנסת מירב בן ארי
מירב בן ארי:
 זכות הדיבור שלי גם ככה
מירב בן ארי:
 הנתון הכי חשוב הוא כמה הורים במדינת ישראל - - -
מיקי לוי:
תכף יבדקו לך, חברת הכנסת בן ארי
מירב בן ארי:
אבל איך מגיעים לדיון כזה בלי נתון הכי משמעותי?
מיקי לוי:
הינה, יש לה
מיקי לוי:
 דקה אחת
מיקי לוי:
 טוב, אני אמשיך בינתיים
מיקי לוי:
 תודה רבה לך, אני צריך אותך אחר כך לנייר עמדה
מירב בן ארי:
אני יכולה להמשיך?
מיקי לוי:
תן את זה למזכירות הוועדה
מיקי לוי:
 אנחנו ננסה לעבוד מול שר הרווחה
מיקי לוי:
 אני אתמול פגשתי אותו במקרה, אני אפגוש אותו במליאה, ננסה לעשות משהו בעניין הזה
מירב בן ארי:
קודם כול, אני ביקשתי לדבר בעיקר בגלל מה שאתה אמרת, טל, ואתה בכלל לא צריך לבוא לפה ולבדוק ולבחון
מירב בן ארי:
 אין שאלה בכלל
מירב בן ארי:
 בעיניי בסוף הנתון הבסיסי הוא שבמקרה של הורות כמו שלך או הורות כמו שלי בבית, זאת הורות שהגיעה מתוך רצון להיות אימא
מירב בן ארי:
 זאת אומרת, אני נכנסתי למצב הזה מתוך רצון – אני בהורות משותפת – מדעת להיכנס
מירב בן ארי:
 יש לי חברות שנכנסו להיות אימא כי קרה
מירב בן ארי:
 אולי רצתה, אולי תכננה בעוד חמש שנים
מירב בן ארי:
 זה קורה
מירב בן ארי:
 בהורות כמו שלך, במודל ההורי או הורות משותפת אתה נכנס במודע, אתה עובר תהליכים לא פשוטים גם של הגוף, מהזרקות של הורמונים ל-IVF
מירב בן ארי:
 כל מי שעבר יודע את המשמעות
מירב בן ארי:
 זאת אומרת, האישה גם משלמת מחיר פיזי הרבה פעמים
מירב בן ארי:
 הגבר כמובן, בן הזוג – זה נחמד, איך פעם אבא שלה אמר לי: אנחנו בהריון
מירב בן ארי:
 אמרתי לו: אתה לא
מירב בן ארי:
 אני בהריון, אתה יושב פה, וטוב שבאת לראות את הבדיקה
מירב בן ארי:
 הוא יודע, יש לנו על זה שותפות מלאה בעניין
מירב בן ארי:
      אבל הכניסה למצב של האימהות שלך – הן נכנסו מתוך רצון מודע
מירב בן ארי:
 לכן, בלי לקרוא מחקרים ברור לי שאם יבואו ויסתכלו עשר שנים אחורה, אף ילד ממשפחה להט"בית – והינה אני חותמת על זה – לא הלך לא לרווחה, לא לאימוץ
מירב בן ארי:
 חותמת על זה
מירב בן ארי:
      אז קודם כול, מבחינה כלכלית זה חיסכון למדינה
מירב בן ארי:
 הרי בסוף על כל ילד כזה שנשלח למסגרות רווחה, למשפחה סטרייטית לצורך העניין, אנחנו משלמים מלא כסף, מלא
מירב בן ארי:
 קודם כול העניין הכלכלי
מירב בן ארי:
 נפשי? אין שאלה בכלל
מירב בן ארי:
 רק אתמול היה דיון בוועדת העבודה והרווחה על נוער וצעירים בסיכון – אגב, היו איזה 15 חברי כנסת – והיה דיון מרתק
מירב בן ארי:
 ישבו גם איזה שלושה צעירים בוגרי פנימיות ואמרו: ברור לנו איך הגענו למצב הזה
מירב בן ארי:
 אני לא אומרת – משרד הרווחה עושה עבודה מצוינת, מדריכים בפנימיות עושים עבודה שאי-אפשר להסביר אותה
מירב בן ארי:
 אבל בואו תסתכלו בעיניים, משקפיים ורודים, ותראו איפה סיפור ההצלחה, וברגע שהוא מצליח תנסו להרחיב את המודל
מירב בן ארי:
      אני עוד פעם אומרת, אנחנו ביום של הקהילה הגאה, הדיון הוא על הקהילה, אין לי ספק בכלל על ההצלחה בהורות משותפת, בהורות שהיא להט"בית
מירב בן ארי:
 אבל אני חושבת שהנתון הכי ברור – אתה, אמרת 1,150, הדוח דיבר על 1,150
בני סוויל:
1,149
מירב בן ארי:
אני בטוחה שכבר עכשיו הצטרף עוד ילד, תסכים איתי? As we speak
לירון נתן:
אפשר להגיד שיש 480 ילדים מתחת לגיל חמש בפנימיות
מירב בן ארי:
זה דרמטי בעיניי
מירב בן ארי:
 זה דרמטי
מיקי לוי:
מתחת לגיל חמש
מיקי לוי:
 אלוקים ישמור
מירב בן ארי:
 אני אומרת, כל מי שעסק בתחום הזה של הגיל הרך, של נוער בסיכון, מבין שאתה מעצב את הגיל מלידה עד שלוש, מעצב את הבן אדם
מירב בן ארי:
 אני אשמח לדעת את הנתון הכי חשוב
מיקי לוי:
הינה, היא כבר בודקת ונותנת לך
מירב בן ארי:
לא יודעת איך מנהלים דיון בלי להבין כמה מחכים – ואז האם יש מישהו שיושב שם במשרד
מירב בן ארי:
 יש מושג כלכלי IRA שאומר החזר על ההכנסה, אני מסתכלת על זה רגע בעיניים כאלה
מירב בן ארי:
 למה? למה לא ב- top-ten של סדר העדיפויות? אני לא חושבת שאפשר לכנס את כל העובדים הסוציאליים בארץ, כי פשוט אין מספיק עובדים סוציאליים שיעשו את זה
מירב בן ארי:
 זה לא משנה
מירב בן ארי:
 אבל אם רק היה צוות במשרד הרווחה שעושה את ה-mix and match הזה – אני לא יודעת, אולי אתה עוד תשב עם השר
מירב בן ארי:
 אני באמת לא מבינה
מירב בן ארי:
 אתה אומר שאתה יושב איתו? אני חושבת שאם אני הייתי בתפקיד כזה או יו"ר ועדת רווחה – אני לא יודעת מה, בתפקיד משמעותי – הייתי באה, יושבת על המדוכה עם צוות מיוחד שפשוט עושה גם לילדים האלה, להציל אותם מגיל ארבע להיות בפנימייה, וגם להורים שכל כך רוצים להיות הורים
מירב בן ארי:
 זאת הנקודה שאיתה אני מסיימת, כי זאת הנקודה שהתחלתי בה
מירב בן ארי:
 המשפחה שלך נכנסה לאירוע מתוך רצון במאה אחוז - - -
מיקי לוי:
משפט לסיום
מירב בן ארי:
אני בסוף – להיות הורה
מירב בן ארי:
 אם הצוות של משרד הרווחה היה יושב ומסתכל בעיניים של אותם הורים – אגב, גם הורים סטרייטים – ואומר להם: בואו נעשה את החיבור; אנחנו ננצח כמדינה
מירב בן ארי:
 ואני חושבת שאני עדיין אחכה פה
יעל נמרוד:
אני אענה?
מירב בן ארי:
 הינה, יש
יעל נמרוד:
מתוך הרשימה היום, אני עושה הבחנה בין המשפחות המאושרות שכבר עברו אבחון ואושרו לאימוץ – מדובר על 132 משפחות כרגע, ויש עוד 195 משפחות באבחון, כשמתוכם - - -
מירב בן ארי:
אבל כמה הגישו? כמה אנשים במדינת ישראל רוצים להיות הורים? כמה הגישו?
יעל נמרוד:
כרגע, אני אומרת – 195 באבחון ועוד 132 שמאושרים
יעל נמרוד:
כל מי שנמצא באבחונים
מיקי לוי:
אתם אומרים שאין מספיק הורים לאימוץ
מירב בן ארי:
 היא אומרת ש-132 עברו כבר את האבחון ומאושרים
מיקי לוי:
בסדר, זה נגמר
מירב בן ארי:
ועוד חלק עכשיו באבחון
מירב בן ארי:
 אבל כמה ממתינים? אין ממתינים?
יעל נמרוד:
אלה שמאושרים הם ממתינים
יעל נמרוד:
 הם אנשים שכבר אושרו לאימוץ
יעל נמרוד:
 הם בעצם בהמתנה כשיהיה ילד
מירב בן ארי:
את רוצה להגיד לי שבמדינת ישראל, על תשעה מיליון תושביה, יש בערך 200 איש שרוצים לאמץ?
יעל נמרוד:
כרגע יש יותר, 200 ומשהו
קשת יונה פיינברג:
זה יוצא 132 ועוד 195
מירב בן ארי:
132 עברו אבחון, מאושרים – גם ב-א', גם בע' – ואלה שעכשיו כמה?
יעל נמרוד:
195
מירב בן ארי:
יעני 300 איש רוצים לאמץ?
בני סוויל:
מלא אומרים שהם מחכים לאומנה
יעל נמרוד:
ויש משפחות - - -
בני סוויל:
יסלח לי משרד הרווחה
בני סוויל:
 תדעו שכשמגיעים למשרד הרווחה, אז משרד הרווחה אומר בצדק: אין לנו ילדים
בני סוויל:
 המספר של הילדים שנמסרים לאימוץ הוא נמוך מאוד
בני סוויל:
 שולחים את ההורים ישר לאומנה
בני סוויל:
 ו-60% מהילדים שנמסרים לאימוץ נמסרים דרך משפחת אומנה
מירב בן ארי:
אבל למה? למה?
קארין אלהרר:
כמה ילדים יש לאימוץ?
קריאה:
1,150
קארין אלהרר:
איך יכול להיות?
בני סוויל:
לא
בני סוויל:
 יש 1,150 ילדים מתחת לגיל שמונה בפנימיות
מירב בן ארי:
לא, 1,150 לא מתחת לגיל שמונה
בני סוויל:
מתחת לגיל שמונה
בני סוויל:
 דרך אגב, הם לא כולם לאימוץ
בני סוויל:
 הם לא כולם לאימוץ
בני סוויל:
 חלקם יכולים לחזור הביתה
מירב בן ארי:
 זה חשוב גם לשים על זה דגש, כי המדיניות של המשרד היא קודם כול אם הבית תקין ומתפקד
בני סוויל:
נכון
בני סוויל:
 אבל צריך לעזור להורים כדי שהם ישתקמו
קארין אלהרר:
מה לא ברור בשאלה? כמה ילדים הם בני אימוץ?
יעל נמרוד:
בשנה שעברה נמסרו 80 ילדים שהיו פנויים באותה שנה לאימוץ
יעל נמרוד:
 זה גם בערך הממוצע
יעל נמרוד:
 הנתונים גם הוצגו קודם
מיקי לוי:
הרי לא כולם מסווגים – זאת מילה לא טובה אבל אין לי אחרת – כמועמדים לאימוץ או ברי אימוץ
נעמה קצין מוסקוביץ:
על מנת שילד יוכל להימסר לאימוץ, בית המשפט צריך להחליט שהוא בר אימוץ
מירב בן ארי:
כמה חזרו למשפחות שלהם?
לירון נתן:
10% חזרו למשפחות שלהם
מירב בן ארי:
10%?
לירון נתן:
כן
לירון נתן:
 לא בהכרח שהמשפחה השתקמה
לירון נתן:
 יש מצבים שבהם ילדים חוזרים כי - - -
מירב בן ארי:
כי אין להם מקום כבר, לא?
נעמה קצין מוסקוביץ:
שמענו שיש ילדים שאחרי שנים בפנימיות – כי הם נכנסים בגיל צעיר – כבר לא מסוגלים יותר להישאר בפנימיות
מירב בן ארי:
 הם גם הרבה פעמים רוצים לחזור, רוצים להיות עם ההורים שלהם
נעמה קצין מוסקוביץ:
רוצים לחזור והבית לא שוקם
לירון נתן:
זה ביתם הטבעי
בני סוויל:
זה מביא את הדיון על הזמן שלוקח לנו לטפל בילדים
מיקי לוי:
נכון, ארבע שנים בממוצע
אודט אבנת חמל:
ארבע שנים בממוצע זה הזמן שלוקח מהרגע של התהליך שהמליצו בוועדה לתכנון טיפול שהילד הזה יוגש לאימוץ
מיקי לוי:
וכמה זמן מבזבזים לפני?
אודט אבנת חמל:
וילד במשפחת אומנה בממוצע היום נמצא שבע שנים, שזאת מסגרת זמנית, כשעל פי מדיניות משרד הרווחה אמור להיות מקסימום ארבע שנים
אודט אבנת חמל:
 זה לא כולל את הילדים סוג ב' שהם חינוך מיוחד
רן שלהבי:
אני אגיד גם שלהט"בים לא רואים את אופציית האימוץ כרלוונטית, ובגלל זה גם לא פונים לאימוץ כרגע
אודט אבנת חמל:
בדיוק
מיקי לוי:
אז כדאי שתפנו, שתהיה לנו גם רשימה ונראה מה אפשר לעשות עם העניין הזה
מיקי לוי:
 אני אומר לכם, כדאי שייפנו, כי יש כרגע ילדים יותר ממאמצים
אודט אבנת חמל:
אבל זה לא נכון, כי לא מפנים אותם לאימוץ
מיקי לוי:
הילדים האלה לא הוגדרו כברי אימוץ
מיקי לוי:
 בסדר, רק שנייה אחת
מיקי לוי:
 גברתי, אני אתן לך
מיקי לוי:
 את לא היית רשומה, אבל אני אתן לך
מיקי לוי:
 ד"ר שי גרטלר, אמרתי נכון?
שי גורטלר:
אתה צריך לעבוד על הגרמנית שלך
מיקי לוי:
אני מתנצל אבל זה לא בדיוק הקטע החזק שלי
שי גורטלר:
בסדר
שי גורטלר:
 לכולנו יש את החסרונות שלנו
שי גורטלר:
 אני גם העותר הנוכחי בבג"ץ ביחד עם בן זוגי שחר ועוד עותרים נוספים
שי גורטלר:
 אנחנו ממתינים מזה שמונה שנים, באוגוסט זה יהיה שמונה שנים בתור של השירות למען הילד לאימוץ, שזכה כאן לכינוי תור ב'
מיקי לוי:
אני בטוח שתהיו הורים משגעים ברמה הכי גבוהה שיש
שי גורטלר:
לשמחתנו, אנחנו מברי המזל שגרו חמש שנים בארצות הברית, עשינו שם דוקטורטים
שי גורטלר:
 במדינה שבה אנחנו אזרחים מפלים אותנו, במדינת ארצות הברית שבה אנחנו לא אזרחים, לא הפלו אותנו וזכינו לאמץ ילדה שהיא היום בת חמש
שי גורטלר:
 טניה שמה, מדהימה
שי גורטלר:
 היא הייתה פה באירוע שארגן חבר הכנסת להב הרצנו
שי גורטלר:
 אנחנו גם הורי אומנה
שי גורטלר:
 כאן זה מה שמדינת ישראל מאפשרת כמו שנאמר
שי גורטלר:
 חוק האומנה לא מפלה אותנו
שי גורטלר:
 אז למדינת ישראל עקרונית אין בעיה שנהיה הורים, פשוט לא בדרך המלך
שי גורטלר:
 המסלול של להיות הורה אומנה הוא דרך חתחתים
שי גורטלר:
 זה גיהינום, סליחה על הביטוי
שי גורטלר:
 זה קשה, יש בזה אי-ודאות נוראית
שי גורטלר:
      אני דוקטור למדעי המדינה, אני בדרך לא מתפרק כשאני מדבר מול קהל, אבל כשאני חושב על הבן שלי, שהוא הבן שלי רגשית, ושהוא עלול להילקח ממני, כי רגשית הוא הבן שלי – חוקית הוא לא
שי גורטלר:
 אני מכבד את הפקידה שהגיעה לפה, אבל השירות למען הילד שלח אותי לשם, משרד הרווחה שלח אותי לשם, משרד המשפטים שלח אותי לשם
שי גורטלר:
 דרך המלך סגורה, ושולחים להט"בים לדרך ב'
שי גורטלר:
      יש דוגמה מהעת האחרונה
שי גורטלר:
 מחזאי בשם נדב בושם, הוא וחזי בן זוגו היו הורי אומנה שש שנים, והילד לא איתם יותר
שי גורטלר:
 זאת המציאות החוקית של מדינת ישראל, וזה איום ונורא
קארין אלהרר:
והחזירו אותו להורים הביולוגיים?
שי גורטלר:
כן
שי גורטלר:
 זכותם – ואני שמח שאמרה נציגת משרד המשפטים מהייעוץ המשפטי – זה טוב שילד אומנה חוזר להורים הביולוגיים
שי גורטלר:
 זה המסלול של אומנה
שי גורטלר:
 אומנה אמורה להיות זמנית
שי גורטלר:
 ואני, כמי שרוצה לאמץ, לא אמור להיות במסלול הזה
שי גורטלר:
 אבל זה מה שכנסת ישראל והרשות המבצעת עד כה הצליחו לייצר
שי גורטלר:
 אני מאוד שמח שהדוח הזה הגיע לעולם
שי גורטלר:
 בתור אב אומנה ואב מאמץ אני מכיר את הבעיות של המערכת, והבעיה הלהט"בית היא למטה בסדר העדיפויות
שי גורטלר:
 אני שמח שהסוגיה הלהט"בית הביאה את הסוגיות הכבדות יותר לאור הזרקורים, אני מקווה שזה המשיך להיות ככה
שי גורטלר:
      אבל בתוך הסוגיה הלהט"בית, אם כבר באנו לירושלים, אם תרשה לי אדוני היושב-ראש, אני רוצה לבקש ממך שתי בקשות
שי גורטלר:
 1
שי גורטלר:
 לא קיבלנו ממשרד המשפטים פה תשובה לגבי מה עמדת השר – ואני מודה לעורכת הדין מצלאוי שהגיעה לכאן
שי גורטלר:
 יש במשרד המשפטים שר, הוא ממפלגת הליכוד – מפלגה שפעם קראה לעצמה ליברלית – האם הוא תומך או לא תומך? זה מאוד פשוט
שי גורטלר:
 שר המשפטים הקודם אמר: תומך, ואין היתכנות פוליטית
שי גורטלר:
      אני עותר בבג"ץ
שי גורטלר:
 גם בבג"ץ המדינה רק מבקשת ומבקשת דחיות
שי גורטלר:
 לשמחתנו בית המשפט הפסיק לקבל את הבקשות האלו ויש דיון ב-2 באוגוסט
שי גורטלר:
 אבל עוד לפני, אדוני היושב-ראש, אם לך יש את הכוח לקבל תשובה מיריב לוין – משרד המשפטים תומך או לא תומך
שי גורטלר:
 זה שאין היתכנות פוליטית זה ברור, אבל תומך או לא תומך כבר התקדמנו בבג"ץ הזה, שהוא לצערנו הדרך היחידה
שי גורטלר:
 כמובן הייתי שמח שהרשות המחוקקת תהיה זאת שפועלת אבל זה לא העולם שבו אנחנו חיים
שי גורטלר:
      2
שי גורטלר:
 יש בעיה בהצעת תיקון החקיקה שעומדת בפני הכנסת
שי גורטלר:
 כאן מדברים עליה במילים יפות של הגמשת קריטריונים, אבל יש עוד מחסום פוליטי בפני הצעת תיקון החקיקה הזאת מלבד המחסום הלהט"בי
שי גורטלר:
 הצעת תיקון החקיקה שעומדת כרגע בפני הכנסת – או לכשתעמוד בפני הכנסת – כורכת ביחד שלוש סוגיות: 1
שי גורטלר:
 רצף אומנה-אימוץ
שי גורטלר:
 2
שי גורטלר:
 הסוגיה הלהט"בית
שי גורטלר:
 3
שי גורטלר:
 עניין של אימוץ בין דתי
שי גורטלר:
      ממש בקצרה – עד עכשיו זוג יהודים לא יכול היה לאמץ ילד מוסלמי
שי גורטלר:
 אחרי שהגרסה הנוכחית של הצעת תיקון החקיקה הזאת תעבור, לראשונה בתולדות המדינה הקריטריונים יוגמשו
שי גורטלר:
 זאת עדיין לא תהיה העדפה, אבל בכל זאת יוכלו בהגמשת קריטריונים בחוק האימוץ לאפשר לזוג יהודים לאמץ ילד מוסלמי
שי גורטלר:
 לדבר הזה אין סיכוי לעבור בשום כנסת
שי גורטלר:
 כולם יעמדו על הרגליים האחוריות, וסליחה – זה שיא האיוולת של הרשויות כולן לכרוך ביחד את הסוגיה הנפיצה הלהט"בית ואת הסוגיה של אימוץ בין דתי
שי גורטלר:
 אדוני היושב-ראש, אם אתה יכול לקבל תשובה ממשרד הרווחה מתי הם מתכננים להפסיק את האיוולת הזאת ולהניח על גבי שולחן הכנסת שלוש הצעות תיקון חקיקה נפרדות לכל אחד מהדברים הסופר-חשובים האלה
שי גורטלר:
 שוב, כרגע הסוגיה הלהט"בית תוקעת רצף אומנה-אימוץ
שי גורטלר:
 זאת איוולת
שי גורטלר:
 להפריד לשלוש ולהעביר מי מהם שיכולה לעבור באיזושהי כנסת, אם תוכל לקבל תשובה אם יש תכנון לדבר הזה, אני אודה לך מאוד
שי גורטלר:
 תודה
מיקי לוי:
בכנסת הנוכחית זה לעבור הרבה מוקשים, שדה מוקשים, וכל שנייה אתה עולה ומתפוצץ, ואני נזהר בדבריי
מיקי לוי:
 אבל אני מוכן להרים את הכפפה ולשלוח מכתב
מיקי לוי:
 שר המשפטים חייב לי תשובה על מינוי שופט במוסדות המדינה כדי לשפוט עובדי מדינה שסרחו, ואין תשובות, אז לזה אתה רוצה תשובה? אבל אני אנסה
מיקי לוי:
 אנחנו נוציא שני מכתבים, אחד לשר הרווחה ואחד לשר המשפטים
מיקי לוי:
 בסיום הדיון בבקשה תבוא הנה למזכירות, ייקחו ממך את כל הפרטים, ואפילו תעזור לדייק את המכתב עצמו
מיקי לוי:
 תודה רבה לך על הדברים המאוד-מרגשים שלך, אני חייב להגיד
מיקי לוי:
      ההסתדרות הפסיכולוגית בישראל לא באו
מיקי לוי:
 אז עובדת סוציאלית, גברת אודט
אודט אבנת חמל:
  אהלן, אני עובדת סוציאלית
אודט אבנת חמל:
 גם היום אני עובדת עם צעירים בסיכון
אודט אבנת חמל:
 זאת אומרת, רובם בוגרי מסגרות חוץ ביתיות שהגיעו לגיל 18 והם חסרי משפחה
אודט אבנת חמל:
 זה מה שנקרא בוגרי מסגרות חוץ-ביתיות
מירב בן ארי:
מה, את עו"ס יתד?
אודט אבנת חמל:
אני לא עו"ס יתד, אבל אני עובדת בתוכנית יתד
מירב בן ארי:
ממשרד הרווחה? מטעם מי את עובדת?
אודט אבנת חמל:
זה לא המעסיק שלי ואני גם לא פה מטעם העבודה
אודט אבנת חמל:
 אבל אני מרכזת תוכנית מחוזית של הצעירים האלה, והם מגיעים אלינו רובם חסרי עורף משפחתי, בוגרי מסגרות חוץ-ביתיות, כי על אף כל המדריכים המקסימים שיש בפנימיות, הילד מגיע לגיל 18 ואין לו אימא ואבא
אודט אבנת חמל:
 אין לו אימא ואבא, לא לילד באומנה ולא לילד בפנימייה
אודט אבנת חמל:
 אין לו אימא ואבא
אודט אבנת חמל:
 והכאב הגדול הזה פה ששי שיתף אותנו על הכאב והפחד היום-יומי שהוא חש מהפחד שייקחו לו את הילד, אז מה חווה הילד? והילד חווה את זה והוא יודע שהוא במשפחה זמנית
אודט אבנת חמל:
      אני רגע שמה את המשפחות הלהט"ביות בצד
אודט אבנת חמל:
 יש לנו 4,000 ילדים שנמצאים היום באומנה במשפחה, בבית, וזה לא המשפחה שלהם
אודט אבנת חמל:
 זה לא שהם המשפחה שלהם
אודט אבנת חמל:
 כשהם הולכים לבית הספר הם צריכים להסביר למה יש להם שם משפחה שונה
אודט אבנת חמל:
 הם נמצאים במשפחה שאמורה להיות זמנית
אודט אבנת חמל:
 בזמן הזה אמור משרד הרווחה להתערב
אודט אבנת חמל:
 אנחנו מדינה, התערבנו בחיים של משפחה, הוצאנו משם ילד מהבית כי אמרנו להורים האלה: אתם לא יכולים לגדל אותו
אודט אבנת חמל:
 ומה עשינו? לא נתנו למשפחה הזאת כלים כדי שהילד הזה יחזור אליה, לא נתנו להם כלים כדי שהם יצליחו לגדל את שאר הילדים – כי בדרך כלל לא מוציאים להם את כל הילדים
אודט אבנת חמל:
 אז כדי שהם יצליחו לגדל את שאר הילדים, לא נתנו להם כלים לעשות את זה
אודט אבנת חמל:
 ובזמן הזה הילד נמצא באיזו פנימייה או באיזו משפחת אומנה, הזמן עובר וגם הוא לא מקבל את מה שמגיע לו, שזה הורים, שזאת משפחה שתדאג לו לשארית חייו
אודט אבנת חמל:
 החיים שלו לא נגמרים בגיל 18 כמו האומנה שנגמרת בגיל 18, או הפנימייה שנגמרת בגיל 18
אודט אבנת חמל:
 מי מכם, שהיה בן 18 או שיש לו ילדים, יודע שהוא זקוק להורים שלו גם בגיל 18, גם כשהוא בצבא?
מיקי לוי:
כמה מהניסיון האישי שלך, לאחר גיל 18 – הוא בגיר – נוצרים קשרים מחודשים עם ההורים הביולוגיים? כי אני מבין את הצורך, אבל לא יודע כמה מדינה יכולה לדאוג מ-18 והלאה
אודט אבנת חמל:
מדינה לא צריכה לדאוג מ-18 והלאה, מדינה צריכה לדאוג בגיל אפס, בגיל שנה, בגיל חמש
אודט אבנת חמל:
 כשהוצאנו את הילד מהבית, אז היינו צריכים לדאוג לו למשפחה חלופית
אודט אבנת חמל:
 אנחנו צריכים להגביל – בוועדת גרוס, פרק רביעי, טיוטה לחוק, מדברים על הגבלת משך הזמן שבו מוציאים ילד מהבית, כמה זמן עד שדואגים לו לבית קבוע, בין אם זה לחזור למשפחה הביולוגית שלו אחרי שעברה שיקום, ובין אם זה להיות המבוגר האחראי – כי הוצאנו את הילד מהבית, אין הורים אחראים בתמונה, עכשיו אנחנו ההורים האחראים – ולהיות מספיק אמיצים ולהגיד: המשפחה הזאת בזמן ילד, שזה שנתיים-שלוש, בזמן ילד, עכשיו עברו שלוש שנים? ההורים לצערנו לא הצליחו להשתקם? הילד הזה יקבל משפחה מאמצת
אודט אבנת חמל:
 והמשפחה הזאת בעזרת השם, ואולי בעזרת משרד הרווחה, תשתקם ותצליח לגדל ילדים נוספים
אודט אבנת חמל:
 הלוואי, אמן
אודט אבנת חמל:
 והילד הזה לפחות יקבל בית קבוע
אודט אבנת חמל:
      צריך להבין ששנתיים בחיים שלנו – המבוגרים – זה לא נורא
אודט אבנת חמל:
 אני מקדמת את הנושא הזה כבר ארבע שנים
אודט אבנת חמל:
 הייתה לי איתך, חברת הכנסת קארין אלהרר, שיחה בנושא הזה; מירב בן ארי, קיבלת ממני גם כן ניירות עמדה לאורך ארבע השנים האלה
אודט אבנת חמל:
 מיקי, הממשלות שאתה כל כך אומר: חבל שלא ידענו על זה; ידעו כולם כל הזמן, כל השנים
אודט אבנת חמל:
 עברו כבר ארבע שנים
מיקי לוי:
לא, לא אמרתי חבל
מיקי לוי:
 אמרתי איך לא הצלחנו
אודט אבנת חמל:
אוקיי