GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ירון הופמן דישון:
צריך לומר את זה באופן ברור
ירון הופמן דישון:
 התקצוב המועט והלא מספק לתחזוקה – זו לא טעות, זו מדיניות
ירון הופמן דישון:
 ואני אסביר למה אני מתכוון: מדיניות שהמטרה שלה היא, עד כמה שלא יפה לומר את זה, לשמור על הדירות במצב תחזוקתי לקוי, כדי שהדיור הציבורי לא ייתפס בעיני הציבור כחלופה ראויה
ירון הופמן דישון:
 הציבור הרחב רואה את הדירות האלה, שהן מוזנחות ולא ראויות למגורים, ולא רוצה לגור בהן – ולכן לא דורש לבנות דיור ציבורי, כי ככה נראות דירות של דיור ציבורי
ירון הופמן דישון:
     לו משרד האוצר והמדינה כולה היו משפצים את הדירות, והופכים אותן לדירות ראויות ואיכותיות, הרבה אנשים היו רוצים לגור בדירות האלה, והייתה עומדת מול המדינה דרישה גדולה – שקיימת – לבנות דירות של דיור ציבורי
ירון הופמן דישון:
 כדי שלא נשב כאן בעוד שנה ובעוד עשר שנים ונדבר שוב על ההזנחה והמצב הלקוי של הדירות, צריך, קודם כל ולפני שפותרים את הבעיות הקטנות של למה קובעים סכום שלא מספיק לרכוש דירה - וגם על זה יש לי סיפור, על אישה שקיבלה פתק שאומר שהיא יכולה לרכוש דירת ארבעה חדרים ברמת השרון בסכום של עד 1
ירון הופמן דישון:
8 מיליון שקל, ובדקתי יחד איתה ביד 2, ואין ברמת השרון דירות ארבעה חדרים ב-1
ירון הופמן דישון:
8 מיליון שקל, אז יש לה סכום שהיא לא יכולה לקנות איתו דירה
ירון הופמן דישון:
 אבל אמרנו שזה בנושא אחר
ירון הופמן דישון:
 מה שהמדינה צריכה לעשות - - -
מיקי לוי:
אני סתם שואל, למה רמת השרון?
ירון הופמן דישון:
כי שם הזכאות שלה
ירון הופמן דישון:
 אגב, כבוד היו"ר, אנחנו מאמינים שאנשים צריכים לקבל זכאות לגור גם בערים שיקר לגור בהן, אבל תן לי רק לסיים את המשפט
מיקי לוי:
אבל אלה חלומות, ואני לא יכול לממש אותם
ירון הופמן דישון:
אבל התופעה הזאת קורית בכל הערים, לא רק במרכז
ירון הופמן דישון:
 אני רוצה לומר, לסיום הדברים: המדינה צריכה להחליט שהיא רואה חשיבות בדיור הציבורי; לבנות דירות, ולא לקנות
ירון הופמן דישון:
 כי לקנות זה יקר
ירון הופמן דישון:
 לבנות דירות, כמו שהמדינה ידעה לעשות בעבר, כמו שהיא יודעת לעשות
ירון הופמן דישון:
 לבנות דירות חדשות לכל הציבורים שצריכים את זה, יהודים וערבים, בפריפריה ובמרכז, וגם להקציב את התקציב הנדרש לתחזוקה, שהוא הסכום הקטן כאן, שכבר היה צריך לקרות מזמן
ירון הופמן דישון:
 תודה רבה
מיקי לוי:
 אני אתייחס לדברים שלך בסיכום
מיקי לוי:
 האוניברסיטה העברית, בבקשה
מיקי לוי:
 תשתדלי - - -
מיכאל אורן:
אני אקצר מאוד
מיכאל אורן:
 גם כבר דיברו כאן הרבה
מיכאל אורן:
 אני עו"ד מיכל גורן
מיכאל אורן:
 אנחנו, בקליניקה לייצוג אוכלוסיות בפריפריה באוניברסיטה העברית, שפרופסור גל הוא המנחה האקדמי שלה, מייצגים מאות פונים מאוכלוסיות שחיות בעוני, בעיקר בירושלים
מיכאל אורן:
 מטבע הדברים, אנחנו מתעסקים המון בדיור ציבורי
מיכאל אורן:
 בין יתר הבעיות של דיירי הדיור הציבורי אנחנו רואים המון-המון מקרים של דירות מוזנחות, ונתקלים פעם אחר פעם בקושי אמיתי לקבל טיפול ראוי והולם מטעם החברות המשכנות, ובראשן עמידר, שנמצאת בירושלים
מיכאל אורן:
 וזה עוד לפני הרכישה, לפני שמדברים על רכש, לפני שמדברים על מיליארדים
מיכאל אורן:
 אלה סיפורים נקודתיים של אנשים שלא יכולים לחיות ככה
מיכאל אורן:
     בחודש שעבר פרסמנו מכתב בשיתוף עם פורום הדיור הציבורי ומרכז אדווה, האגודה, ועוד קליניקות, ששלחנו לשר השיכון
מיכאל אורן:
 המכתב עוסק בבעיות כלליות בדיור הציבורי, והתייחסנו בו גם לעניין של התיקונים
מיכאל אורן:
 מהדו"ח עולה תמונה עגומה
מיכאל אורן:
 אבל מתוך ההכרות שלנו עם השטח ועם המקרים שאנחנו מטפלים בהם, אנחנו חושבים שחוץ ממה שעמידר עצמה מגדירה כמבנה מסוכן ודירות שהיא מגדירה כבלתי ראויות למגורים, המצב חמור הרבה יותר ממה שמתואר בדו"ח, שתלוי בהגדרות של עמידר
מיכאל אורן:
 אני מאוד אשמח אם ידבר כאן גם אדם שחי בתוך דירה שעמידר לא תגדיר כבלתי ראויה למגורים, אבל הוא יספר איך המצב הבריאותי שלו מידרדר - - -
מיקי לוי:
גבירתי, יש במדינת ישראל 48 אלף מבנים בסכנת התמוטטות מיידית
מיכאל אורן:
וזה עוד יותר חמור בעיניי, משום שהמצב הזה לא מאפשר לנו לדבר על המקרים ה"קלים", שבהם שבע נפשות גרות עם עובש מטורף, קירות שחורים בתוך הדירה, ואומרים להם לפתוח את החלון כדי לאוורר ושזה אשמתם כי הם לא אווררו
מיכאל אורן:
 זה נחשב מקרה לא דחוף, אבל בינינו, חוסר הטיפול בבעיות המאוד דחופות דוחק הצידה בעיות דחופות לא פחות
מיכאל אורן:
     מרבית התיקונים כרוכים בהשתתפות עצמית
מיכאל אורן:
 חלק גדול מהדיירים בכלל לא פונה, על רקע חסמים בירוקרטיים והתנהלות ידועה של עמידר, בין השאר
מיכאל אורן:
 אנשים איבדו תקווה וכבר לא רוצים לפנות, לאור התנסויות קודמות
מיכאל אורן:
 דיירים חוששים מכל מה שלא ידוע
מיכאל אורן:
 בגלל שהנושא לא מוסדר, הוציאו את אחת הפונות שלנו מהדירה כדי לתקן, שזה נהדר, אבל רצו לשים אותה באיזשהו הוסטל במרכז העיר, בסביבה שלא מתאימה למגורים עם ילדים, בלי מטבח, והשתתפות עצמית בתשלום של אוכלוסיות שלא מסוגלות להשתתף בדברים כאלה
מיכאל אורן:
 הבעיה היא לא רק התקציבים, הבעיה היא גם הפיקוח
מיכאל אורן:
 ביקורי מעגל שהחברה המשכנת מבצעת פעם בשנה הם כאין וכאפס לעומת המשאבים שהחברה המשכנת משקיעה כדי לבדוק אם יש איזו בת של דיירת שבדיוק חגגה אתמול יום הולדת 18 ועכשיו גם היא צריכה לשלם
מיכאל אורן:
 בזה כן משקיעים
מיכאל אורן:
 מדובר כאן גם בפיקוח מטעם משרד השיכון - - -
מיקי לוי:
משפט לסיום, בבקשה
מיקי לוי:
 כי יש לי מקרים יותר חמורים ממה שאת מתארת, לצערי, אז אם תוכלי לסיים, אני רוצה לתת להם זמן
מיכאל אורן:
אני אשמח אם תשמעו גם את הפונים שנמצאים כאן
מיקי לוי:
 רמי ברדוגו, לשעבר ראש אגף הנדסה בעמידר
רמי ברדוגו:
חסכת לי את הגילוי הנאות
רמי ברדוגו:
 אני כאן היום דווקא בכובע של יזם בפינוי-בינוי בדימונה, היזם הראשון שנכנס לדימונה ומאמין בפריפריה
רמי ברדוגו:
 בנושא של עמידר: יושבים פה אנשים חשובים, האנשים של עמידר רוצים לעבוד
רמי ברדוגו:
 יש שם אנשים טובים, יש שם אנשים שמשקיעים, אבל בסופו של דבר, הם צריכים את הכלים
רמי ברדוגו:
 אני רוצה להגיד משהו על הנושא של מוקד, או פניות של - - -
מיקי לוי:
אתה בא מהמערכת – תסביר לי: תן לי שני משפטים על איך זה דופק ועובד בעמיגור
רמי ברדוגו:
אתה לוקח אותי לסוף, אני אגיד משהו קודם
רמי ברדוגו:
 בנושא של חוק גוז'נסקי: חוק גוז'נסקי זה החוק שמגדיר מה מתקנים בדירת עמידר
רמי ברדוגו:
 כיום, פקיד בעמידר לא יודע לעשות יותר ממה שהחוק מגדיר לו
רמי ברדוגו:
 החוק הזה – למי שמכיר, מתי הייתה גוז'נסקי? ועד היום הוא לא עודכן
מיקי לוי:
מיכאל, קח על עצמך להרחיב את החוק של תמר גוז'נסקי
מיקי לוי:
 אני יכול לתת לך את הטלפון שלה, נדמה לי שגם יש לי אותו אצלי - - -
מיכאל ביטון:
אני לוקח
מיקי לוי:
קח אותו, תרחיב אותו, שיהיה פרוץ לחלוטין, שהמדינה תתקן את הכל
מיכאל ביטון:
אני גם מוכן שמשרד השיכון יעזור לי בחוק הזה
מיקי לוי:
תביא את הדו"ח ואנחנו נגייס חברי כנסת להעביר אותו
מיכאל ביטון:
מה צריך לתקן בחוק הזה של גוז'נסקי?
רמי ברדוגו:
הכל, הכל
מיכאל ביטון:
אתם בעד תיקון החוק הזה?
רמי ברדוגו:
התחלנו לעשות פיילוט - - -
מיכאל ביטון:
אז בואו נעשה אותו
מיקי לוי:
הנה, תהיה איתו בקשר, הוא - - -
מיכאל ביטון:
היו"ר, אם אני אבוא לכל ועדה אתה תיתן לי לעשות חוקים
מיכאל ביטון:
 אבל אין בעיה, אני פה לבד, אני לוקח על עצמי
רמי ברדוגו:
אז אני אומר שכשדייר פונה היום להחלפת דלת רעועה או דבר תקול כזה או אחר – אם זה לא משהו שכתוב בחוק גוז'נסקי, אין סיכוי שמישהו יכול לעשות, ובגלל זה, כמו שאמרו פה בפורום, צריך להגיע למדרגות מאוד גבוהות כדי שזה יהיה בסל חריגים
רמי ברדוגו:
 והיום חוק גוז'נסקי לא נותן לתקן אפילו דלת, אלא אם זו דלת מיוחדת לבעל צרכים, חלונות, ואוורור, וכו'
רמי ברדוגו:
 אז הדבר הראשון, שגם עמידר צריכה, זה את הכלים
רמי ברדוגו:
 ולעשות את זה בחוק גוז'נסקי
מיכאל ביטון:
אבל אם היא רוצה לעשות טיפה יותר, מישהו מונע ממנה? אם רוצים לשפץ יותר, מישהו - - - אותך?
רמי ברדוגו:
כן, חד משמעית
מיכאל ביטון:
למה?
רמי ברדוגו:
כי צריך תקציב מיוחד
רמי ברדוגו:
 הבירוקרטיה - - -
מיקי לוי:
רגע, הנה, נרחיב אותו
מיקי לוי:
 מיכאל, תראה איך אני מקשר לך
מיקי לוי:
 גבירתי ממשרד המשפטים, אני מבקש מכם - - - תקחו את חוק גוז'נסקי, תנו אותו לצוות חקיקה, תהיו בבקשה בקשר עם חבר הכנסת מיכאל ביטון – תעשו לנו את המסגרת, את השלדה, כדי שהוא יוכל להגיש אותו
מיקי לוי:
 זה מה שאנחנו מבקשים
מיקי לוי:
 אנחנו ניתן את זה לצוות חקיקה כאן בכנסת כדי לשפר אותו, כדי שהוא יעבור
יעל קסטן רבסקי:
אני מבינה את מה שאדוני אומר, אני רק אגיד שיש הרבה דברים שכן רשומים במפרטים
יעל קסטן רבסקי:
 המפרטים נותנים מענה להרבה דברים שלא מבוצעים - - -
מיקי לוי:
בסדר, בואי נרחיב את זה
מיקי לוי:
 שנוכל לבוא בטענות אחר כך
רמי ברדוגו:
אני אגיד דבר אחרון: היום, כדי להיכנס - - - בסופו של יום, גם היו"ר בעצמו אמר שיש במדינת ישראל 40 אלף מבנים שנמצאים בסכנה, ואנחנו בעמידר – לשעבר – מכירים את זה טוב-טוב בטבריה, מכירים את זה בקריית שמונה, כל השבר הסורי-אפריקאי
רמי ברדוגו:
 ומה שאני אומר זה שהנושא של פינוי-בינוי חייב לשנות תמונה
רמי ברדוגו:
 היה בתקופתי פיילוט עם משרד הבינוי והשיכון, שעשינו במבשרת ובראש העין, שבא ואומר לעמידר - - - משרד הבינוי והשיכון מחזיק בקרקעות יקרות
רמי ברדוגו:
 היום לא צריך יזם – מי שהולך אחורה כמה עשרות שנים, לא הרבה, אנחנו לא מדינה של מאות שנים, רואה שמי שבסופו של דבר בנה את המדינה זה סולל-בונה ועמידר
רמי ברדוגו:
 אם לוקחים היום בית ויש פיילוט - - - לא, גילה זה ממש לא, גילה זה - - -
מיקי לוי:
בבקשה לא להפריע, אחרת אני לא אספיק לתת לכולם
רמי ברדוגו:
מה שאני אומר זה שבסופו של דבר, אם עמידר ועמיגור - - - כמו שעמיגור עושה את זה בתחום של דיור מוגן – ככה עמידר צריכה לעשות את זה בתחום של הדיור הציבורי, וזה לאו דווקא הדיור הציבורי - - -
מיכאל ביטון:
אני רוצה להסביר מה הוא אומר
מיכאל ביטון:
 הוא אומר שיש איזה כלל כזה, שהאוצר אומר "אני לא נותן לעמידר כסף לבנות עוד בתים בעצמו, או להיות - - -"
מיקי לוי:
אין בעיה, שמשרד השיכון יבנו
מיכאל ביטון:
לא, הוא מדבר על יזמים, חוזים, מכרזים
מיכאל ביטון:
 אבל מי שבאמת בנה את הבתים האלה זה חברות ממשלתיות, לפעמים עם ערבות של מדינה
מיכאל ביטון:
 אגב, אריק שרון נתן ליזמים ערבות על דיור בר השגה – מאות אלפי בתים, וכמעט לא מימשו את הערבות הזאת
מיכאל ביטון:
 אבל האוצר אומר: "אני לא רוצה לקחת אחריות, הכל יזמים פרטיים - - -"
רמי ברדוגו:
אני מסכם: אם היום יזמים לא נכנסים לפריפריה, או שרוצים להוזיל מחירי דירות - - - יזם מרוויח היום כמעט 500 אלף שקל ליחידת דיור, ועל ה-500 אלף שקל האלה אומרים "אין דבר כזה 500 אלף שקל, עמידר בונה" או "עמיגור בונה" - תחשבו שגם חסכנו את ה-500 אלף שקל, וגם 50 אחוז - - -
דניאל גיגי:
עמיגור כבר עושה את זה
דניאל גיגי:
 זה קורה
מיקי לוי:
ברור לי, חברים
מיקי לוי:
 תשמעו את הסיכום
רמי ברדוגו:
גם 50 אחוז מהדירות שיימכרו בכל שכונה יחזירו, והאוצר לא יצטרך לתת פה אפילו שקל
רמי ברדוגו:
 כבר יש פיילוט מוכן, והגיע הזמן לעשות אותו
מיקי לוי:
 משה אטיאס, אזרח – שתי דקות
מיקי לוי:
 מיצוי, בבקשה, כי אני חייב לסיים תכף
משה אטיאס:
שלום, תודה על הרשות לדבר
משה אטיאס:
 שמי משה אטיאס, דייר של עמידר
משה אטיאס:
 אני חייב להעיר הערה לפני מה שרציתי להגיד: השחור הזה שעל הקירות, העובש, זה לא סתם משהו לא יפה
משה אטיאס:
 זה החיים שלנו
משה אטיאס:
 אני לא נושם מהיום שנכנסתי לדירה
משה אטיאס:
 הערה שהייתי חייב להעיר
משה אטיאס:
 תנו לנו קורת גג ראויה
משה אטיאס:
 אני מתקשה בנשימה רק מאז שנכנסתי לדירה הזאת, לא הייתה לי שום היסטוריה של בעיות כאלה
משה אטיאס:
 כתוב לי ב-CT - - - אני לא מבין הכל, אבל כתוב "תהליך זיהומי דלקתי"
משה אטיאס:
 לא היה לי את זה קודם
משה אטיאס:
     תנו לנו קורת גג ראויה
משה אטיאס:
 זה לא יעלה כסף
משה אטיאס:
 זה מכניס הכנסות לקופת המדינה, ואני רוצה להסביר
משה אטיאס:
 שירתתי ארבע וחצי שנים כלוחם במשמר הגבול, ואני יודע כמה רוכשים כבוד, בכל מקום, ובפרט בוועדות הכנסת, לאנשים שתרמו, ובפרט לאנשים עם תפקידים מיוחדים, וכמה לא שוכחים – אפילו אם מישהו רוצה לנגח מישהו, הוא לא שוכח להזכיר את מעלתו ואת כל מה שהוא תרם למדינה
משה אטיאס:
 אבל כן שוכחים דבר אחד: שלא תהיה לנו חברה מתוקנת לפני שאחרון האזרחים יתרום את חלקו לחברה
משה אטיאס:
 דיירי הדיור הציבורי לא יכולים לתרום את עצמם לחברה, הם עסוקים כל היום בלשרוד, יום-יום, בלנקות את העובש מהקירות, בלנתק את הצינורות של מכונת הכביסה, כי היא בסלון, התשתית של מכונת הכביסה היא באמבטיה, אבל הדלת של האמבטיה היא 50 סנטימטר, אז מכונת הכביסה בסלון
משה אטיאס:
 וכל פעם שמישהו רוצה להתקלח צריך לנתק את הצינורות ולהרטיב את כל הבית ולגרוף, שהרצפה - אני לא יודע איך הצליחו להשיג רצפה כזאת גרועה
משה אטיאס:
 טיפת מים עליה זאת סכנת נפשות, כבר הגענו לטיפול רפואי בעקבות החלקה על הרצפה הזאת
משה אטיאס:
 יש לי עוד הרבה מה להגיד, אבל אני חושב - - -
מיקי לוי:
 הדברים שלך נגעו ללבנו
מיקי לוי:
 היכן אתה גר?
משה אטיאס:
בשדרות נווה יעקב
משה אטיאס:
 מה שהיא אמרה לגבי פתיחת החלון: מפקח בנייה הגיע לראות ואמר "הכל בסדר, אין מה לעשות, זאת דירה ישנה"
משה אטיאס:
 אני גר בנווה יעקב, על צלע ההר
משה אטיאס:
 מי שמכיר את הקור הירושלמי – החלונות לא מבודדים בכלל, הוא אומר לי לפתוח חלונות, אמרתי לו שלהגיד לי לפתוח חלונות זה כמו להגיד לי ללכת לגור בחנייה, בחוץ
משה אטיאס:
 לפתוח חלונות בקור הירושלמי על צלע ההר, בית - - - אני קצת מבין במיזוג אוויר – הבניין הזה הכי גרוע מבחינת הגנה ממזג האוויר
משה אטיאס:
 אמרתי לו שלהגיד לי לפתוח חלון זה כמו להגיד לי לגור בחוץ, והוא אמר לי "כן, אתה צריך לחמם את הבית"
משה אטיאס:
 במיזוג אוויר אני מבין – לחמם בית כזה, שהוא לא מבודד והחלונות שלו לא מבודדים, זה הון תועפות
משה אטיאס:
 אני פותח חלון ביום של שמש, לא ביום של גשם, אחרי כמה ימים שלא היה בהם גשם, ונוזלת לי שלולית על הרצפה
מיקי לוי:
 דקה וחצי-שתיים, קצר, כי אני חייב לסיים
אשר חסין:
תודה רבה, כבודו
אשר חסין:
 אני גר בדיור הציבורי, יש לי ילד שמאובחן על הספקטרום האוטיסטי, וילדה עם אלרגיה מסכנת חיים לחלב ולשומשום
אשר חסין:
 אני גר בדימונה, הגשתי בקשה לעבור לאשדוד בגלל שהבן שלי לא יכול לקבל טיפולים בדימונה, לא קלינאית תקשורת, לא ריפוי בעיסוק, לא טיפול רגשי, והבת שלי לא יכולה לקבל טיפול, לא בדימונה, לא בבאר שבע, כל הטיפולים שלה נמצאים בתל השומר
אשר חסין:
 ופעם אחר פעם אני מקבל "שלילי, אין דירות, יש ממתינים, אתה לא זכאי"
אשר חסין:
     בנוסף לכך, אני אחרי תאונה, ואחרי התאונה אני במצב כלכלי על הפנים, בגלל שאני לוקח את הילד לטיפולים פרטיים כל הזמן
אשר חסין:
 כל שבוע אני מוציא 400 שקל פלוס נסיעות לעומר, פלוס אוכל, קלינאית תקשורת שלוש פעמים בשבוע, ריפוי בעיסוק
אשר חסין:
 אני כבר לא יודע מה לעשות, אני צריך עזרה
מיקי לוי:
בעומר יש לילד טיפול?
אשר חסין:
בעומר יש לו טיפול, כן
אשר חסין:
 כי זה רק באופן פרטי
אשר חסין:
 וגם תמיכה משפחתית – כל המשפחה שלי ושל אשתי גרה באשדוד, אנחנו לבד, פשוט לבד
אשר חסין:
 אין למי לפנות
אשר חסין:
 והסברתי למשרד השיכון על המקרה שלי מספר פעמים
אשר חסין:
 הם הציעו לי דירה בקומה ראשונה בדימונה, אחרי שהייתי בקומה רביעית
אשר חסין:
 ואם לא הייתי לוקח אותה הייתי בבעיה, כי הם אמרו שאני זכאי לדירת חדר בלבד
אשר חסין:
 אז מחוסר ברירה לקחתי את הדירה, כאשר בכלל ביקשתי לעבור לעיר אחרת
אשר חסין:
 באתי לכאן פשוט כדי לבקש עזרה
אשר חסין:
 תודה, כבודו
מיקי לוי:
מישהו מעמידר יכול לשבת איתו אחר כך בארבע עיניים? תודה רבה, אני מאוד מודה לכם
מיקי לוי:
 הם ישבו איתך
מיכאל ביטון:
מאוד חשוב לי לדבר, בבקשה
מיקי לוי:
יש לך דקה וחצי, בבקשה
מיכאל ביטון:
אני אתן תיאור מקיף וקצר, מתומצת
מיכאל ביטון:
 אשתדל לעשות את זה כמה שיותר קצר
מיכאל ביטון:
 שמי מיכאל בן עיון
מיכאל ביטון:
 אמא שלי הייתה צריכה להגיע, היא חולת COPD
מיכאל ביטון:
 אני מאוד מבין את החבר שסיפר פה
מיכאל ביטון:
 אמא שלי חולת COPD מהרטיבויות שהיו בבית
מיכאל ביטון:
 אנחנו גרים מ-1989 בדירת עמידר שקיבלנו ללא חלונות, ללא דלתות, ללא אסלה, ללא מים, ללא חשמל
מיכאל ביטון:
 חודשים, גם מעל שנה
מיכאל ביטון:
 בתור ילד הלכתי להביא מים מהברזייה, השתנתי בתוך בקבוקים, חירבנתי בתוך דליים, ישנו במטבח כי זה החדר שהיה הכי חם
מיכאל ביטון:
 שיפצו את הבית אחרי שלוש שנים, שיפוץ לא משהו
מיכאל ביטון:
 אמא שלי חיה בבית הזה במשך 30 שנה, כשהרטיבויות חזרו וזה לא טופל
מיכאל ביטון:
 אמא שלי נמצאת היום בדירת עמידר, שמערימים כל כך הרבה קשיים
מיכאל ביטון:
 אושר להחליף את החשמל, אושר להחליף שתי דלתות מתוך שש דלתות, שזה בתוך הול אחד – יחליפו רק שתיים, והן רקובות
מיכאל ביטון:
 יש תמונות, יש תיעוד
מיכאל ביטון:
 ואז צריך לשלוח עוד מישהו שיבדוק את החשמל, ועוד מישהו שיבדוק את התריסים, ועוד מישהו, וצריך לעשות עוד ועדה, ועוד בקשה
מיכאל ביטון:
 יש המון בירוקרטיות מיותרות
מיכאל ביטון:
     יש לי הרגשה, גם אני נמצא היום בדיור ציבורי, יש לי ילדה עם תסמונת דאון, עברתי תאונת אופנוע מאוד קשה, אני עדיין בתהליך של שיקום
מיכאל ביטון:
 ובתור ילד שגדל לתוך מציאות כזאת, שבאתי מצרפת וכביכול היה לנו בית נורמלי, ולהגיע למצב כזה – החיים שלי כבר היו כתובים
מיכאל ביטון:
 לגדול בצורה כזאת - - - בגיל 12 מצאתי את עצמי במוסדות, במאסרים, לא הייתה דרך אחרת
מיכאל ביטון:
 וגם כשאני ביקשתי דירה, והסברתי - - - הייתי מאז מדריך טיפולי-שיקומי - - - התמכרויות, עשיתי תואר בקרימינולוגיה – ביקשתי שלא יתנו לי באזור הזה, וזה לא עניין אף אחד
מיכאל ביטון:
 יש משהו מאוד קשה ומאוד נוקשה, לא יודע אם זה בפקידים, לא יודע אם זה בהנהלה, יש משהו שלא מתפקד
מיכאל ביטון:
 לא יום ולא יומיים – 35 שנה
מיכאל ביטון:
 בכל - - -
מיקי לוי:
 דברים מאוד קשים, ולצערי אין לי פתרון לכל דבר ודבר, אבל תכף ננסה לסכם
מיקי לוי:
 הדברים מאוד קשים
מיקי לוי:
 למרות כל המאמצים שלה, המדינה לא עשתה דיי
מיקי לוי:
 ואני מאוד עדין בלשוני עם המדינה, עם נציגי המדינה – של השיכון, של האוצר, של עמידר, שלנו כחברי כנסת
מיקי לוי:
 אנחנו לא בורחים מאחריות, לא מיכאל ולא אני
מיקי לוי:
 אנחנו ננסה לעשות משהו
מיקי לוי:
     אני מאוד מקווה שההנהלה החדשה בעמידר תביא תרבות אחרת, תשנה
מיקי לוי:
 אני מאוד מקווה שמנכ"ל עמידר, שהוא תת אלוף בעברו, יביא את תרבות הטיפול, הניהול, מהצבא
מיקי לוי:
 אני מאוד תולה בכם תקוות
מיקי לוי:
 אני מאוד מקווה שזו תקופה חדשה
מיקי לוי:
 יש את מי לחקות – לא יודע אם ללמוד, אפילו, אלא לחקות
מיקי לוי:
 זה לא שזה בלתי אפשרי, יש חברה אחת – עמיגור – שמתפקדת כמו שצריך
מיקי לוי:
 אולי היא לא מושלמת, אבל היא עושה את זה עם לב ונשמה
מיקי לוי:
 אף אחד מאיתנו לא מושלם, אבל היא מחפשת פתרונות
מיקי לוי:
 נכון, היא טיפונת יותר קטנה, ההיקפים שלה יותר קטנים, אבל אפשר
מיקי לוי:
 אנחנו שומעים כאן חלק מהמקרים, זה הקצה של הקצה של הקצה
מיקי לוי:
 אני משוכנע שאם נצלול, נשמע על מקרים הרבה יותר דחופים
מיקי לוי:
     אדוני, ממרכז אדווה – אני מבקש ממך להכין מכתב, או דו"ח מתכלל
מיקי לוי:
 אל תעשה חוברת, כי אף אחד לא יקרא אותה, אתה מכיר את זה, נכון? דו"ח מנהלים של עמוד וחצי-שניים, כדי שנוכל להיכנס לחלק המרכזי, ללב של העניין
מיקי לוי:
 אני מבקש שתעביר את זה למבקר המדינה – כי תכף גם הם יהיו מעורבים – וגם לוועדה, כדי שנוכל לעשות שימוש בחומרים שלך
ירון הופמן דישון:
בשמחה
מיקי לוי:
דו"ח מבקר המדינה – אני פונה אליכם
מיקי לוי:
 עוד חצי שנה אני עושה פה דיון פנימי, ללא אזרחים: מיכאל, אני, צוות הוועדה, אתם, משרד השיכון, משרד האוצר, עמידר, ומשרד המשפטים
מיקי לוי:
 נעשה צוות קטן, יעיל יותר, דיון של שעה-שעה ומשהו, כדי לראות אם התקדמנו
מיכאל ביטון:
ועם דו"ח כתוב שיוגש מראש, ועליו נעבור
מיקי לוי:
זה מה שאני מנסה לומר
מיקי לוי:
 דו"ח מבקר המדינה מ-2014, עם דו"ח מבקר המדינה מ-2020 – אני מבקש להכין מסמך מתכלל של שני הדו"חות האלה, של כמה עמודים
מיקי לוי:
 שימו לב, דו"ח אחד הוא דו"ח רכש, התעצמות ותוכניות ארוכות טווח, ובדו"ח השני עסקנו היום
מיקי לוי:
 גלשנו גם לנושא המכירה, גם לנושא מספר הדירות שיש ברשותה של המדינה וכו'
מיקי לוי:
 נסו לעשות איזה דו"ח מתכלל, כי אני לא מצליח לצאת מהעניין הזה של רכש ותחזוקה
מיקי לוי:
 לא מצליח, אני מודה
מיקי לוי:
 וזה מלווה אותנו כבר שנים
מיכאל ביטון:
עד אז גם נוסיף קריאה מהוועדה לשר השיכון להוסיף ב-2023 תקציב לרכש, תקציב לתחזוקה
מיקי לוי:
הלוואי ואני אצליח להוציא את המיליארד וחצי האלה בשנתיים הקרובות
מיכאל ביטון:
בוא נוסיף בסיכום את הקריאה לשר השיכון להוסיף ב-2023 תקציב לשני המרכיבים האלה
מיקי לוי:
אני אוסיף את זה
מיקי לוי:
 האמת שיש עודפי תקציב, כלכלת המדינה מ-2020 היא כלכלה חזקה
מיקי לוי:
 לא יודע מה יהיה איתה עכשיו - - - אני אומר לך את זה ככלכלן
מיכאל ביטון:
לא ראיתי חסכנות בהסכמים הקואליציוניים, לא ראיתי שחסכו כסף
מיקי לוי:
בטח שלא
מיכאל ביטון:
אז בוא נקרא לשר השיכון - - -
מיקי לוי:
הנה, אני אתן את זה פה
מיקי לוי:
 אז אני מבקש מכם איזשהו מסמך - - - אני יודע שאני מפיל עליכם, אבל אין לי ברירה, אתם צריכים להוביל את זה בשבילי
צחי בובליל:
יש לנו את הדו"חות
מיקי לוי:
אל תביאו דו"ח של 200 עמודים
מיקי לוי:
 אני רוצה דו"ח מתכלל, שנוכל לדון בתוך הפורום שקבעתי בנושא תחזוקה, והנושא השני הוא נושא הרכש
צחי בובליל:
יש לנו דו"ח שפורסם ב-2020 בנושא רכישה ומכירה - - -
מיקי לוי:
קחו אותו ותעשו אותו מתכלל, דו"ח מנהלים
צחי בובליל:
יש בו תקציב, זה לא - - -
מיכאל ביטון:
צחי, תשמע מה אני מציע: אפילו לא דו"ח, אלא טבלה
מיכאל ביטון:
 כל המלצה מעשית, כמותית או ביצועית שהייתה לכם – מה הומלץ, ואנחנו נבדוק מה בוצע
מיכאל ביטון:
 רק את הרשימה, את ההמלצות, מכל סוגי הדו"חות של דיור ציבורי - - -
מיקי לוי:
תקלו עלינו עם מסמך מתכלל, כדי שאני אוכל לשים אצבע על משרד השיכון ועל עמידר, אולי פתרונות של רכש מחוץ לקופסה, אולי פינוי-בינוי, אני לא יודע
מיכאל ביטון:
בדיוק, רעיונות חדשים
מיכאל ביטון:
 או שיבנו בעצמם בתים כמו שבנו פעם, עמידר בנתה - - -
מיקי לוי:
בואו ננסה לחשוב מחוץ לקופסה, כי אנחנו לא עושים את זה כבר הרבה מאוד שנים
דניאל פרידמן:
תוכנית "לגור בכבוד" של חגי רזניק, שיממשו אותה
מיקי לוי:
גבירתי, את מפריעה לסיכום שלי
מיקי לוי:
 זו השורה התחתונה – כל מה שאני אומר זה לקראת זה
מיקי לוי:
 אם אני אגיד "תוכנית 'לגור בכבוד'" זה יישאר ככותרת
מיקי לוי:
 אני מנסה ללכת על - -
דניאל פרידמן:
לא, כפרה עליך, היא קיימת
דניאל פרידמן:
 רק לממש אותה
מיקי לוי:
- - אני מנסה ללכת על צעדים אופרטיביים
מיכאל ביטון:
את שוברת אותו עם ה"כפרה עליך"
מיקי לוי:
כן, ראית? חייכתי לגמרי
מיקי לוי:
 אמא שלי עלתה לי מול העיניים עכשיו
מיקי לוי:
 אז אני צריך מסמך מתכלל עם תוכניות ארוכות טווח: מה עושים? מה מדינת ישראל עושה בעשר השנים הקרובות? כל שנה – כמה דירות? יש בנייה, אין בנייה? אני לא יודע מה, תחשבו על זה - - -
מיכאל ביטון:
מספיק שנראה התקדמות ולא נסיגה, שנראה צמיחה ולא דעיכה
מיכאל ביטון:
 זה מה שצריך לראות
מיקי לוי:
הדו"ח הזה חייב לכלול גם רכש וגם בנייה
מיקי לוי:
 תתייעצו עם מי שצריך, תתייעצו עם בעלי מקצוע
מיקי לוי:
 והנושא השני הוא תוכניות תחזוקה
מיקי לוי:
 אני לא יכול לשמוע את זה שהוא אומר שהם חיים בעובש, זה מטריף את דעתי
מיקי לוי:
 ילדים במדינת ישראל ב-2023 חיים בדירות עם עובש, שפוגעות בבריאות של הדיירים, של הילדים, זה דור העתיד שלנו
מיקי לוי:
 לכן, אני מבקש לעבוד מול עמידר בנושא הזה
מיקי לוי:
 תוכניות התחזוקה חייבות להשתנות
מיקי לוי:
 לחשוב מחוץ לקופסה, להגדיל את המעגלים
מיקי לוי:
 מיכאל ישנה את החוק כדי שיאפשר לכם יותר גמישות
מיקי לוי:
 נעשה כל מה שצריך כדי להגביר את רמת התחזוקה
מיקי לוי:
 אנחנו שומעים כאן בזה רק מחברה אחת, צר לי, רק מחברת עמידר
מיקי לוי:
 לא שמענו את זה מעמיגור
מיקי לוי:
 בואו נעשה משהו בעניין הזה
מיקי לוי:
     כולנו מחויבים, אנחנו, כנבחרי ציבור, מחויבים לעבוד אצלכם
מיקי לוי:
 אז גם הרכש וגם התחזוקה – אני תולה בעניין הזה תקוות רבות
מיקי לוי:
 הייתי עובד עם יעדים ומדדים, ככה חינכו אותי בצבא, במשטרה: יעד – מדד, עמדתי או לא עמדתי
מיקי לוי:
 אין לי ברירה אחרת
מיקי לוי:
 אם לא נעבוד עם יעדים ומדדים, גם לא נוכל למדוד את עצמנו: כמה דירות שיפצנו, על כמה פניות ענינו, כן החלפנו, לא החלפנו, כמה דירות רכשנו, כמה לא רכשנו, כמה יש על הנייר, בכמה חתמנו חוזה רכישה
מיקי לוי:
 לא מתעדים לי לבנות או לרכוש – אלא בפועל, תשובות
מיקי לוי:
     אנחנו נעשה רק עם הגורמים הממשלתיים – משרד מבקר המדינה, אוצר, שיכון, משפטים, ועמידר, שהיא חברה ממשלתית
מיקי לוי:
 אתם תצטרכו לבוא עם תשובות, גם לגבי תוכניות רכש מול משרד האוצר, גם לגבי הגדלת מעגל התחזוקה
מיקי לוי:
 הדעת אינה סובלת לשמוע את הדיירים האלה שחיים בעובש
מיקי לוי:
     מכובדיי כולם, קודם כל, תודה רבה שבאתם והארתם את עינינו
מיקי לוי:
 תודה רבה לך, חבר הכנסת ביטון, אנשי משרד מבקר המדינה, שפותחים לנו את הדלת
מיקי לוי:
 הפלתי עליכם עכשיו עוד איזו משימה – אין לנו ברירה, אנחנו צריכים לעבוד עבורם
צחי בובליל:
זה מופיע בדו"חות שלנו, הם מכירים את הדו"ח - - -
מיקי לוי:
תתכלל אותו
מיקי לוי:
 תבוא לכאן בעוד חצי שנה
מיקי לוי:
 יש להם כרגע יעדים, משימות - - -
מיכאל ביטון:
יש לך הזדמנות, שהם רוצים לעבוד על הדו"ח - - -
מיקי לוי:
אני חייב לסכם
מיקי לוי:
 זהו, חברים
מיקי לוי:
 תודה רבה ושלום
מיקי לוי:
 אני קצת בלחץ היום אחרי לילה לבן במליאה ובכל זאת, התעקשתי לקיים את הדיון בגלל האנשים שהוזמנו
מיקי לוי:
 אני מתנצל בפני אלה שקיבלו הודעה על דחייה בשעה, פשוט לא היה אישור מבחינת פתיחת המליאה לפתוח את הישיבה במועד ובכל זאת, נקיים את הדיון ונקווה שנספיק
מיקי לוי:
      נושא הדיון: הטיפול במבקשי מקלט מדיני בישראל
מיקי לוי:
 מן הסתם, זה התגלגל גם לאוקראינה, מן הסתם זה התגלגל גם למבקשי המקלט הוותיקים שנמצאים פה, שהגיעו ממדינות אפריקה
מיקי לוי:
      בבקשה, משרד מבקר המדינה
דגנית שי:
(באמצעות מצגת)     תודה
דגנית שי:
 הדוח שלנו משנת 2017
דגנית שי:
 אנחנו מבינים שחלקים משמעותיים בו עדיין רלוונטיים
דגנית שי:
 הוא התמקד בעיקר בזרים שאינם בני הרחקה בישראל באותה תקופה, ובעיקר יוצאי אריתריאה, סודן ומדינות אחרות באפריקה, ועסק גם ביוצאי אוקראינה וגיאורגיה – אנחנו נתייחס לזה
דגנית שי:
     אז הביקורת אכן נעשתה ב-2017
דגנית שי:
 קודם כל, קצת על פליטות – מדינת ישראל חתומה על אמנת הפליטים של האו"ם משנת 1951
דגנית שי:
 היא הייתה מיוזמות האמנה ומהראשונות שחתמו עליה ומאוחר יותר היא גם אשררה אותה ויש לה מחויבות רבת שנים לנושא
דגנית שי:
      פליט הוא מי שמוגדר כפליט כאשר קיים איום על חייו או על חירותו במדינת המוצא שלו מסיבות שונות שאמנת הפליטים מפרטת
דגנית שי:
     מעמד פליט מקנה זכות לעבוד
דגנית שי:
 יש פה כמה זכויות סוציאליות מאוד משמעותיות שניתנות לפליטים אל מול זרים שאין להם מעמד בישראל, אז הזכות לעבוד היא כמובן זכות חשובה, ומעבר לכך זכויות סוציאליות כמו קצבת ילדים, דמי אבטלה, ביטוח בריאות ממלכתי
דגנית שי:
     בתקופה שאנחנו בדקנו – בדקנו תשע שנים, עד 2017, היו 55,000 בקשות למקלט מדיני שהוגשו
דגנית שי:
 שר הפנים העניק מעמד פליט ל-52 מבקשי מקלט
דגנית שי:
     פה אנחנו יכולים לראות את השינוי לאורך השנים בהיקף בקשות המקלט
דגנית שי:
 יש עלייה מאוד משמעותית במהלך השנים, כשהשיא היה אז, בשנת 2016-2017, משהו דומה
דגנית שי:
     ממצאי הביקורת: ראינו שרשות האוכלוסין, שהיא האחראית על הטיפול בבקשות המקלט, לא קבעה לוחות זמנים לרוב שלבי הטיפול בבקשות מקלט, והמשמעות היא שאי אפשר לדעת מה נחשב טיפול מהיר או טיפול איטי כיוון שאין נורמה, אין לוחות זמנים
דגנית שי:
 בפועל, משך טיפול ממוצע בבקשה היה שמונה חודשים וחצי אבל השונות הייתה גדולה ותכף נראה גם למה
דגנית שי:
      אנחנו רואים את השיהוי מהנתונים לסוף 2017 כשבאותה עת הרשות טרם סיימה לטפל ביותר מ-1,500 בקשות שהוגשו כבר ב-2013
דגנית שי:
 יותר מ-4,000 בקשות מאז 2015, כמעט 10,000 בקשות מ-2016
דגנית שי:
 דרך הנתונים האלה אנחנו רואים את פרק הזמן הארוך שנדרש לרשות כדי לטפל בבקשות למקלט מדיני