GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יחיאלה ארבל: ב-2019 עמדו להיפתח עוד שבעה מיתרים שמבוססים על תעסוקה, שזה מענה מצוין לבני נוער בסיכון.
יחיאלה ארבל: מצאנו שתעסוקה זה כלי טיפולי יוצא דופן לשיקום בני נוער.
יחיאלה ארבל: בהעדר תקציב מדינה, כמו שאתם יודעים, הם לא נפתחו.
יחיאלה ארבל: המשרד בימים אלה נמצא בשלהי פיתוח של תכנית חדשה בשם בטו"ח.
יחיאלה ארבל: אנחנו יוצאים לפיילוט ביום שיהיה תקציב מדינה.
יחיאלה ארבל: אנחנו ערוכים לפיילוט בשמונה רשויות.
יחיאלה ארבל: זה יהיה מודל שיתכלל את כל המענים שיש ברשות המקומית לטובת הנוער שיעמוד במרכז, זה ייתן את המענים לכל הצרכים שלו מכל הסוגים.
עפר שלח: את הנקודה המרכזית שעולה פה לדיון, שהיא שאלת המשאבים אל מול הסמכות, אנחנו נשים בפני מבקר המדינה כי זה דבר מערכתי.
עפר שלח: האם את יכולה לתת לנו הערכה על ביקוש מול היצע בזמנים האלה?
עפר שלח: הרי ברור שסגירת המסגרות, הלחץ בבית והמשבר הכלכלי-חברתי הגדילו את מספר הנערים והנערות בסיכון, הקטינו את המענים שיש להם, וגם החמירו את המצב למי שכבר היה בתוך זה.
עפר שלח: לכמה מהביקוש אתם יכולים לתת תשובה?
יחיאלה ארבל: אנחנו רוצים לבדוק את הצורך.
יחיאלה ארבל: אתה קורא לזה ביקוש, אני קוראת לזה צורך.
יחיאלה ארבל: בתחושה שלנו יש גידול מאוד משמעותי בבני נוער על קצה הרצף.
יחיאלה ארבל: קצה הרצף מאוד התרחב - אם הוא היה פעם כזה, היום הוא כזה.
יחיאלה ארבל: ב-24 בנובמבר יצאנו למענה חירומי של ניידות בכל רחבי הארץ, בכל הרשויות, בשיתוף עם שלוש עמותות: על"ם, נירים ויחדיו, ל-240 לילות בשבוע של איתור בני נוער בסיכון.
יחיאלה ארבל: זאת תהיה תכנית דינאמית שתתאים את עצמה לרשויות שנמצאים בהן הרבה בני נוער.
יחיאלה ארבל: אני יודעת שהתקציב שניתן לנו לשם האיתור ניתן גם לאגף נוסף אצלנו במשרד, לאגף שירותים חברתיים ואישיים, לשם מתן מענה טיפולי לאותם בני נוער שנאתר ב-240 לילות בשבוע.
יחיאלה ארבל: זה מענה חירומי לשלושה חודשים בתקופת הקורונה.
קארין אלהרר: איפה מאתרים אותם?
יחיאלה ארבל: ברחובות.
קארין אלהרר: אלין, כמה מסגרות נסגרו בשנתיים האחרונות, ומה המענים שנתתם לאותם צעירות וצעירים שיצאו מהמסגרות תחת אחריותכם?
אלין אלול: האם את מתכוונת למסגרות של נוער בסיכון, או שאת מדברת בכלל על צעירים וצעירות?
עפר שלח: רק נוער בסיכון.
אלין אלול: מסגרות חוץ ביתיות של נוער בסיכון הן מסגרות שמופעלות בחסות הנוער.
אלין אלול: במהלך השנתיים האחרונות היו מסגרות שנסגרו, היו מסגרות שנפתחו, והיו גם הרחבות של מסגרות קיימות, כך שבמאזן הכולל יש לנו תוספת של מקומות לבני נוער בסיכון שצריכים מסגרת חוץ ביתית.
עפר שלח: אלין, איזה תוספת?
אלין אלול: תוספת משמעותית.
אלין אלול: אנחנו מדברים על עשרות רבות של מכסות.
אלין אלול: לאחר שהורדנו את המסגרות שלא פעלו מכל מיני סיבות, והוספנו את המסגרות החדשות שנוספו בשנתיים האחרונות, ונוספו הרבה מסגרות - -
עפר שלח: אל מול צורך של כמה?
עפר שלח: הצורך הוא במאות, באלפים?
אלין אלול: בכל המסגרות החוץ ביתיות שלנו בחסות הנוער יש קרוב ל-400 מקומות זמינים, פנויים.
עפר שלח: הם לא מגיעים כי אין, או הם לא מגיעים כי אתם לא מאתרים אותם?
אלין אלול: אם בתקופת הביקורת היו 200 בני נוער שהמתינו למסגרות נעולות, היום אנחנו עומדים על קרוב ל-80 בני נוער שממתינים למעונות נעולים.
אלין אלול: בכל המסגרות הפתוחות על כל הרצף יש קרוב ל-400 מקומות פנויים, זמינים.
אלין אלול: צריך לזכור שמערכת החינוך לא עובדת כרגע, ואם היא עובדת, היא עובדת בצורה חלקית.
אלין אלול: הרבה מאוד מבני הנוער בסיכון מאותרים במסגרות - יועצת של בית הספר, מחנכת של בית הספר.
אלין אלול: המקומות שבהם נמצאים בני הנוער, גם אם הם לא מגיעים לבית הספר, אלה המקומות שבהם עובדים סוציאליים לחוק הנוער מקבלים דיווחים, בודקים, ומתוך המקומות האלה בני הנוער מופנים למסגרות חוץ ביתיות ולשילוב במסגרות בקהילה.
אלין אלול: ברגע שהמערכת לא רואה את הילדים האלה באופן יום יומי ולא עוקבת אחרי רמת הסיכון שלהם, ניתן להניח שיש פה קושי.
עפר שלח: מה הפתרון?
אלין אלול: מתוך המקום הזה יזמנו, באמת בהתקשרות חירומית, הפעלה של ניידות איתור בפריסה ארצית מלאה, לא תלוית רשות מקומית כזאת או אחרת.
אלין אלול: הניידות יוצאות לכל המקומות שבהם הן יכולות לפגוש את אותם בני נוער בסיכון.
עפר שלח: אני יכול להבין איך יועצת, עובדת סוציאלית, או אפילו מורה בבית ספר מאבחנות נער או נערה בסיכון.
עפר שלח: מה עושה הניידת?
עפר שלח: היא רואה חבר'ה יושבים על הברזלים ומנדנדים ברגליים כמו שהיו מספרים פעם?
עפר שלח: איך היא מאבחנת שזה לא סתם חבר'ה שמעבירים את הזמן, אלא חבר'ה שהם באמת בסיכון?
אלין אלול: המודל הוא מודל כזה שמוטמעים בו בעלי תפקידים שזאת המומחיות שלהם – עבודת איתור, עבודת רחוב.
אלין אלול: בכל ניידת כזאת נמצא עובד סוציאלי, נמצא מדריך ורכז.
אלין אלול: המשמעות היא שקודם כל הולכים למקומות שבהם הם נמצאים.
אלין אלול: זה יכול להיות בחורשות, בזולות, ביערות, בפארקים.
אלין אלול: צריך לזכור שאנחנו לא באים אליהם לבתים, שגם שם יש רמה גבוהה של סיכון.
אלין אלול: בכל המקומות שבהם הם משוטטים הניידות נמצאות.
אלין אלול: כמו שיחיאלה הזכירה, מדובר על תוספת של 240 לילות בשבוע.
אלין אלול: יש פריסה מלאה בכל הישובים, בכל המגזרים, גם החרדי וגם הערבי.
עפר שלח: בפועל זה עוד לא התחיל, נכון?
אלין אלול: זה התחיל.
עפר שלח: יש לכם נתונים כמה כאלה מצאתם וטופלו?
אלין אלול: זה פחות משבוע.
אלין אלול: ההתקשרות הזאת נחתמה ב-24 לנובמבר.
אלין אלול: אנחנו ממש עכשיו מתחילים את הפעילות ברמה הראשונית, בלילות הראשונים.
אלין אלול: המודל הזה הוא מודל שאנחנו מקבלים מידע עליו און-ליין.
אלין אלול: אנחנו יודעים מה קורה בכל לילה - מי אותר, מה אותר, מה פרופיל בני הנוער.
אלין אלול: המשימה שלנו לא מתמקדת אך ורק באיתור.
אלין אלול: האיתור הוא אמצעי.
אלין אלול: המשימה שלנו היא להביא את אותם בני נוער שאנחנו מתרשמים שהם בסיכון לתוך לשכות הרווחה.
אלין אלול: עובדים סוציאליים, עובדים לחוק נוער, עובדים להתמכרויות ולמגוון רחב של גורמי סיכון אמורים להיות אלה שמחזיקים את אותו נער או נערה שאותרו, הם אלה שצריכים לבנות לאותם בני נוער את התכנית הטיפולית.
אלין אלול: המשימה לא מונחת בידיים של אותם עובדי איתור.
אלין אלול: המשימה של עובדי האיתור היא ליצור את האמון, לחבר אותם עם גורמי הטיפול.
סעיד אלחרומי: מה ממשק היחסים עם הרשות המקומית?
אלין אלול: זה נכון שיש רשויות מקומיות שהן יותר חלשות.
אלין אלול: מרגע שהן יותר חלשות הן יכולות לוותר על תכניות מסוימות.
אלין אלול: דווקא בגלל שמה שעומד לנגד עינינו הם אותם בני נוער בסיכון באשר הם, לא משנה איפה הם גרים, עשינו את ההתקשרות הזאת כהתקשרות של המשרד בצורה ישירה מול המפעילים.
אלין אלול: התקצוב הוא תקצוב של 100% משרד, לא קשור ליכולות הכלכליות של רשות כזאת או אחרת.
אלין אלול: החיבור שלנו לרשות המקומית הוא באמצעות גורמי הפיקוח.
אלין אלול: מרגע שאותרו בני נוער שגרים ברשות מסוימת מי שלוקח אחריות על המעקב והפיקוח הם עובדי הפיקוח של המשרד, עובדים של משרד הרווחה שעובדים באופן ישיר מול הרשויות המקומיות, מפקחים עליהן, מוודאים שבאמת אותם בני נוער שאותרו נכנסו למסלול של טיפול והשמה בהתאם לצרכים של כל אחד מהם.
סעיד אלחרומי: כולנו יודעים שבני נוער בסיכון באים ממשפחות מצוקה.
סעיד אלחרומי: גם המשטרה המקומית או המשמר האזרחי מכירים אותם.
סעיד אלחרומי: מה האפקטיביות של ניידת כזאת?
סעיד אלחרומי: לא שמעתי ממשק יחסים ממש הדוק עם הרשות המקומית.
סעיד אלחרומי: אני בספק בנוגע לאפקטיביות.
סעיד אלחרומי: צריך לעבות יותר את הצוותים המקומיים, לתת להם את הכלים לבצע את עבודתם.
אלין אלול: יצרנו חיבור לכל הרשויות המקומיות, יזמנו מפגש של כל הגורמים שעובדים ברשות המקומית עם גורמי הפיקוח, יצרנו סנכרון מלא בין אותם גורמים שמאתרים לבין העובדים ברשות.
אלין אלול: הייתה פה סדרה של מפגשים של כל הגורמים שנוגעים בדבר, כדי שבסופו של יום נצליח להגיע לכל אחד ואחד מבני הנוער שאנחנו מאתרים.
אלין אלול: המשרד לקח פה החלטה ארצית, לא מקומית, מול הרשויות ומול הגורמים
מיטל בק: תודה רבה, חבר הכנסת שלח, וכל חברי הכנסת והשותפים בדיון החשוב הזה היום.
מיטל בק: בתקופה הזאת ההתייחסות לנוער בסיכון צריכה להיות שונה - אי אפשר להתייחס רק להגדרה הקלאסית, כי אין ספק שהמעגל של ילדים בסיכון התרחב מאוד.
מיטל בק: אנחנו שומעים על מנעד רחב של מצוקות, החל מנשירה גדולה, מצוקה נפשית ורגשית, פגיעות ברשת, חשיפה להתנהגויות מסכנות, לחומרים מסכנים, לחומרים ממכרים.
מיטל בק: אחוזי הנשירה הם ככל הנראה גדולים יותר מאלה שמדווחים.
מיטל בק: הנשירה היא לרוב סמויה בתקופה הזאת, כי אנחנו מתקשים לזהות נשירה של זום.
מיטל בק: אנחנו שומעים על ילדים שפותחים שיעור ובמקביל גולשים ברשת או מכבים מצלמות.
מיטל בק: עוד לא ברור מי יחזור ללימודים, במיוחד כשכיתות ז' עד י' עוד לא חזרו למסגרת מלאה.
מיטל בק: בני הנוער שכן חזרו לא מגיעים כל יום לבית הספר.
מיטל בק: צריך להיערך למניעה של נשירה מבעוד מועד, לחשוב על היום שאחרי המגיפה.
מיטל בק: לגבי המצוקות הרגשיות והנפשיות – צריך להיערך גם בנושא הזה, כדי למנוע כניסה למעגלי סיכון, כדי שהמספרים של בני הנוער שנמצאים במצוקות, בחרדות ובדיכאון ירדו.
מיטל בק: ההיערכות פה היא כפולה: קודם כל, צריך להגביר את הפעילות של הפסיכולוגים החינוכיים, להגדיל את כוח האדם, לתקצב אותם.
מיטל בק: כמו שאנחנו יודעים, המפגש עם אנשי המקצוע האלה היה לרוב בבית הספר.
מיטל בק: כרגע המענה הזה לא קיים.
מיטל בק: מה שצריך לעשות פה זה תהליכים של reaching out, למצוא מענים יצירתיים יותר כדי לאתר את החבר'ה, אם זה ברחוב, בפארק, בחוף הים, דרך הרשת.
מיטל בק: צריכים למצוא דרכים יצירתיות, כדי לראות אותם באמת, כדי להבין את המצוקות שלהם.
מיטל בק: מענה נוסף בתחום הזה הוא התחום של שירותי בריאות הנפש.
מיטל בק: אנחנו מניחים שהתורים כבר ארוכים עכשיו, אבל ככל שהמגיפה הזאת מתמשכת התורים הולכים ומתארכים.
מיטל בק: צריך לתת מענה מבעוד מועד להגדלה של השירותים, של כוח האדם, וגם לצמצום משך ההמתנה לתורים.
מיטל בק: אנחנו יודעים שיש יותר בני נוער שנמצאים ברחוב.
מיטל בק: צריך לתת גם להם את המענים החירומיים.
מיטל בק: שמענו על הפרויקט של ניידות רחוב לאיתור בני נוער משוטטים שנעשה בשיתוף עם על"ם וגורמי חברה אזרחית.
מיטל בק: הפרויקט הזה הוגדל לאחרונה.
מיטל בק: זה פרויקט חשוב שצריך להמשיך לתקצב אותו, להגדיל את התדירות שלו.
מיטל בק: שמענו שההגדלה קרתה רק בנובמבר.
מיטל בק: אנחנו תשעה חודשים מפרוץ המשבר.
מיטל בק: את כל המענים שעכשיו מניתי אפשר וצריך היה להגדיל עוד קודם.
מיטל בק: אין סיבה שתשעה חודשים מפרוץ המשבר אנחנו שומעים על הדברים האלה כאילו לראשונה.
מיטל בק: בסקר שהופץ לקראת הדיון היום אנחנו רואים הליך של בדיקה משמעותית שנעשה מול בני נוער.
מיטל בק: אנחנו מבינים את החשיבות שיש לעצם ההיוועצות עם בני נוער, לכך שצריך להתאים את השירותים לבני נוער.
מיטל בק: אנחנו במועצה לשלום הילד מפעילים פרויקט מיוחד בהשתתפות של בני נוער.
מיטל בק: במסגרת התהליך הזה יש שיתוף מלא עם בני נוער מכל המגזרים ברחבי הארץ.
מיטל בק: אנחנו בוחנים מה הצרכים של בני הנוער, מה המענים והשירותים שהם היו צריכים, כשהמסקנות וההמלצות של אותו סקר מועברות ישירות למקבלי ההחלטות במשרדים הרלוונטיים, לצורך היישום שלהן.
מיטל בק: סקר כזה נערך כבר בגל הראשון.
מיטל בק: הפצנו את המסקנות שלו בדיון בשבוע שעבר בכנסת.
מיטל בק: המועצה תשמח לעמוד לרשות הוועדה וכל הגורמים הרלוונטיים בהליכי היוועצות מוסדרים עם בני נוער.
מיטל בק: יחיאלה ארבל סיפרה על זה שבגל הראשון נסגרו המסגרות לנוער נושר, לנוער בסיכון.
מיטל בק: בתחילת המשבר הוקם שולחן בין מגזרי במשרד ראש ממשלה, בראשו עומדות עורכת הדין ורד וינדמן, מנכ"לית המועצה לשלום הילד, ועורכת הדין מיכל גולד ממשרד המשפטים.
מיטל בק: יושבים בשולחן הבין מגזרי גם נציגי ממשלה, נציגי חברה אזרחית.
מיטל בק: לשולחן הבין משרדי הגיעו מגוון של המלצות ופניות.
מיטל בק: בין היתר הייתה המלצה להשאיר את המסגרות של נוער בסיכון פתוחות, ואכן בזכות הפעילות של השולחן הבין מגזרי רוב המסגרות כבר נפתחו במהלך הסגר הראשון.
רועי חומרי: אדוני היו"ר, תודה על הדיון הזה, ותודה לכל חברי הכנסת.
רועי חומרי: משרד הרווחה הוא הראשון מבין המשרדים שסוף סוף יצר מענה חדש למציאות החדשה: הגברת משאבים והקצאת משאבים.
רועי חומרי: כולנו יודעים כמה קשה במציאות הנוכחית לגייס משאבים חדשים שלא מופיעים בשום תקציב, שלא מופיעים בשום מקום.
רועי חומרי: הוא יצר מענים בשביל להפעיל פרויקט חדשני שנותן מענה לצרכים החדשים בעקבות הקורונה.
רועי חומרי: יחד עם זאת, צפה מחודש מרץ ביתר שאת לקונה קיימת - שכשרשויות מוחלשות כושלות, בין אם זה כי יש חשב מלווה, בין אם כי אין להן יכולת תקציבית לממש את התכנית, בין אם כי מי שעומד בראש הרשות מתעסק באינטרסים אחרים ולא באינטרסים של נוער בסיכון, מי שנפגע זה הנוער בסיכון.
רועי חומרי: אני מכיר מקרוב את התקציבים שחוזרים למשרד הרווחה.
רועי חומרי: כשהאוצר רואה את התקציבים חוזרים למשרד הרווחה, הוא אומר: אם לא מימשתם, כנראה שאין צורך.
רועי חומרי: האחריות של המדינה היא לבוא ולהגיד שאם יש רשות מסוימת שלא מצליחה לממש, היא תקבל כלים אחרים לפתוח את התכניות האלו.
רועי חומרי: זה שהיא לא מצליחה לממש לא אומר שאין צורך.
רועי חומרי: העוולה הזאת מתקיימת ביתר שאת ברשויות חלשות, ביתר שאת ברשויות חרדיות וברשויות בחברה הערבית, ואת זה אנחנו רואים בעמותה שלנו באופן מאוד מאוד מובהק.
רועי חומרי: לדבר הזה המדינה צריכה להתייחס.
רועי חומרי: בנוגע לאיתור ברשת, גם כאן המדינה החליטה להישאר מאחור, מדינת ההייטק היא מאחור.
רועי חומרי: מי שמוביל את הפיתוח של המענים בכל מה שנוגע לאיתור אקטיבי ברשת, אם על ידי מילות מפתח, אם על ידי תמונות וכו', זה העמותות.
רועי חומרי: לנו כעמותה יש יכולת להיות קלים, יש לנו יכולת להיות גמישים, אנחנו פחות כפופים לבירוקרטיה ממשלתית, אבל בואו תעזרו לנו ותתגייסו לתמוך במאמצי הפיתוח האלה, בסוף זה לטובת הנוער.
רועי חומרי: שילוב זרועות בין משרדי ממשלה לבין עמותות חברתיות זאת אחת הדרכים לאתר.
רועי חומרי: בני הנוער צמאים שמישהו יקשיב להם, ישוחח איתם וישמע מה שיש להם להגיד.
רועי חומרי: כשאנחנו יוצאים לרחוב ורואים אותם על הברזלים ובפארקים, אנחנו פשוט מקשיבים להם.
רועי חומרי: המציאות שהם מתארים היא כאוטית.
רועי חומרי: אנחנו משקפים אותה אחת לשלושה חודשים בדוחות, ואנחנו שותפים עם משרד הרווחה בעדכונים של הרשויות המקומיות.
רועי חומרי: המציאות הזאת מוכרת, נוכחת, אי אפשר לטאטא אותה, רק השאלה מה אנחנו עושים איתה.
רועי חומרי: כל מה שצריך זה לצאת ולהקשיב, אחר כך לייצר את הפתרונות.
אבנר בן שושן: מתוך 80,000 בני נוער וצעירים בחברה החרדית, 30% לא חזרו לישיבה - מה שאומר שיש 24,000 תלמידים שנמצאים היום ברחוב.
אבנר בן שושן: לגבי החברה החרדית ישנם מענים.
אבנר בן שושן: משרד הרווחה מקיים כל הזמן חשיבה איך לפתח מענים לחברה החרדית, רק שבתפר שבין המשרד לקהילה החרדית, ואני מדבר גם על רשויות חרדיות וגם על רשויות מעורבות, אנחנו רואים שיש פער בדיוק של המענה לחברה החרדית.
אבנר בן שושן: יש גם חוסר באנשי מקצוע שיכולים לעשות את עבודת האיתור והטיפולים.
אבנר בן שושן: מקודם שמענו על כל מה שקשור לנושא של פגיעות מיניות וכו'.
אבנר בן שושן: החוסר באנשי מקצוע מהחברה החרדית מעצים את הקושי של אותם בני נוער וצעירים.
אבנר בן שושן: אם אנחנו רוצים לתת מענה לאוכלוסייה המוחלשת, לאוכלוסייה החרדית, צריך לחשוב על הדיוק לחברה החרדית, שיהיו אנשי מקצוע מתוך החברה החרדית, לא מבחוץ, כי אותם אנשים יוכלו להבין את הקהילה הרבה יותר טוב מאנשים אחרים.
עפר שלח: אני רוצה לקבל דוגמה מהשטח העירוני.
רננה וייס: תודה רבה ליושב-ראש ולחברי הכנסת על הדיון ועל כך שהזמנתם אותנו להשתתף בו.
רננה וייס: אנחנו ברשות המקומית רואים עלייה של 300% בפניות לשירות הפסיכולוגי סביב מצוקה נפשית ואמירות אובדניות בשלושת החודשים האחרונים, לעומת תקופה מקבילה בשנים קודמות.
רננה וייס: אני רוצה להתייחס לאוכלוסייה קצת אחרת.
רננה וייס: דיברנו בדיון הזה בעיקר על אוכלוסייה שנמצאת בקצה הרצף.
רננה וייס: האוכלוסייה הזאת, לפחות בגל השני, נמצאת במסגרת יחסית שגרתית, כלומר, גם המסגרות החינוכיות תחת אגף א' וגם המסגרות של הרווחה ממשיכות שגרה של פעילות, שגרה של חינוך וטיפול.
רננה וייס: גם במסגרות קידום נוער בתיכונים ובמסגרות הרווחה אנחנו רואים שיש יציבות, שיש נוכחות יחסית מלאה וטובה, וגם הדיווחים של אנשי המקצוע שם הם דיווחים של איזו שהיא שגרה .
רננה וייס: דווקא המורכבויות שאנחנו פוגשים בשטח נמצאות בתחום האפור, אצל בני נוער שעל פניו לא מוגדרים בקצה הרצף ולומדים במסגרות חינוך רגילות, רק ששגרת הלמידה שלהם נפגעה, שגרת היום יום שלהם נפגעה, ואז אין לנו מעקב איפה הם נמצאים, מתי הם מתעוררים בבוקר, מה הם עושים.
רננה וייס: כמו שנאמר כאן קודם, גם אם הם מתחברים לזום, לא בהכרח הם נמצאים שם בקשב מלא.
רננה וייס: אנחנו רואים שבתקופה הזאת בני הנוער שנמצאים בסיכון גבוה הם לא בהכרח אלה שמוגדרים כך במונחים המקצועיים, או במונחים שהיינו רגילים אליהם עד כה.
רננה וייס: אנחנו מזהים בעיקר תופעות של בדידות חברתית, שימוש מוגבר בסמים ובגז קצפות.
רננה וייס: יש את הנושא של ירידה בתעסוקה של בני נוער.
רננה וייס: בני נוער שהיו רגילים לעבוד ולסייע בפרנסת המשפחה, בתקופה האחרונה מקומות העבודה מצטמצמים והם מתקשים גם בזה - מה שמוסיף להם עוד עומס נפשי.
עפר שלח: מה עיריית לוד מסוגלת לספק, ומה היא לא מסוגלת לספק בהינתן המצב הנוכחי?
רננה וייס: הדבר המרכזי שהייתי שמה עליו זרקור זה נושא ההיכרות עם השטח והגמישות שיש בתוך הרשות המקומית.
רננה וייס: דובר כאן קודם על מסגרות שנסגרו בעבר.
רננה וייס: אני יכולה להגיד שמסגרות שנסגרו בשנים האחרונות ברשות המקומית, נסגרו בעיקר מסיבות של חוסר התאמה בין התכנית לבין המציאות בשטח.
רננה וייס: הרבה פעמים התכניות של המשרדים הממשלתיים הן מאוד מאוד קשיחות בקריטריונים שלהן לעומת המציאות שהיא קצת אחרת.
רננה וייס: הרבה פעמים הדברים נופלים בגלל חוסר התאמה.
רננה וייס: אני בתפקיד שלי מנהלת מחלקת הנוער, אני אחראית על החינוך הבלתי פורמאלי, אבל התפיסה המקצועית של הרשות שלנו היא החיבור הרב מערכתי בין האגפים השונים.
רננה וייס: החינוך והרווחה בתוך עיריית לוד עובדים באופן צמוד ומלא - החל מתפקידי היועצות בתוך בתי הספר, דרך קציני ביקור סדיר, דרך מחלקות הנוער של החינוך הבלתי פורמאלי והמענים הטיפוליים ברווחה.
רננה וייס: מתוך השותפות הזאת שמתנהלת ברמה היום יומית אנחנו מצליחים לייצר מענים גמישים שמותאמים לשינויים המהירים שאנחנו רואים בתקופת הקורונה.
רננה וייס: המתווים שמשתנים מאלצים אותנו לשנות את מערך המענים שלנו ברשות.
רננה וייס: בשביל זה אנחנו צריכים את הכלים.
רננה וייס: למחלקות הנוער יש את האפשרות לייצר הרבה מאוד פעילות.
רננה וייס: כרגע אנחנו מוגבלים בגלל המתווה שמגדיר רק בני נוער בסיכון.
רננה וייס: לפי ההגדרה המקורית, רק בני הנוער בסיכון רשאים להיות במסגרת בלתי פורמאלית.
רננה וייס: פה הפער.
רננה וייס: אנחנו כרשות מקומית יכולים לייצר מענים מתוך מה שאנחנו מזהים בשטח, אבל יש איזה שהוא פער בין התפיסה של מי הוא היום נער בסיכון לבין המתווה שכרגע מאפשר לפעול.
רננה וייס: אני אגע בכמה פתרונות שהצלחנו ליישם מתוך השותפות בין החינוך לרווחה.
רננה וייס: אנחנו מאתרים בני נוער שבתוך המסגרות ניתק איתם הקשר, ואז אנחנו מצמידים להם חונכים.
רננה וייס: אותם חונכים יכולים להיות צוותים מקצועיים של רכזי נוער ברשות, הם יכולים להיות צוותים סמי-מקצועיים של סטודנטים מכפרי סטודנטים, הם יכולים להיות חיילי פרק משימה שמשרתים ברשות.
רננה וייס: אותם מלווים, אתם חונכים בודקים מה קורה עם אותו נער לפחות פעמיים בשבוע.
רננה וייס: זה יכול להיות על ידי שיחת טלפון, זה יכול להיות על ידי מפגש בלתי פורמאלי בשטח פתוח, זה יכול להיות דרך איזו שהיא חוויה משותפת.
רננה וייס: הדבר הזה מביא לאיזו שהיא חזרה לקשר ולשגרה של אותו נער.
רננה וייס: אנחנו יוצאים לרחוב.
רננה וייס: בשיתוף עם עמותת על"ם הרחבנו בחודש האחרון את ההיקפים של עבודת הרחוב שלנו לשכונות נוספות.
רננה וייס: בני הנוער פחות נמצאים ברחוב, הם יותר נמצאים בבתים, לכן הרבה מהעבודה היא עבודה וירטואלית דרך האיתור באינסטגרם וברשתות החברתיות.
רננה וייס: זה חוזר לנקודה הזאת של הבדידות של בני נוער שאנחנו לא בהכרח נדע לאתר אותם, כי הם לא נמצאים ברחוב, הם לא מוגדרים בהגדרה של נוער בסיכון.
רננה וייס: אנחנו יודעים מתוך הקשר איתם שהם עוברים משברים לא קטנים בתקופה הזאת.
רננה וייס: החיבור בשטח בין החינוך לרווחה הוא מאוד מאוד חשוב.
רננה וייס: הגמישות שיש למחלקות הנוער בלתכלל את הקשר בין החינוך לרווחה, בליישם מענים גמישים עם יכולת שינוי מהירה שמתאימה לתקופת הקורונה, היא קריטית.
רננה וייס: בשביל זה אנחנו צריכים גם את הגמישות של משרדי הממשלה, גם התאמה של מתווה הפעילות של הנוער בקורונה, וגם את המשאבים הנדרשים לצורך זה.
סיגל שפיץ טולדנו: אני רוצה להתחיל בתודה למשרד מבקר המדינה.
סיגל שפיץ טולדנו: שלחנו אליהם פנייה לפני כמה זמן על כך שאנחנו לא רואים הרבה ביקורות בתחום החינוך.
סיגל שפיץ טולדנו: אנחנו מברכים על הביקורת ומקווים שיהיו עוד הרבה ביקורות סביב ענייני חינוך ומשרד החינוך.
סיגל שפיץ טולדנו: אני רוצה לדבר על הסיפור של חוסר הקשר בין משרד החינוך למשרדים אחרים.
סיגל שפיץ טולדנו: יש כישלון של 50 שנה בניסיון לחבר בין המשרדים.
סיגל שפיץ טולדנו: אנחנו לא בדיוק מבינים מי נכשל, אנחנו לא יודעים גם מי ניסה, אבל אנחנו יודעים שאנחנו פוגשים את זה בכל תהליך ותהליך בתוך מערכת החינוך ובתוך הרווחה.
סיגל שפיץ טולדנו: היינו מאוד שמחים שמהביקורת הזאת תצא קריאה מאוד ברורה: שמישהו ייקח אחריות על הדבר הזה.
סיגל שפיץ טולדנו: אי אפשר בשנת 2020 לנהל איזה שהוא ארגון כשהגבולות הם סגורים, כשגבולות הגזרה לא נפתחים ונסגרים בין משרדים אחרים.
סיגל שפיץ טולדנו: שום דבר לא יעבוד אם הדבר הזה לא יקרה.
סיגל שפיץ טולדנו: זה ממצא סופר חשוב שחשוב לתת עליו את הזרקור.
סיגל שפיץ טולדנו: עוד נושא רוחבי זה הסיפור הזה של חוסר איסוף בנתונים.
סיגל שפיץ טולדנו: דיברה קודם חברת הכנסת אלהרר על הנושא של התזונה, שגם שם אנחנו מאוד מעורבים, על כך שאלפי ילדים לא מקבלים תזונה.
סיגל שפיץ טולדנו: אומר משרד החינוך שאין לו נתונים, שהוא לא אוסף נתונים.
סיגל שפיץ טולדנו: אנחנו סבורים שאסור לעבור על זה לסדר היום, חייבים לדרוש מכל המשרדים לאסוף נתונים, זה משהו מאוד בסיסי בכל ארגון עסקי אחר.
סיגל שפיץ טולדנו: לא ברור לנו למה במשרדי ממשלה זה לא יכול לעבוד.
סיגל שפיץ טולדנו: אנחנו רואים בדוח המבקר שלא יודעים אפילו מה הקריטריונים לאתר נוער בסיכון.
סיגל שפיץ טולדנו: אגף שלם שעובד על הנושא הזה של נוער בסיכון לא יודע מה הקריטריונים.
סיגל שפיץ טולדנו: יש ילדים בתקופת הקורונה שנמצאים בבדידות ואף אחד לא יודע לאתר אותם.
סיגל שפיץ טולדנו: יופי שיש ניידות שמחפשות את אותו נוער שמשוטט בחוץ, אבל היום הנוער נמצא ברשתות.
סיגל שפיץ טולדנו: היום האיתור צריך להיות בתוך הרשתות.
סיגל שפיץ טולדנו: יש כלים טכנולוגיים שאף אחד במשרדי הממשלה, אם בחינוך ואם ברווחה, לא עושה בהם שימוש.
סיגל שפיץ טולדנו: הילדים האלה שבסיכון מגיבים באינסטגרם, מגיבים ברשתות החברתיות, ביוטיוב, הם לא כולם נמצאים ברחוב.
סיגל שפיץ טולדנו: אולי הגיע הזמן קצת לשנות את התפיסה.
סיגל שפיץ טולדנו: דוח הביקורת מתחיל באיתור נוער בסיכון.
סיגל שפיץ טולדנו: היינו מאוד שמחים לקבל ממשרד החינוך מידע על מה הם עושים כדי למנוע שנוער בכלל יתגלגל לתוך ההגדרה של נוער בסיכון.
סיגל שפיץ טולדנו: היינו רוצים לדעת האם מבינים כולם שהשוליים היום מאוד מאוד רחבים.
סיגל שפיץ טולדנו: המון ילדים כבר בבית ספר יסודי מהר מאוד יהפכו וייכנסו לתוך ההגדרה של נוער בסיכון.
סיגל שפיץ טולדנו: הדוח לא מדבר על שלב המניעה.
סיגל שפיץ טולדנו: עוד נושא חשוב שלא הוזכר בהצגת הדברים בהתחלה וחשוב לנו שידברו ויחקרו אותו, זה מה שקרה במסילה.
סיגל שפיץ טולדנו: באחד הממצאים בדוח הביקורת מדברים על חבלות גופניות, על השפלה של נערות על ידי עובדים שטיפלו בהן והיו איתן.
סיגל שפיץ טולדנו: אנחנו לא חושבים שממצא כזה צריך להישאר כממצא על הנייר בתוך דוח ביקורת.
סיגל שפיץ טולדנו: היינו מאוד מבקשים שמהוועדה הזאת תצא קריאה ברורה לחקור את הנושא, וגם, אם צריך, להעמיד לדין את מי שצריך.
סיגל שפיץ טולדנו: לא יכול להיות שזה יהיה רק עניין של ממצא לעניין הכשרה כזאת או אחרת.
סיגל שפיץ טולדנו: יש כאן נערות שסבלו מחבלות פיזיות ונפשיות, וכנראה לאורך תקופה, כך שהיינו מאוד שמחים מאוד לחקור את זה.
סיגל שפיץ טולדנו: לאורך כל הדוח עולה הנושא הזה של הכשרה.
סיגל שפיץ טולדנו: אנחנו נתקלים בזה בהרבה מאוד תהליכים בתוך משרד החינוך, בעניינים כאלה ואחרים.
סיגל שפיץ טולדנו: אי אפשר לחכות עם הדבר הזה לדוח הביקורת הבא או למעקב.
סיגל שפיץ טולדנו: משרד החינוך חייב להכניס לאלתר הכשרות לכל הצוותים החינוכיים בנושא נוער בסיכון.
סיגל שפיץ טולדנו: אם אנחנו נמצאים באיזה שהוא תהליך עם אנשים שהם לא מקצועיים או לא מוכשרים למה שהם עושים, ברור ששום דבר טוב לא יכול לצאת מזה.
ענבל ברק: אני מצטרפת לקולות שנשמעו פה.
ענבל ברק: אני רוצה להעלות פה קול שלא עלה פה, שזה הקול של נערות בחברה הערבית.
ענבל ברק: אנחנו בתקופה האחרונה נתקלים במקרים רבים של נערות.
ענבל ברק: אני נמצאת מידי שבוע במשטרה בנוגע לנערה שסופגת אלימות קשה עם חשש לסכנה לחייה.
ענבל ברק: זה משהו שהתרגלנו אליו בתקופה האחרונה בעקבות הקורונה.
ענבל ברק: אני מניחה שזה קשור לזה שהנערות נמצאות בבית, לזה שהמשפחה אולי יותר חשופה לכל מיני דברים שהן עושות או לא עושות.
ענבל ברק: אני לא יודעת אם זה משהו שקורה באופן ייחודי ברמלה, או שזאת תופעה רחבה יותר.
ענבל ברק: אני כן יודעת להגיד שהמענים שיש לנו לתת לזה, גם ברמה הארצית וגם ברמה המקומית, הם מאוד מצומצמים.
ענבל ברק: זה שחסרים לנו מסגרות לנערות האלו זאת בעיה שאנחנו מתמודדים איתה באופן שוטף, אבל אין ספק שהיא מטרידה אותנו הרבה יותר כשהמקרים מתרבים.
ענבל ברק: חסרים לנו המשאבים המצומצמים שיש לאגף הרווחה וצריכים לתת מענה, כמו שנאמר פה, לכל שאר הבעיות שעלו פה והן גם מנת חלקנו.
ענבל ברק: אנחנו מאוד מתקשים עם המשאבים המצומצמים האלה לתת מענה לתופעה הזאת, שהיא עניין של חיים ומוות והיא ללא ספק התרחבה בשלושת החודשים האחרונים.
אילן שמש: משרד החינוך הקים אגף מיוחד לילדים ונוער בסיכון.
אילן שמש: באגף הזה הכניסו את מה שמוכר חלקית, אם זה יחידות לקידום נוער, קב"סים, כיתות מב"ר, אתגר, מרכזי חינוך טכנולוגיים.
אילן שמש: כל זה מתוך הבנה של משרד החינוך שצריך לאתר את האוכלוסיות האלו.
אילן שמש: אנחנו מדברים היום על סדר גודל של קרוב ל-300,000 תלמידים.
אילן שמש: שתבינו, מדובר ברמות איתור מורכבות.
עפר שלח: אתם איכשהו מסבכים את זה עוד יותר כשאתם מחברים לזה את מב"ר, את החינוך הטכנולוגי וכל מיני דברים שהם לא ממן העניין של נוער בסיכון.
עפר שלח: מי שלומד במב"ר הוא לא נוער בסיכון.
אילן שמש: זה נוער בסיכון, זה לא נוער בסיכון גבוה.
אילן שמש: נוער בסיכון גבוה שמאותר ונמצא במסגרות הרווחה, זה נוער שנמצא אצלנו בסדר העדיפות הגבוה ביותר לקבל שירותי חינוך והשכלה, כי בלי חינוך והשכלה השיקום שלו נפגע.
אילן שמש: אנחנו פועלים בשיתוף פעולה מלא עם שירותי הרווחה בכל מרכזי החירום לילדים בסיכון, אם זה במועדוניות לילדים בסיכון, במעונות חסות הנוער, במוסדות הגמילה, ברטורנו, במלכישוע, בבתי הכלא, בבתי המעצר, במפתנים בקהילה.
אילן שמש: המפתנים הם בתי ספר של הרווחה ושל החינוך.
אילן שמש: בתכניות קהילתיות אנחנו נמצאים בשותפויות מורכבות.
אילן שמש: חשוב שתבינו, משרד החינוך נותן שירותי חינוך בעדיפות גבוהה ובשירות מצוין דווקא לילדים בסיכון הגבוה ביותר.
אילן שמש: אנחנו מקבלים על זה חוות דעת טובה מתוך שירותי הרווחה השונים.
אילן שמש: שמעתם מהעיר לוד על שיתוף הפעולה ההדוק שיש בין חינוך לרווחה.
אילן שמש: גם אנחנו כמשרד חינוך נעזרנו בשיתוף הפעולה הזה בתקופת הקורונה.
אילן שמש: כשסגרו לנו את כל המסגרות וילדים היו בחוץ, ואני מדבר על תלמידי מח"ט שלא היו מוכרים לרווחה, מנכ"ל משרד הרווחה בעצמו דאג לכך שנקבל הקצאות מזון.
אילן שמש: כל זה נעשה מתוך שיתוף פעולה, לא מתוך דברים שלא קיימים.
עפר שלח: זה נשמע כמו תפירת פתרונות, נחוצים ככל שהם יהיו, תוך כדי תנועה.
עפר שלח: בימים כתיקונם שהמסגרות עובדות המאבחן העיקרי זו מערכת החינוך, גם של אלה שנושרים, וגם של אלה שנמצאים בבתי הספר והם במצוקה, כשמי שמטפל בהם הוא בעיקר משרד הרווחה.