GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עפר שלח: אנחנו ננסה לברר היום מה קורה ספציפית עם הכיתות האלה, איזה תוכניות יש להן, מה המחשבה, איך בעולם שבו לא מחזירים אותן או יחזירו אותן אחרונות למעגל הלימודים, דואגים לזה שאלה לא יהיו באמת שנים אבודות.
עפר שלח: נפתח עם משרד מבקר המדינה, כרגיל.
עפר שלח: הדוח שאנחנו מסתמכים עליו, דוח מבקר המדינה 62, הוא גם דוח טיפה מבוגר וגם כבר עסקנו בו.
עפר שלח: אני רוצה להעלות את מבקר המדינה, את כרמל קרני או את אורי אליאס.
פלורינה הלמן לוין: הם עדיין לא מחוברים.
עפר שלח: נדבר איתם יותר מאוחר.
עפר שלח: בכל מקרה, מה שאנחנו ננסה לברר איתם אם בתוך הבדיקה שלהם את עניין הקורונה עולים כבר דברים שאפשר לדבר עליהם שקשורים למערכת החינוך בכלל, ולחטיבות הביניים בפרט.
עפר שלח: אני מבקש להעלות את הנהגת ההורים הארצית.
עפר שלח: זאב גולדבלט, בבקשה.
זאב גולדבלט: מי שתייצג אותנו תהיה דווקא צופית גולן, שהיא סגנית היו"ר.
עפר שלח: לכבוד לנו.
עפר שלח: היא חברת כבוד בוועדה.
עפר שלח: צופית, בוקר טוב.
זאב גולדבלט: תמיד עונג לתת לה לדבר.
עפר שלח: ספציפית, חטיבות הביניים.
עפר שלח: מה אתם מכירים?
עפר שלח: מה אתם שומעים?
עפר שלח: האם אתם שומעים בכלל איזשהו סוג של פתרון, וכן הלאה והלאה?
צופית גולן: אנחנו שומעים בעיקר את התסכול של הילדים, שהוא תסכול אינסופי.
צופית גולן: אנחנו חווים אותם עם קשיים נפשיים רגשיים מאוד מאוד קשים, אנחנו לא רואים אופק בשבילם.
צופית גולן: באמת, אני חייבת להגיד תודה לוועדה שהיא שמה אותם בפוקוס, הילדים האלה פשוט הופקרו, נשכחו בבית.
צופית גולן: אף אחד לא מתייחס אליהם, הם אפילו לא באיזושהי תוכנית, אין לנו אפילו מה להגיד להם: תקשיבו, עוד רגע, עוד שבוע, כלום.
צופית גולן: אין להם אפילו מתווה, אין כיוון של איך, של מתי, של למה.
צופית גולן: הילדים האלה באמת הופקרו לגורלם, אלה ילדים בתקופה מאוד מאוד רגישה.
צופית גולן: אני אזכיר שחטיבת הביניים זה בדיוק התחלת גיל ההתבגרות, זה גיל מאוד מאוד רגיש, גם חברתית, גם נפשית.
צופית גולן: הילדים האלה עשו קפיצה מהיסודי חלקם, הגיעו לבתי ספר חדשים, זה קריות חינוך כבר, זה לא הבית ספר הקטן האינטימי השכונתי.
צופית גולן: חלקם לא מכירים אפילו מי יושב איתם בזום.
צופית גולן: חלקם מגיעים ליום הפתוח בבית הספר במרחבים הפתוחים – שאנחנו באמת מברכים על זה – אבל פעם בשבוע, לשעה, זה לא פתרון.
צופית גולן: הם אפילו לא יודעים איפה נמצאים השירותים בבית ספר שלהם.
צופית גולן: הם באמת אבודים, וכמו שאמרת אנחנו לא רוצים שזו תהיה שנה אבודה ואנחנו קוראים מעל כל במה, החינוך לפני הקניונים.
צופית גולן: אנחנו מבינים את הצורך במסחר, אנחנו מכבדים אותו, זו הפרנסה של כולם, אבל חינוך צריך לבוא לפני הכול.
צופית גולן: ויש פה ילדים שפשוט אף אחד לא מדבר עליהם.
צופית גולן: אין להם בגרויות, הם יכולים להישאר לבד בבית, הם לא ה'-ו' כי הם עדיין לא שייכים ליסודי, אז אוקיי, אז בואו נשאיר אותם.
צופית גולן: הילדים מרגישים שהם הפכו להיות זומבים, ככה הם מגדירים את זה.
צופית גולן: הייתי בשבוע שעבר במחאה שלהם, כואב לי הלב באמת, לכולנו.
צופית גולן: הילדים האלה מרגישים שהפכו אותם לריבוע שחור, לא שחור, שהמורה רב איתם אם הם יפתחו מצלמה או לא יפתחו מצלמה.
צופית גולן: זה פשוט לא זה.
צופית גולן: הילדים האלה הלכו לאיבוד.
צופית גולן: אני יודעת שהמשרד מנסה לתת להם מענים רגשיים.
צופית גולן: זה לא עובד בזום, אי אפשר לעשות פעילות חברתית קבוצתית בזום, זה פשוט לא זה.
צופית גולן: פשוט פשוט לא זה.
עפר שלח: האם אתם הייתם חלק מאיזשהו דיון שנועד לפתור את סוגיית חטיבות הביניים?
צופית גולן: היינו בהמון דיונים, באמת המון המון המון דיונים, אנחנו שמים את זה כל הזמן על השולחן.
צופית גולן: אנחנו ביקשנו לראות איזשהו מתווה חזרה שאומר איך כן.
צופית גולן: אנחנו מבינים שצריך בזהירות, אנחנו מבינים שצריך שלבים.
צופית גולן: באמת, אתם רואים, אנחנו מכבדים את זה שה'-ו' לא חזרו מייד, לקח עוד שבוע, בסדר.
צופית גולן: אנחנו מבינים שי"א-י"ב עוד שבוע, בסדר - לא בסדר אבל נגיד - אבל ז' עד י', פשוט הם לא פה.
צופית גולן: אני לא ראיתי שום מתווה שמדבר על איך כן.
צופית גולן: אני אגיד שאנחנו כן הצענו מתווים מאוד ברורים איך כן.
צופית גולן: באמת, הצענו, שלחנו ניירות גם למשרד, לכולם.
עפר שלח: שכללו מה, צופית?
צופית גולן: שכללו מעברים בין קבוצות, איך מצמצמים הדבקה.
צופית גולן: אנחנו יודעים שיש קפיצה כביכול בגרפים בהדבקות האלה, אנחנו יודעים שיש בעיה אבל אנחנו יודעים שיש מגזרים שכבר פתוחים בשלב הזה.
צופית גולן: אנחנו יודעים שיש לנו בעיה במגזר הזה אבל היא לא בהכרח נובעת מהתלמידים שלנו, היא נובעת מאופי אחר של לימודים.
צופית גולן: אנחנו מכבדים את הכול.
צופית גולן: יש דרך.
צופית גולן: אפשר לצמצם להם את המגמות, לצמצם את המעברים.
צופית גולן: אפשר, באמת שאפשר.
צופית גולן: פשוט צריך לרצות, והתחושה היא שאף אחד לא באמת רוצה.
עפר שלח: אנחנו ננסה יותר מאוחר להעלות את ראש עיריית גבעתיים, רן קוניק, שהציע את גבעתיים בתור איזה פיילוט, וזה נשמע גם הגיוני.
עפר שלח: היא עיר לא גדולה ולא קטנה, לצורך העניין, והוא הציע את זה במתכונת של משמרת שנייה.
עפר שלח: האם הרעיון של משמרת שנייה עלה באיזשהו מקום?
צופית גולן: עלה בדיונים, לדעתי אפילו רן מוכן לרעיון הזה.
צופית גולן: הרעיון של משמרת שנייה עלה, הרעיון של למידה במרחבים מחוץ לבית הספר עלה, הרעיון של תיקחו מוזיאונים, תיקחו אולמות, תיקחו כל מה שרק אפשר, עלה.
צופית גולן: כל הרעיונות האלה עלו, ממש עלו.
צופית גולן: הילדים האלה, חלקם נבחנים בכל מיני מקומות כרגע, הם בסטרס נוראי, לעשות להם בחינות עכשיו זה פשוט התעללות.
עפר שלח: על מה הם נבחנים?
עפר שלח: על החומר שהם כביכול לומדים בזום?
צופית גולן: על החומר שהם כביכול לומדים.
צופית גולן: שוב, באמת אני לרגע לא אומרת מילה רעה על המורים שלהם שעושים עבודה מדהימה בניסיון להעביר את הכיתה לתוך הזום.
צופית גולן: אנחנו יודעים, זה גם עלה אצלך בוועדה - כל הילדים שיש להם בעיות קשב וריכוז וכו', הולכים לאיבוד; ילדים שצריכים שיהיה שם מורה שיתפוס אותם, הולכים לאיבוד.
צופית גולן: אנחנו רואים, במיוחד בגילאים האלה, נשירה, היא כבר לא כל כך סמויה.
צופית גולן: עשו בדיקה בתל אביב, בשבוע שעבר ישבנו עם מנהלים מתל אביב, משהו כמו 30% מהילדים לא מתחברים לזום.
צופית גולן: וזה בתל אביב, זה עוד העיר שיש בה מחשבים, אני לא מדברת על ילדים שאין להם בכלל ציוד קצה, שגם זה כבר עלה בוועדה.
צופית גולן: אני לא מדברת על האוכלוסייה החרדית והערבית, שם בכלל אנחנו יודעים שיש לנו בעיה.
צופית גולן: יש פה ילדים שנושרים.
צופית גולן: אם יש ילדים שהיו פעם קבוצת סיכון וידענו שצריך לשים עליהם פוקוס, הקבוצה הזאת גדלה, היא משמעותית הרבה יותר גדולה עכשיו.
צופית גולן: להחזיר אותם לספסל הלימודים יהיה מאוד קשה.
צופית גולן: אמרו לנו מנהלים, אל תגידו שהילדים לא לומדים כי אנחנו מלמדים.
צופית גולן: נכון, המורים מלמדים אבל הילדים מהצד השני לא לומדים.
צופית גולן: הם לא לומדים כי לא באמת אפשר ללמוד ככה.
צופית גולן: יש לי ילד בחטיבת ביניים עם בית ספר שמשתדל מאוד, ועדיין, הם הולכים לאיבוד.
אבי קמינסקי: שלום.
אבי קמינסקי: אני יכול להצטרף?
אבי קמינסקי: מדבר קמינסקי אבי, יושב-ראש איגוד מנהלי אגפי החינוך ברשויות המקומיות.
עפר שלח: בדיוק עמדתי לפנות אליך, אבי.
אבי קמינסקי: אני רוצה קודם כול להתחבר לדברים של צופית.
אבי קמינסקי: אני חושב שחייבים למצוא פתרון לילדי חטיבות הביניים.
אבי קמינסקי: צריך למצוא פתרון בכלל לכלל תלמידי מדינת ישראל אבל כיתה ז' בתחילת הדרך, לטעמי לפחות.
אבי קמינסקי: הילדים האלה יכולים להגיע לחטיבת ביניים שהיא ריקה לגמרי מבחינת תלמידים, הם לא מכירים את בית הספר, הם לא מכירים את התלמידים, הם למדו 12-10 ימים, הם לא מכירים את כל המורים שלהם.
אבי קמינסקי: בקיצור, הנושא הזה חייב להיות דבר ראשון.
אבי קמינסקי: אני לא מבין למה לא פותחים מחר ילדי כיתות ז', אין שום בעיה מבחינת רמת הסיכון של התלמידים.
אבי קמינסקי: אפשר להביא את הילדים בשעות נפרדות – אני לא מדבר על משמרות כי צריך משמרות, נדבר יחד עם ארגוני המורים ואני לא רוצה להיכנס למקום הזה – צריך להגיע לשולחן עגול כולל של כולם אחד לאחד, לשבת ולראות איך עושים את המתווה הזה.
אבי קמינסקי: אפשר לתת פעילויות לתלמידי חטיבות הביניים.
אבי קמינסקי: אנחנו הוצאנו מכתב ממש ביום שישי גם לחברי קבינט הקורונה, קראנו להם להחזיר, הצענו גם מתווה של העניין הזה.
אבי קמינסקי: חלק מזה יכול להיות גם מה שהציע רן קוניק מגבעתיים, אבל עוד פעם, חייבים להחזיר את התלמידים לבית הספר, כאשר אני רוצה לבוא ולומר שני דברים: כמובן אחריות מלאה כלפי רמת התחלואה ואחריות מלאה כלפי המורים ועובדי ההוראה לבדיקות או כל מה שצריך לעשות בעניין הזה כדי לשמור על התחלואה, שלא נהיה בגל שלישי, זאת אומרת צריך למצוא את ה-break-even של העניין.
עפר שלח: בתי הספר, המבנים הפיזיים של חטיבות הביניים, שהם או במסגרת של תיכון שש-שנתי או לעצמם, עומדים היום ריקים?
עפר שלח: לצורך העניין, יש בהם איזה שימוש אחר, אולי בשביל קפסולות של בתי ספר אחרים?
עפר שלח: אם מחר כמו שאתה אומר מחליטים להחזיר את כיתות ז', אני מניח שאין שום בעיה לפחות במבנה לעשות את זה.
אבי קמינסקי: התשובה היא כן.
אבי קמינסקי: יש רשויות שלקחו את מבנה חטיבת הביניים והכניסו את כיתות ה' או את כיתות ו' כדי לעשות קפסולות ולמצוא יותר מקומות כדי שהילדים ילמדו חמישה ימים בשבוע ולא שלושה ימים כמו משרד החינוך, וזה רצון טוב והכול טוב ויפה.
אבי קמינסקי: בסוף, זה איזונים רשותיים שכל רשות יודעת מה היא עושה במקום הזה ואיך היא מגדילה את מקסימום האפשרויות שישנן.
אבי קמינסקי: כרגע, אם זה בשש-שנתי אין בעיה בכלל כי חלקם נמצאים בחוץ בפעילויות של חוץ, חלקם - שהם נוער בסיכון, כיתות מב"ר - כל אלה נמצאות בחטיבות העליונות וכן נמצאות בתוך בית הספר בימים ובצורות כאלה ואחרות, אבל המרחבים הם מרחבים גדולים.
אבי קמינסקי: אפשר למצוא את האיזונים, בכל רשות למצוא את השבץ-נא הזה של ילדי חטיבות הביניים בתוך המבנים.
אבי קמינסקי: אבל כן, בגדול, רוב המבנים בעצם פנויים כרגע לעשייה חינוכית, נקרא לזה כך.
אבי קמינסקי: רציתי לומר משפט אחד לפני השאלה.
אבי קמינסקי: כמובן, חייבים לעשות עם זה משהו, זה ברור לגמרי.
אבי קמינסקי: דבר שני, אני חוזר ואני אומר את זה כמו מנטרה.
אבי קמינסקי: צריך לבוא ולומר למורים המון המון המון, להצדיע להם על כל מה שהם עושים בתוך מערכת החינוך במדינת ישראל, כולל כל השינויים, כולל כל רבע שעה משהו אחר, כולל הקפצות, כולל דרכי העבודה, כולל זה שהם עושים את כל לאל ידם לעשות כדי לחבר את התלמידים אליהם ברמת חיברות ורמת לימוד.
אבי קמינסקי: הם ממש החוסן החברתי של מדינת ישראל וצריך לומר את זה ולהצדיע להם.
אבי קמינסקי: מצד שני, יש מקום עדיין כי אנחנו הולכים לרמת חיברות מאוד מאוד לא פשוטה ואנחנו חייבים לתת תשובות לתלמידים האלה, שחלקם, כל הנוער בסיכון, הנושא הזה התרחב מאוד, וצופית אמרה את זה בצורה מאוד מאוד בסיסית ונכונה בדיון.
עפר שלח: קארין.
קארין אלהרר: תודה רבה, גם על קיומו של דיון המעקב.
קארין אלהרר: בשבוע שעבר הגיעו לכנסת נציגי מועצת התלמידים, וניכר שיש באמת מצוקה מאוד מאוד גדולה.
קארין אלהרר: שמענו את זה גם מנציגת ארגון ההורים ואני שומעת גם ממשרד החינוך.
קארין אלהרר: האמת שאני שומעת את שר החינוך, וניכר שגם הוא בסוג של מצוקה כי אף אחד לא מקשיב לו.
קארין אלהרר: אתמול היו שמועות כאילו כן רוצים להחזיר, גם את תלמידי ז'-י', שמעתי את שר הבריאות מתראיין ואומר שחבל שההורים לא לחצו יותר כדי להחזיר את התלמידים, שזה כשלעצמו בעייתי.
עפר שלח: ואז הוא אמר גם אם אני מבין נכון משהו שהוא מוכן להחזיר אותם, ובתנאי שלא יפתחו את הקניונים.
עפר שלח: יש איזה מין מקח וממכר סביב העניין הזה.
קארין אלהרר: אני לא מבינה אירוע שבו מדינה מנוהלת במשא ומתן במקום לנהל את זה בתוכנית עבודה.
קארין אלהרר: אם ממשלת ישראל לא יודעת מה סדר העדיפויות שלה, אם היא לא מבינה שכמו שבעולם לא סגרו את מערכת החינוך, גם פה צריך לדאוג שלכל תלמידי ישראל יהיה חינוך, אני לא יודעת, זה מעלה הרבה מאוד סימני שאלה לגבי איך הממשלה הזאת מתנהלת.
עפר שלח: אלה סימני השאלה שיש לך?
קארין אלהרר: אני רוצה להיות עדינה, עוד בוקר.
קארין אלהרר: אני באה ואומרת את הדבר המתבקש הבא.
קארין אלהרר: ניכר שיש מחשבה לגבי כולם למעט חטיבות הביניים, כשדווקא חטיבות הביניים, הם כיתה ז', הם לא יודעים מי החברים שלהם לכיתה, יושבים איתם בזום, מי שעדיין מצליח כי זה אירוע מאוד לא פשוט, ואין להם מושג מה קורה מסביבם.
קארין אלהרר: אני לא יכולה לבוא בטענות למורים כי מה הם אמורים לעשות עם הדבר הזה?
קארין אלהרר: אבל באמת צריכה לצאת קריאה בפעם המי יודע כמה אלפים – תפסיקו עם זה, תמצאו את הנוסחה.
קארין אלהרר: יש הרבה פתרונות יצירתיים, גם של יו"ר השלטון המקומי לגבי ערים ירוקות ובדיקות, גם של הפיילוט, שמעתי בדרך את רן קוניק מתראיין, אמר בואו ננסה, באמת אינספור פתרונות.
קארין אלהרר: הגיע הזמן להפסיק להיות דווקניים, להפסיק ללכת לפי איזה מנטרה, אני שומעת שאפילו בממשלה לא מאמינים לה, ולחשוב על התלמידים.
קארין אלהרר: בסוף זה יעלה בטיפולים לתלמידים כי תלמידים שלא נותנים מענים לצרכים הרגשיים שלהם, לצרכים החינוכיים שלהם, בסוף נצטרך להחזיר את זה איכשהו, אז עדיף לטפל בזה מבעוד מועד.
עפר שלח: אמת ויציב.
אורלי פרומן: תודה, אדוני היושב-ראש, על הדיון החשוב הזה.
אורלי פרומן: נושא של מערכת החינוך, לפחות בעיניים שלי, מדוסקס די הרבה ואני חושבת שאחת הטעויות המרכזיות בדיון על מערכת החינוך זה שבמקום להפריד את מערכת החינוך - בכל זאת, היא מערכת גדולה – קח את הצבא.
אורלי פרומן: מה, סגרו את הצבא?
אורלי פרומן: לא סגרו את הצבא אבל מצאו את כל ההגנות, עם המגבלות הבריאותיות.
אורלי פרומן: היה צריך קודם כול לעשות דיונים נפרדים בין מה שחל על כלל החברה למה שחל על מערכת החינוך.
עפר שלח: סליחה שאני קוטע.
עפר שלח: זה מתחיל מהחלטה שמערכת החינוך קודמת.
עפר שלח: את רואה מדינות היום שבהן יש סגר לא פחות כללי וחונק, שזה בעייתי בפני עצמו.
אורלי פרומן: מדינות אדומות, שמערכת החינוך פתוחה.
עפר שלח: כן, ומערכת החינוך פתוחה.
אורלי פרומן: היא פתוחה, נכון.
אורלי פרומן: זאת אני חושבת הטעות הראשונה הבסיסית שעכשיו מושכת את ההחלטות בהמשך.
אורלי פרומן: דבר שני זה המקח וממכר, כמו שקארין אמרה.
אורלי פרומן: מה, זה או קניונים או חטיבות ביניים?
אורלי פרומן: מה הקשר?
אורלי פרומן: זה כמו שדנו א'-ב' או י"א-י"ב, ה'-ו' או י"א-י"ב.
אורלי פרומן: מה זה קשור?
אורלי פרומן: זה מבנים נפרדים, זה מורים אחרים.
עפר שלח: שם לפחות הייתה הצדקה בטענה שככל שהגיל יותר קטן אז ההידבקות וההדבקה הם בשיעורים יותר נמוכים.
אורלי פרומן: נכון, אבל גם בשיעורים של הגילאים הגדולים.
אורלי פרומן: עובדה, כרגע דיברנו על מדינות אדומות שמערכת החינוך פתוחה, הרי הם לא רוצים לסכן את הילדים שלהם, גם הם, והדיון על ה'-ו', ונראה שבוע ואחר כך י"א-י"ב, איך תראו שבוע?
אורלי פרומן: זה במבנים אחרים, זה מורים אחרים, זו מערכת אחרת.
אורלי פרומן: זה שוב נובע מאותה טעות בסיסית שלא דנו במערכת החינוך כמערכת מיוחדת בפני עצמה, עם החלטה עקרונית, שהיא עובדת.
אורלי פרומן: מה קרה לימים?
אורלי פרומן: וככל שנוקפים הימים יש גם מחקרים על הנושא.
אורלי פרומן: אתמול פורסם מחקר על אי האפקטיביות של הלמידה בזום, כמה חומר לימודי – שזה לא פחות חשוב, תכף נדבר על המצב הרגשי שהוא עוד יותר חשוב – אבל כמה חומר לימודי לא נלמד.
אורלי פרומן: אנחנו כבר מדברים על שנה.
אורלי פרומן: השנה זו, אנחנו או-טו-טו בינואר, מבחינת מערכת החינוך זה נכנס לחצי השני של השנה, עוד רגע מסתיימת השנה.
אורלי פרומן: הלמידה בזום, אני חוזרת היום אחרי שבוע בידוד – מה אני אגיד לכם, אני הייתי צמודה לוועדות, קארין גם מכירה את זה.
עפר שלח: למדת בזום?
אורלי פרומן: זה נורא.
אורלי פרומן: באמת, זה קשה, ואני הייתי צריכה להקשיב, יכולתי לשים מסך שחור.
אורלי פרומן: תחשוב על זה שאתה צריך ללמוד חומר.
עפר שלח: אני מעיד שאת בין הסבלניים מחברי הכנסת.
אורלי פרומן: אני יושבת ומקשיבה ועוברת אחר כך למליאה, ואני חושבת כל הזמן על הילדים שצריכים ללמוד חומר, ללמוד ולהיבחן אחרי זה.
אורלי פרומן: זה לא נורמלי.
אורלי פרומן: ואז, בשבועות האחרונים מדברים על המצב הרגשי והנפשי, ואני חושבת שהדאגה לבריאות הנפשית לא נופלת מהדאגה לבריאות הפיזית, והן קשורות אחת בשנייה, גוף ונפש קשורים אחד בשני.
אורלי פרומן: ואנחנו מגלים שיותר ויותר ילדים ובני נוער נמצאים במצוקות.
אורלי פרומן: על מה אנחנו מדברים היום?
אורלי פרומן: על כיתות ז'?
אורלי פרומן: אלה תלמידים שהגיעו לבתי ספר חדשים.
אורלי פרומן: התחילו מערכת, ערבבו אותם, זה לא בהכרח החבורה שבאה מהיסודי.
עפר שלח: הפכו להיות מהמבוגרים לצעירים.
אורלי פרומן: מהמבוגרים לצעירים, הם לא מכירים לא את המורים, לא את החברותא של בית הספר.
אורלי פרומן: רבים מהם – אני שומעת את ההורים במצוקה, הם לא מכירים את הילד, הילד בבית כי אין גם תנועת נוער ואין חוגים ואין שום דבר.
אורלי פרומן: והמצוקה הנפשית הולכת וגדלה, הם מתחמקים – אני לא מאשימה אותם – "מתחמקים" במירכאות מהלמידה בזום כי כבר אי אפשר, אז מה אנחנו רוצים מהדור הזה?
אורלי פרומן: מה אנחנו רוצים לעשות לילדים שלנו?
אורלי פרומן: יש פה איזושהי ממשלה אטומה שלא מבינה שמרעה לילדים של כולנו, ומסכנים המורים בתווך והמנהלים.
אורלי פרומן: ואני מסכימה עם אבי שצריך באמת להוקיר ולהודות להם על מה שקורה.
אורלי פרומן: תראה עכשיו את הבלבול של בתי הספר היסודיים.
אורלי פרומן: חוזרים, לא חוזרים, ה'-ו', וכו'.
אורלי פרומן: פיצלו את ג'-ד' על פני כל הכיתות בבית הספר, עכשיו מחזירים את ה'-ו', איך הם מסתדרים עם זה?
אורלי פרומן: חלק למדו בחטיבות ביניים סמוכות.
אורלי פרומן: גם חוסר ההחלטיות, לא נותנים למערכת להתארגן.
אורלי פרומן: החלטתם שבוע שעבר, למה רק היום הקבינט ינעל סופית כי רוצים לדעת את המדדים, ה-1.1 או 0.9?
אורלי פרומן: יש פה תהליך מתמשך של חוסר החלטיות, חוסר קבלת החלטות, דיברנו על חוסר ניהול של כל המשבר הזה.
אורלי פרומן: זה מאוד מאוד מעצים במערכת החינוך ואני חושבת שבערים הירוקות צריך מייד לפתוח את כל המערכת, עם ההגנות, עם כל מה שכבר המנהלים יודעים בעל פה באמצע הלילה מה הם צריכים לעשות, ולסמוך עליהם שהם רוצים לשמור על בריאות הילדים לא פחות מקבינט הקורונה, ועל בריאות צוותי החינוך.
עפר שלח: עוד מעט נשמע ממשרד הבריאות.
סונדוס סאלח: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, אני חושבת שהמצב הפוליטי והפלונטרים הפוליטיים המורכבים מאוד בשנים האחרונות, הוליד דור של מנהיגים ופוליטיקאים שהם שקועים רק בעת עצמה, בתפקיד שלהם עצמם ובעצמם.
סונדוס סאלח: הם לא חושבים בעוד חמש שנים או בעוד עשר שנים על השר הבא, מה הוא עושה ומה ההשלכות של ההחלטות שלהם בעוד חמש שנים או עשר שנים.
סונדוס סאלח: לצערי, אנחנו רואות ורואים את זה באופן קבלת ההחלטות, שהן קצרות טווח ולא ארוכות טווח, ולא לעומק, וזה החלטות שהן נכונות לרגע מסוים ולא נכונות למחרת.
סונדוס סאלח: אם צריך להחריג עסק מסוים או ארגון מסוים, בתי הספר הם העסק החיוני הראשון שצריך להחריג אותו.
סונדוס סאלח: בית הספר, מעבר למסגרת חינוכית, הוא מסגרת חברתית, הוא מסגרת בסיסית ליציאה למשק, לאימהות במיוחד, להורים, שיש להם ילדים בתוך הבית.
סונדוס סאלח: אנחנו רואות ורואים גם מורות וגם מורים, גם תלמידות ותלמידים, גם הורים מתקשים.
סונדוס סאלח: יש עלייה בנטילת תרופות נגד דיכאון, תרופות נגד חרדה, יש מצב שהוא לא נורמלי בכלל וצריך להתייחס למערכת החינוך בהתאם, כשהמערכת נותנת מענה לצרכים כל כך רבים.
סונדוס סאלח: מורות משתפות אותי – אני מורה לפני שהייתי חברת כנסת – משתפות אותי ששיעור שאפשר להעביר אותו בכמה דקות, פרק של שיעור בתוך הכיתה, צריך להעביר אותו בשני שיעורים בזום, לפחות.
סונדוס סאלח: עשר דקות שאפשר להעביר אותו בכיתה רגילה, הם נדרשים להעביר אותו בשני שיעורים בזום, ובספק אם זה מועבר לכלל התלמידים.
סונדוס סאלח: בית ספר, צריך להחריג אותו ולבנות אותו כך שיותאם להנחיות של משרד הבריאות, לשמור על הבריאות של הילדים וגם של המורות והמורים.
עפר שלח: אנחנו לסיבוב ראשון במשרד הבריאות.
עפר שלח: אפרת אפללו, בבקשה.
ד"ר אפרת אפללו: בוקר טוב.
עפר שלח: בוקר אור, אפרת.
עפר שלח: בפשטות, מה התוכנית לחטיבות הביניים?
עפר שלח: ברור לנו, ואפשר להתווכח על זה אבל ברורות לנו הסיבות למה מבחינת
עפר שלח: כם לפתוח את הכיתות הנמוכות יותר בטוח, ולפתוח את י"א-י"ב בגלל הבגרות אולי יותר חיוני מבחינת הצורך המיידי.
עפר שלח: אלה שלושה-ארבעה מחזורים שהם נופלים בין הכיסאות.
ד"ר אפרת אפללו: מערכת החינוך, גם אצלנו – אני אומרת עכשיו את הדברים בתור ראש דסק חינוך – נמצאת בראש סדר העדיפויות.
ד"ר אפרת אפללו: כל הדיונים סביב מערכת החינוך, סביב מתווה החזרה, סביב אופן הפתיחה, וכל המשמעויות של הדבר הזה כמו שאתם יודעים – סקר הוראה שרץ בימים אלה, חקיקה רלוונטית – זה באמת עבודה מסביב לשעון.
ד"ר אפרת אפללו: חשוב לי שתבינו את זה ושתדעו שכל שכבות הגיל מבחינתנו נמצאות על השולחן והמאמצים הם קדחתניים לחשוב איך עושים את הדברים בצורה בטוחה, נכונה, וכמו שאמרתי כבר מספר פעמים, לאורך זמן כי זה לא חוכמה לפתוח, חבר הכנסת עפר, ועוד שבועיים-שלושה לסגור.
ד"ר אפרת אפללו: לגבי חטיבות הביניים, צריכה בעצם להיות פה איזושהי אמירה או החלטה של המדינה – כן, של המדינה, מדינה כריבון, וקבינט הקורונה מבחינתי כגוף המחליט ומקבל את ההחלטות – האם מערכת החינוך היא באמת במקום הראשון, כי אם מערכת החינוך במקום הראשון, משרד הבריאות תומך בפתיחה מלאה של מערכת החינוך.
ד"ר אפרת אפללו: תומך בפתיחה, ובעצם הפתיחה צריכה להיות פתיחה רק של מערכת החינוך.
ד"ר אפרת אפללו: מדוע אני אומרת את הדברים?
ד"ר אפרת אפללו: אי אפשר לפתוח הכול ביחד.
ד"ר אפרת אפללו: אי אפשר לפתוח ביחד גם מסחר וגם תחבורה וגם תעופה וגם דברים נוספים, וגם את מערכת החינוך כולה.
עפר שלח: אפרת, סליחה, זה בא מאותו מקום.
ד"ר אפרת אפללו: אני אסיים את המשפט.
ד"ר אפרת אפללו: צריכים לדעת לפתוח בצורה חכמה, לנטר את התחלואה בצורה חכמה ונכונה ולדעת את ההשלכות של הפתיחה הזו.
ד"ר אפרת אפללו: מדינת ישראל צריכה לבוא ולהגיד, מערכת החינוך הכי חשובה אצלי, אני פותחת עכשיו את כל מערכת החינוך בצורה בטוחה, נכונה, לפי המתווים, לפי ההמלצות של משרד הבריאות, וכרגע לא פותחת שום דבר אחר.
קארין אלהרר: אתם קבעתם - - -
ד"ר אפרת אפללו: אם המדינה תבוא ותקבל את ההחלטה הזו, נוכל לפתוח, לנטר את התחלואה ולראות את ההשפעה שלה על הסביבה.
עפר שלח: זה מתוך אותה ראייה שאני קורא לה לצורך העניין ראייה רוחבית, שאומרת פותחים את מערכת החינוך או פותחים את חטיבות הביניים, אז פותחים את חטיבות הביניים, בזמן שלאורך זמן, לא רק בבית הזה אלא גם אצלכם בשם קוד תוכנית הרמזור, החשיבה הייתה על ראייה אנכית של הדבר הזה.
עפר שלח: שמעתי מישהו מעלה את הדוגמה של מטולה, שאין בה חולה מאומת אחד.
עפר שלח: מטולה – יישוב חביב בדרום לבנון – שאין בה חולה מאומת אחד וגם אנחנו יודעים שהיא מוקפת טבע משלושת אבריה וכאמור גבול מהכיוון הרביעי.
עפר שלח: מה הבעיה במטולה לפתוח נגיד את חטיבת הביניים, לתת לה לתפקד בתוך הדבר הזה, כשראש מועצת מטולה הוא זה שאחראי על זה וכמובן לעשות את זה במקומות אחרים?
עפר שלח: או ספציפית, האם אתם מוכנים לקבל למשל את ההצעה לקחת יישוב אחד או כמה יישובים – כמו שהציע רן קוניק בגבעתיים – ולעשות איתם פיילוט?
עפר שלח: אני מבין מהזווית שלכם, אתם אומרים נפתח הכול, תעלה התחלואה, נצטרך לסגור הכול, אני מבין את זה לגמרי.
עפר שלח: אבל לא דומה חטיבת ביניים ביישוב ירוק ליישוב אדום, לא דומה עסק ביישוב ירוק ליישוב אדום.
עפר שלח: למה להסתכל על זה ככה בכלל?
ד"ר אפרת אפללו: קודם כול, אנחנו מתחילים פיילוט מחר.
ד"ר אפרת אפללו: אנחנו מתחילים פיילוט מחר, אנחנו פותחים את ה'-ו' ביישובים ירוקים וצהובים כמו שאתם יודעים.
קארין אלהרר: מי שמע על זה?
ד"ר אפרת אפללו: בעצם אנחנו מניעים את מודל הרמזור עכשיו על מערכת החינוך.
ד"ר אפרת אפללו: מודל הרמזור היה רדום באיזשהו מקום, זאת אומרת הוא התגבש אבל לא פעלנו לפיו, פעלנו לפי אסטרטגיית יציאה מוגדרת שמשרד הבריאות אימץ ועכשיו אנחנו בעצם מניעים את מודל הרמזור על מערכת החינוך.
ד"ר אפרת אפללו: אז אנחנו כבר מחר מתחילים את הפיילוט – פיילוט בכיתות ה'-ו' ביישובים ירוקים וצהובים.
ד"ר אפרת אפללו: אנחנו נוכל כבר תוך מספר ימים ללמוד את ההשלכות של הניהול הזה - -
עפר שלח: זה בכל הירוקים והצהובים?
ד"ר אפרת אפללו: - - כי המשמעות של זה, חבר הכנסת שלח, זה ניהול.
ד"ר אפרת אפללו: צריך לנהל את הדבר הזה, זאת אומרת צריך עכשיו משרד החינוך - שהוא בעצם יהיה אמון על הניהול של הדבר הזה – לראות איך הרשויות מתנהלות לפי הצבעים כי תחשבו שבעצם משבוע לשבוע - -
קארין אלהרר: באיזה יישובים זה?
ד"ר אפרת אפללו: - - יהיו לנו שינויים בצבעים, אנחנו נצטרך מישהו שיהיה כל הזמן, יבדוק וינהל את זה בצורה נכונה - איזה רשויות יכולות לפתוח, איזה רשויות צריכות לסגור, מעבר של מורים, אל תשכחו שיש לנו מעבר של מורים ותלמידים בין יישובים, מי יכול לעבור, מי לא יכול לעבור.
ד"ר אפרת אפללו: יש פה אופרציה שלמה שצריך קודם כול ללמוד לעשות אותה נכון לפני שאנחנו רצים עכשיו ופותחים שש שכבות לפי מודל הרמזור.
קארין אלהרר: מה עשיתם שמונה חודשים?
אורלי פרומן: זה לא משהו חדש - - -
עפר שלח: אפרת, אנחנו בסוף נובמבר.
עפר שלח: אנחנו בשנת הלימוד השנייה כבר שמתמודדת עם הקורונה, וכל הדברים האלה שאת אומרת צריך, נאמרו כבר מזמן – כן, צריך, בוא נעשה – כשהתשובה הכללית היא: אחד, אתם תמפו את הרשויות, זה תפקידכם, אתם תנטרו את זה, אתם תגידו אתה היום ירוק, מחר אתה צהוב, מחרתיים אתה אדום, אתה מתנהג בהתאם.
עפר שלח: אבל אם הוא ירוק, תנו לו לנהל את זה.
עפר שלח: ושוב, בראייה שאומרת – כן, יש סדרי עדיפויות לאומיים שאומרים מערכת החינוך חשובה, אבל מעבר לזה ינהל ראש העיר הירוק את עירו הירוקה.
עפר שלח: אגב, כשאת אומרת ה'-ו' נפתח מחר, זה בכל הירוקים והצהובים, בכולם?
ד"ר אפרת אפללו: כן.
ד"ר אפרת אפללו: מה זה מחר?
ד"ר אפרת אפללו: זה דיפרנציאלי כי יש רשויות שפותחות יומיים, יש רשויות שפותחות שלושה ויש ארבעה.
ד"ר אפרת אפללו: הבן שלי למשל לא מתחיל מחר, הוא מתחיל ביום רביעי כי מחר זה לא היום שהוא אמור להתחיל, אבל בעיקרון כן.
ד"ר אפרת אפללו: רשויות ירוקות וצהובות מחר פותחות כיתות ה'-ו'.
ד"ר אפרת אפללו: אז אני אומרת, בואו נראה איך אנחנו פותחים, איך זה מתנהל.
ד"ר אפרת אפללו: האם זה מתנהל טוב, האם אין לנו פרצות או כל מיני לקונות או דברים שלא חשבנו עליהם כדי שאנחנו לא עכשיו נעשה פה משהו שלא בהכרח מנוטר כמו שצריך.
ד"ר אפרת אפללו: ולגבי הרשויות הירוקות לגמרי, זה נושא לחשיבה.
ד"ר אפרת אפללו: אני בהחלט מסכימה, אבל עוד פעם, צריך לקבל את ההחלטה שהחינוך הוא מעל הכול ואז לראות מה עושים עם היישובים הירוקים.
עפר שלח: סליחה שאני מתעקש איתך.
עפר שלח: האמירה הזאת, יש לי בעיה עם האמירה.
עפר שלח: אם החינוך מעל הכול, אז כן, אז נפתח כמו שעושים במדינות אחרות.
עפר שלח: נסגור את הכול ונפתח רק את החינוך.
עפר שלח: אנחנו אומרים - והוועדות של הבית הזה ומומחים וגם פרויקטור הקורונה הקודם – אומרים, זה לא מסתכל על זה כך.
עפר שלח: זה מסתכל על, אנחנו חיים עם קורונה, אנחנו עושים את המקסימום לחיות עם הקורונה מתוך ידיעה שתהיה קורונה, תהיה תחלואה ואנחנו צריכים להחזיק אותה בקווים מסוימים, ואנחנו עושים את זה באופן דיפרנציאלי, בראיית הצרכים של כל המגזרים.
עפר שלח: והדבר הזה, ששוב את חוזרת עכשיו אחרי עשרה חודשים כבר כמעט שהקורונה איתנו, ואומרת: אחד, צריך ללמוד; שתיים, שתחליט מדינת ישראל שהחינוך יותר חשוב מהמסחר, אנחנו על אותו כשל כבר כל כך הרבה זמן.
עפר שלח: אגב, שאלה, אפרת.
עפר שלח: לכם יש נתונים בדוקים וברורים היום לגבי השפעתה של פתיחת מערכת החינוך?
עפר שלח: היו על זה גם נתונים סותרים, שיום אחד משרד הבריאות נתן, וסתרו, ואנחנו אל מול הדוגמה הדי מפליאה של מערכת החינוך החרדית, שנפתחה ואנחנו רק מגנים את זה שהיא נפתחה באופן פירטי, זאת אומרת פשוט לא שמה על מדינת ישראל, ומצד שני, התחלואה לא עלתה.
עפר שלח: יש לכם היום איזה מושג אמיתי שאתם מתנהלים לפיו מה באמת גורמת פתיחה של שכבות מסוימות במערכת החינוך?
ד"ר אפרת אפללו: אם אנחנו מסתכלים על התחלואה של גילאי 6 עד 10, שזה כיתות א'-ד', אנחנו רואים עלייה, עלייה קלה אבל אנחנו רואים עלייה.
ד"ר אפרת אפללו: עלייה שמבחינתנו כרגע זו עלייה שהיא בשליטה כי שוב, הכול נשלט, אבל להזכירכם, מחר כיתות א'-ב' חוזרות לכיתות מלאות.