GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רון תומר: לכן, האפקט של העברת וניתוב הרכש המקומי במכרזים וברכש גומלין למדינת ישראל, הוא אקספוננציאלי, הוא גדול וחשוב.
רון תומר: בכל יום אסור לוותר עליו, ובטח שעכשיו לא.
רון תומר: צריך לעשות שני דברים מאוד פשוטים, ואני לא רוצה להיכנס כרגע לדברים מסובכים הרבה יותר: ראשית, חוק רכש גומלין הוא חוק ברור.
רון תומר: צריך לאכוף אותו וצריך שהממשלה תזרום איתו.
רון תומר: לא לספר לי על הבנק האירופאי שאולי ייתן הלוואה ועל ההוא ועל ההם, כי אנחנו יודעים שהבנק האירופאי כמעט ולא מעורב בפרויקט בארץ, וגם אם הוא מעורב וחוסך קצת כסף, העלות של החל"ת היום ושל הפגיעה במשק הרבה יותר גדולה.
רון תומר: חייבים להיות מאוד הדוקים בזה.
רון תומר: למדינה יש גם טריקים.
רון תומר: המדינה לפעמים לוקחת מכרזים וקוראת להם מכרזי שירותים ומכרזים אחרים ועושה הכול כדי לא ליצור רכש גומלין.
רון תומר: אמרתי לראש הממשלה, ורוח המפקד שלו מתחילה לחלחל, ואני אומר לך, חבר הכנסת שלח, ואני יודע איפה הלב של הוועדה לביקורת המדינה צריך לחלחל, צריך להגיד לאנשים: חאלס, לא בבית ספרנו.
רון תומר: מי שהיום מנסה לעבוד היום בטיקים ובשטיקים ולספר לנו למה זה לא עובד, זה לא השפה שלי, אני פשוט לא מוביל אותו.
רון תומר: אני לא מאשר לו ואני לא מקדם אותו כי אין דרך אחרת.
רון תומר: רק אם נהיה תקיפים ונדע לאכוף את זה, אפשר.
רון תומר: צריך לתקן את חוק העדפת תוצרת הארץ כי יש הרבה כסף ציבורי היום במכרזים ציבוריים שהם לא בהכרח ממשלתיים, בתהליכי תמחור שהם לא מכרזים, מכרזי אינטגרטור וכו', שיחול עליהם רכש תוצרת הארץ, ואת רכש הגומלין צריך לאכוף כמו שהחוק אומר ולמנוע את כל הדברים האחרים.
רון תומר: בשבוע שעבר סיירתי עם ידידי הטוב ראש עיריית דימונה בני ביטון בתעשיות בדימונה.
רון תומר: ראיתי שם תעשייה שמייצרת לתעשיית הרכבות, ומפעל שהולך וגדל כל הזמן בנפחים שלו כשחצי מהמחזור שלו היום הוא לבומברדייה, ונדמה לי שגם לשינדלר, אני לא זוכר איך קוראים לחברה השנייה לרכבות.
רון תומר: הוא אמר לי בפירוש: ההזמנות האלה מגיעות אליי רק בגלל רכש גומלין כי בומברדייה מעדיפה לקנות מקומי בצרפת.
רון תומר: היא חברה פטריוטית, אם לא היה רכש גומלין היא לא הייתה קונה.
רון תומר: ביום שאנחנו נוותר על זה, אנחנו ניתן מכת מוות.
רון תומר: הווירוס של חוסר העדפה מקומית, חוסר פטריוטיות כלכלית, הוא הרבה יותר כואב מווירוס הקורונה.
רון תומר: כבוד חבר הכנסת שלח, אני מודה לך על הדיון.
רון תומר: חשוב שרוח המפקד שלך, כמו של האחרים, תהיה כזו שאין היום סבלנות וקשב לשום אופציה אחרת.
עפר שלח: יש רוח מפקד, השאלה מה עם הגייסות.
עפר שלח: זה קצת פה בעיה בכנסת.
עפר שלח: יוסי אלקובי, התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל, בבקשה.
יוסי אלקובי: אדוני היושב-ראש, תודה על זה שאנחנו יושבים ושומעים את מה שכולם אומרים.
יוסי אלקובי: אני קיבלתי נייר עמדה מהכלכלן שלי ושמתי אותו בצד.
יוסי אלקובי: אותי זה לא מעניין.
יוסי אלקובי: אותי מעניין דבר אחד, אדוני היושב-ראש, והוא שיש לנו היום במדינת ישראל 800,000 מובטלים, וזה ילך ויגדל וילך ויחמיר.
יוסי אלקובי: הרכש הציבורי צריך לנווט את עצמו בעוד עשרות אחוזים ולהגדיל במכרזים לעסקים הקטנים והבינוניים אותם אני מייצג בעוד 3 או 4 ו- 5 מיליארדים כדי שנוכל להכניס למעגל העבודה חזרה עוד 48,000 עובדים כי זה הדבר שמתבקש היום.
יוסי אלקובי: אנחנו נמצאים היום במצב קשה, המדינה צריכה להבין שהמצב הזה לא טוב.
יוסי אלקובי: המצב הזה יגדיל אבטלה, פשע ועוני וילדים יהיו בבעיה.
יוסי אלקובי: אני חושב שאנחנו מאבדים את הדבר החשוב, את החינוך, ואת החברות בין כולנו, ובכלל.
יוסי אלקובי: שמעתי את רון תומר ואת דובי אמיתי, והם זועקים לשמיים.
יוסי אלקובי: חייבים, חייבים, להשאיר את הרכש הציבורי שנושק היום ל-100 מיליארד שקל, אם זה ביטחוני, מוניציפלי, ממשלתי.
יוסי אלקובי: זה צו השעה, זה מתבקש.
יוסי אלקובי: אם לא נעשה כן זה ילך לכיוון לא טוב.
יוסי אלקובי: אנחנו שומעים כל יום על פשיטות רגל ועל סגירות ועל מצבים מאוד מאוד קשים בקרב העסקים הקטנים והבינונים.
יוסי אלקובי: כל הסטטיסטיקות וכל הטבלאות שהחברים ממשרד הכלכלה או ממשרד האוצר מביאים, צריכים לזוז הצידה ברגע זה.
יוסי אלקובי: צריך להסתכל נטו איך אנחנו מצילים את המשק ואיך אנחנו מחזירים עובדים למעגל העבודה.
יוסי אלקובי: אם לא נקבל את הדברים הללו אז זה יהיה בעוכרנו ויהיה פה דבר באמת לא סימפטי ולא נעים.
יוסי אלקובי: לקח זמן עד שהקמנו מדינה, חלפו להם 72 שנה של עשייה, התפתחות, וזו באמת מדינה מדהימה, אבל הקורונה שמה אותנו במקום אחר.
יוסי אלקובי: אמרתי בריאיון ב-2019 בדה-מרקר: חברים, תשתדלו כחול לבן, תשתדלו לתת את כל המשאבים לתעשייה.
יוסי אלקובי: רכש גומלין - נכון, אבל היום צריך לעשות מה שעושות כל המדינות שדואגות לעצמן.
יוסי אלקובי: גם טראמפ נשיא ארצות הברית מבקש להחזיר את כל התעשייה חזרה אליהם.
יוסי אלקובי: אנחנו מדינה כל כך קטנה ואנחנו חייבים להסתכל על הדברים האלה בצורה יותר חכמה, ולא לתת מכרזים לסינים של 9 מיליארד שקל כאשר הם חותמים הסכמים עם אירן על ביטחון וכלכלה.
יוסי אלקובי: אני אומר לכם, זה דבר שלא יכול להיות, זה דבר שלא נכון לעשות.
יוסי אלקובי: אני חושב שהמדינה צריכה לקחת בחשבון שהמכרזים האלה צריכים להיבחן טוב טוב ולא לתת לכל מי שנכנס.
יוסי אלקובי: אנחנו מדינה יקרה, אין מה לעשות העובדים שלנו יקרים, המיסים שלנו יקרים, הארנונה שלנו יקרה – הכול יקר.
יוסי אלקובי: ההוצאות שלנו נגזרות מההוצאות הקבועות, השוטפות, המשתנות והבלתי צפויות, ולכן המוצר שלנו יקר.
יוסי אלקובי: אנחנו לא רוצים ללכת למודל הגרמני כי אנחנו לא שם.
יוסי אלקובי: המודל הגרמני הוא מודל גרמני, זו מדינה עם הרבה משאבים וכוח, ואנחנו לא אותו הדבר.
יוסי אלקובי: אנחנו מדברים על זה השכם והערב, אבל אני חושב שזה צריך לשים את זה בצד.
יוסי אלקובי: צריך להסתכל נטו על הצלת המשק, על החזרת עובדים מחל"ת, רק כך נוכל להציל את המשק.
יוסי אלקובי: תודה.
עפר שלח: יש פה כמובן התפרסות על הרבה מאוד נושאים.
עפר שלח: הסערה והצורך ברורים, אחר כך נדבר גם עם משרד האוצר.
עפר שלח: יש פה איזון בין לא מעט דברים.
עפר שלח: אני רוצה להעלות שתי חברות שקיבלנו מהתאחדות התעשיינים כדי שנראה מה קורה באמת ברמת השטח.
עפר שלח: רפאל אלון, מנכ"ל קבוצת אלון, תאר לנו מי אתם, מה אתם עושים ואיך אתם מושפעים עכשיו מהדברים עליהם אנחנו מדברים.
רפאל אלון: אני רוצה להודות לכם על כך שבימים טרופים אלה הצלחתם להקים את הוועדה בראשותו של עפר שלח.
רפאל אלון: אני מקווה שהפעם באמת יקרה משהו, לא רק דיבורים.
רפאל אלון: אני מנהל את המפעל שלי כבר 55 שנה.
רפאל אלון: בעשר אצבעות התחלתי והקמתי מפעל לתפארת המדינה שיושב על כ-20 דונם, 15 דונם של מבנים מקורים, עם 500 עובדים, 500 משפחות שמתפרנסות פה בשכר מכובד ויפה.
רפאל אלון: אנחנו מייצרים לתברואה ולאיכות הסביבה את כל המשאיות שעושות דחס, מנופים, רמסות, כל מתקני האצירה שאתם רואים ברחובות לבקבוקים, לאריזות.
רפאל אלון: החברה שלנו יודעת לייצר מהמטאטא הקטן ועד לתחנות מעבר ומפעלי מחזור.
רפאל אלון: 55 שנה של ניסיון, וזה לא הולך ברגל.
רפאל אלון: היו חמש חברות כמוני בארץ, ולצערי כולן נסגרו.
רפאל אלון: חלקן הפסיקו לייצר והחלו לייבא, חלקן נסגרו בגלל מצב כלכלי קשה, ואני המפעל היחידי הגדול במדינת ישראל שנותן תרומה לכל רשויות מדינת ישראל.
רפאל אלון: במיוחד בתקופת הקורונה, כשלא היה עם מי לדבר, אנחנו נתנו את השירותים לכל מרכבי הדחס, למשאיות, למכלים, בכל הרשויות: תל אביב, חיפה, ירושלים, אילת, ולשביעות הרצון של כולם.
רפאל אלון: כבר 20 שנה אני נלחם לכחול לבן אבל כלום לא קורה.
רפאל אלון: אני עכשיו כבר בן 74 ואני שואל עד מתי, עד מתי, לא יקרה כלום במדינה הזו?
רפאל אלון: תלמדו ממדינות נאורות, לדוגמא, גרמניה.
עפר שלח: מאיפה באה התחרות שלכם עכשיו?
רפאל אלון: מטורקיה, מסין.
רפאל אלון: אם הייתה לי תחרות עכשיו עם אירופה, הייתי שמח.
רפאל אלון: אני יכול להתחרות איתם –שיגעון.
רפאל אלון: אבל אתה לא יכול להתחרות עם סיני שעובד 12 שעות ומקבל 10% מהמשכורות שאני משלם ואין לו את כל הגזרות של המדינה הזו על התעשיינים כמו: ארנונה, ועדות, איכות סביבה – ים של גזרות.
רפאל אלון: בגזרות, אין מה לדבר, המדינה נהדרת בתעשייה.
רפאל אלון: אבל לבוא ולעזור, אתם לא מסוגלים, אף אחד לא מסוגל.
רפאל אלון: תבין, עברתי עכשיו את הקורונה וחודש וחצי הייתי סגור.
רפאל אלון: לא פיטרתי אפילו עובד אחד.
רפאל אלון: אנחנו ממשיכים לעבוד בקצב כי הרשויות אוהבות את המוצרים שלנו.
רפאל אלון: תודה לאל, יש לי הזמנות והכול עובד.
רפאל אלון: לא קיבלתי שקל אחד שחוק מהמדינה.
רפאל אלון: אני גם לא נמצא בשום רשימה, לא הראשונה, השנייה, השלישית – הכול בולשיט.
עפר שלח: מה הבעיה?
עפר שלח: איזה דלת סגורה צריך לפתוח לך?
עפר שלח: אם אתה אומר שאתה עובד מול הרשויות והן ממילא מעדיפות אותך, למרות שברור שהעלויות שלך יותר גדולות לעומת מפעלים מתחרים מחו"ל, איזה דלת בהקשר הזה של העדפת תוצרת כחול לבן צריך לפתוח לך?
רפאל אלון: אני מבקש דבר אחד פשוט, אני לא רוצה כסף ולא תרומות ולא עזרה.
רפאל אלון: אני רוצה דבר אחד – שיממשו את חוק העדפת כחול לבן ברשויות.
רפאל אלון: מה עשה משרד הפנים?
רפאל אלון: משרד הפנים עקף את החוק הזה.
רפאל אלון: הוא הקים חברה בע"מ שלא מחייבת את הרשויות לתת לכחול לבן ואנחנו מתמודדים מול כל המדינות האלה.
רפאל אלון: אנחנו לא רחוקים במחירים שלהן, אנחנו יודעים להתמודד.
רפאל אלון: אני מוכר משאית דחס, ובתל אביב אתם יכולים לראות שיש להם קרוב ל-50 משאיות דחס שעובדות 20 שנה.
רפאל אלון: כשמביאים ציוד מטורקיה או מסין זה לא מחזיק אפילו ארבע וחצי שנים.
רפאל אלון: היקר שלנו זה זול, הזול הוא יקר.
רפאל אלון: אנחנו לא רוצים כלום, אנחנו מבקשים לקיים את חוק כחול לבן, נקודה.
רפאל אלון: עשיתי חישוב קטן, ואני מקווה שיהיה לכם זמן לשמוע אותו, מה קורה אם חברה בסדר הגודל שלי, של 500 איש, נסגרת.
רפאל אלון: חמש חברות כאלה נסגרו כאן, וזה רק בענף שלי.
רפאל אלון: המון מפעלי תעשייה נסגרו ואף אחד לא שם ואף אחד לא עוזר להם ואף אחד לא בא לראות מה קרה להם.
רפאל אלון: מפעל מגבות בדימונה של 60 אנשים מבוגרים שעבדו 30 – 40 שנה נסגר בגלל 3 מיליון שקל – בושה וחרפה למדינה, בושה.
רפאל אלון: לדוגמא, אם מפעל כמו שלי של 500 איש נסגר, דמי האבטלה זה 35 מיליון שבע מאות - לקחתי לפי 5,950 עלות אבטלה, 75% מהמחיר הקיים.
רפאל אלון: אני מגלגל רק בייצור 100 מיליון שקל.
רפאל אלון: עלות האבטלה אם אקבל כחול לבן, ואני חוזר, אם אקבל כחול לבן, ואני כבר לא מאמין, זה 7.5 מיליון.
רפאל אלון: ה-7.5 מיליון האלה מתקזזים ב-35 מיליון של דמי האבטלה.
רפאל אלון: אני מעסיק פה 500 עובדים שהם - - -
עפר שלח: הטענה ברורה, הדוגמה ברורה, אין צורך.
רפאל אלון: בסופו של דבר, המדינה שופכת 38 מיליון אחרי הורדת ההטבה ואחרי הכול.
רפאל אלון: תשאל את ראשי אגפי התברואה איזה ציוד הם רוצים, האם הם רוצים של קבוצת אלון או ציוד טורקי.
רפאל אלון: כולם יהיו מוכנים לשלם, לא 15%, גם 30%, רק שיביאו להם מקבוצת אלון.
רפאל אלון: אבל במכרז של משכ"ל אונסים אותם, ולפעמים זה בגלל 5 או 10 שקלים על אוטו שעולה 300,000.
רפאל אלון: חבר'ה, בואו נלמד ממדינות נאורות.
רפאל אלון: יש מפעל כמוני בגרמניה שקוראים לו - - -, באה הממשלה ואמרה לו: - - -
עפר שלח: רפאל, תאמין לי שהדברים ברורים.
עפר שלח: אני מבין, אבל אין מה לעשות, אני צריך לנהל את הדיון במגבלות של זמן.
קריאה: אדוני היושב-ראש, שאלת מה אפשר לעשות, וזה מאוד פשוט.
עפר שלח: תודה רבה, לא קטעתי אותו בשביל לשמוע אותך.
עפר שלח: אין מה לעשות.
עפר שלח: נעמה רצית להגיב, בבקשה.
נעמה קאופמן פס: רק רציתי להסביר את הבעיה כשהוא מדבר על מכרזים דו-שלביים שניתנת העדפה לתוצרת הארץ בשלב הראשון של כניסה לרשימה ולא בשלב התיחור הסופי.
נעמה קאופמן פס: זו אחת הסוגיות שהבאנו לראש הממשלה.
עפר שלח: לא הבנתי, תסבירי.
נעמה קאופמן פס: הדבר הזה אומר שכשמשכ"ל יוצא במכרז, הוא יוצא במכרז דו-שלבי.
נעמה קאופמן פס: הוא אומר: קודם כול, אזמין את כולם להיכנס לרשימה, ואז כל רשות תעשה לה תיחור כדי שתהיה רשימה שלמה ולא יצטרכו לעשות מכרז שלם מסובך על כל הבירוקרטיה והניירת שלו.
נעמה קאופמן פס: אז אתה מייצר רשימת ספקים, וברשימת הספקים, בהתאם לחוות דעת של דינה זילבר שהיא בת כמה שנים, ניתנת העדפת תוצרת הארץ בשלב הכניסה לרשימה.
נעמה קאופמן פס: אוקיי, נכנסת לרשימה, אבל אז בשלב הצעת המחיר שהוא השלב האמיתי והוא השלב השני, שהוא שלב הרכש, לא ניתנת העדפה.
נעמה קאופמן פס: זה מגובה בחוות דעת של יועץ משפטי לממשלה, וזו אחת הסוגיות שהבאנו - - -
עפר שלח: זה לא יוצר רשימת ספקים שהיא ממילא מוטה לטובה - - -?
נעמה קאופמן פס: לא, יש בה גם יבואנים וגם - - -
דוד לפלר: עצם הכניסה, בדרישת הסף הם נכנסים, אבל בתיחור עצמו הם יכולים להפסיד על כמה אגורות.
נעמה קאופמן פס: אין העדפה בשלב השני אפילו שזה פר מוצר שהוא יהיה פח זבל.
דוד לפלר: אם הוועדה יכולה לפנות לדינה זילבר כדי לשנות את העניין הזה, אני חושב - - -
נעמה קאופמן פס: אני לא יודעת אם יועץ משפטי בלי שינוי נסיבות בהכרח יכתוב חוות דעת אחרת, אבל כל הנושא הזה הובא בפני ראש הממשלה.
עפר שלח: דוד, נראה לי שזה נוגד את רוח החוק.
עפר שלח: רוח החוק היא שבסוף ה-15% האלה הם על המחיר הסופי, הם לא על כניסה לרשימת ספקים.
נעמה קאופמן פס: מעבר לעובדה שיש טענה שכאילו משכ"ל לא מחויבת לכחול לבן, היא חברה פרטית.
נעמה קאופמן פס: מי שמחויב זה לכאורה הרשות המקומית, ולכן נוצרה כל התסבוכת.
נעמה קאופמן פס: אחד התיקונים שהצענו הוא שכחול לבן לא מפריטים.
נעמה קאופמן פס: אם אני מחויב כחול לבן ואתה רוכש לי את הציוד שלי, גם אתה מחויב לכחול לבן.
נעמה קאופמן פס: לא הפרטתי, החובה עוברת.
נעמה קאופמן פס: זה אחד הפתרונות שהצענו לתקן, ושוב, זה בדיונים.
עפר שלח: אבי דדון, ראש מינהל הרכש, בבקשה.
עפר שלח: אבי, שלום.
עפר שלח: מימיי בוועדת החוץ והביטחון, אני מכיר שאם יש משרד שמקפיד גם על העדפה ו-15% תוצרת הארץ, וגם על הפריפריה, זה משרד הביטחון.
עפר שלח: הועלת קודם גם כמי שיכול לתת דוגמה לאחרים, האם תוכל לפרט?
אבי דדון: בשבוע שעבר בוועדת הכלכלה אמרתי שבבת אחת מלמדים אותנו את המשפט: ממני תיראו, וכן תעשו.
אבי דדון: אני מנצל את הבמה כשאתה היושב-ראש, לקחת את המשפט הזה: הנני מגויס חייל ללכת להדריך, לעזור, לכל מי שמתקשה בהבנת בתוצרת הארץ.
אבי דדון: העגבנייה שאני קונה עבור צה"ל היא ממשק 64 ממושב מבטחים בדרום שחוטף בלוני נפץ וביצי המאכל ממושב מרגליות - כלכלי עם 40 סימני קריאה.
אבי דדון: באחד הייתי צריך לעשות בשיח של רצון טוב עם הזכיין שלמעשה על פי חוק יכול לייבא עגבניות מאיפה שהוא רוצה, ובשיח של ממש אכפתיות וציונות אנחנו קונים את העגבניות משם.
אבי דדון: אני גם מזדהה עם הדוברים נציגי החברות והאיגודים, אנחנו ממש חברים לדרך.
אבי דדון: מי שלא היה במשק ומוטרד מה-9 לחודש ומה-15 לחודש, בין אם זה בגלל המשכורות ובין אם זה בגלל המע"מ, וזכיתי להיות בחלק הזה, אני חושב שיהיה לו קשה מאוד להתעורר באמצע הלילה ולחשוב איך קונים תוצרת הארץ.
אבי דדון: כמה הבהרות: ראשית, אנחנו מבחינים בין IP –Industrial Participation , שהחברות האמריקאיות כן לקחו על עצמן, וזה מולנו ישירות, מול מנה"ר, לבין ה-OFFSET.
אבי דדון: צריך להיזהר עם כספי הסיוע, ושמעתי אותך בתחילת הדיון.
אבי דדון: חשוב מאוד מאוד שלא נדרוך, אפילו לא על ציפורן של האמריקאים, בכספי הסיוע בעניין של OFFSET .
אבי דדון: הם עם הרבה מאוד רצון טוב.
אבי דדון: עשינו פה המון סמינרים לפני הקורונה, כולל לעסקים קטנים, והם איתנו.
אבי דדון: לגבי הפרדה במוצרים או קניית שירותים – אני כופר במהלך הזה שהוא קורה.
אבי דדון: לכן, אני כאן.
אבי דדון: כשצבא או אגף במשרד הביטחון מונע לעשות הכול all include, אנחנו מפרקים את זה פה, כולל הבחנה בין תקורה, למשל, בשירותי אבטחה, ניקיון, על זה תהיה התחרות, ושכר העבודה הוא או על פי מה שנקבע בחוק או שאנחנו מתחרים אותו בצורה נפרדת, כך - - - גם סבסוד צולב, גם שמירה על זכויות העובדים.
אבי דדון: אנחנו מטפלים בדבר הזה באופן נפרד.
אבי דדון: אני מאוד מתחבר לרוח החדשה העכשווית, כולל מכתב ראש הממשלה.
אבי דדון: אנחנו אחרי הצוהריים גם בשיח, - - - דובי אמיתי, לקדם עוד את העניין.
אבי דדון: כל מה שצריך מאיתנו, אנחנו שם.
אבי דדון: רכש משרד הביטחון –מנה"ר, ב-2019 מסתכם ב-11.5 מיליארד שקל, ליתר דיוק 11,560,000,000, 2.5 מיליארד שקל מאזורי עדיפות לאומית.
אבי דדון: לכלכלנים ולמומחים בגיליונות אקסל, אנחנו מדדנו את העלות האלטרנטיבית והיא לא יותר מאשר 7 עד 10 מיליון שקל, זה כל הסכום.
אבי דדון: לכן, אני מוכן ללכת להורות, להדריך, ללמד, איך עושים את זה כחוק.
אבי דדון: אנחנו גאים בחוק הטקסטיל.
אבי דדון: אגב, לדוברת שדיברה על חוק הטקסטיל – אנחנו במנה"ר שמחנו ב-15 ביולי בלילה שהחוק הוארך בשלוש שנים, ונעצבנו שזה רק לשלוש שנים.
אבי דדון: אנחנו מחזיקים כך 13 מתפרות דרוזיות שתופרות את המדים לחיילי צה"ל.
אבי דדון: גאים בזה במסורת של מנה"ר, וזה ימשיך.
אבי דדון: העלות היא לא יותר מאשר במקום אחר.
אבי דדון: הפתעה – חומר הגלם נקנה בעבר בכספי סיוע מהאמריקאים, סחורה גרועה מאוד.
אבי דדון: בשבוע הבא אנחנו עושים פה כנס עם התאחדות הטקסטיל כדי לעודד ייצור חומרי גלם בארץ.
אבי דדון: המסכות שלוש שכבות, מסכות כירורגיות, בעידן הקורונה, חומר הגלם הגיע מדימונה, הייצור בשדרות ובאזור תעשייה ברקן, והנה לך עלות מסכה בפחות מ-70 אגורות, והכול תוצרת ישראל.
אבי דדון: בעניין הזה יש לנו דוגמאות למכביר.
אבי דדון: גם הכניסה שלנו לרכש עבור משרד הבריאות ומערכת הבריאות – מעל 3 מיליארד.
אבי דדון: בכל מה שיכולנו להסיט את הקווים לתוצרת הארץ, הפסקנו לייבא.
אבי דדון: אם לא היינו במקרה בתוך התהליך הזה, אני מעריך שמשהו כמו 3 מיליארד שקל היו עפים לחו"ל, וכנראה רובם לסין.
אבי דדון: לגבי גלגלי תנופה – כל שקל שמגיע לתעשייה הישראלית, אני יודע לתת את הסלוגן הבא: 40 – 75, 630 – 3,000.
אבי דדון: תרגום: בחברה מסוימת הרכש ממשרד הביטחון, ממני, הוא 40 מיליון שקל, וכתוצאה מזה הוא מוכר 75 מיליון שקל בשנה.
אבי דדון: 630 עובדים שהוא מוציא להם תלוש משכורת, 3,000 כתוצאה מזה ישירים, שהוא אומנם לא מוציא להם תלוש, עובדים עבורו.
אבי דדון: שווה בנפשך שלכאורה המפעל הזה נסגר, והנה איבדת פה את ה-630 פלוס ה-3,000.
אבי דדון: אני לא מדבר על תחנת הדלק בדרך, הארנונות, וכל הדברים האחרים שיש כאלה שמכירים יותר טוב ממני.
אבי דדון: לדעתי, כותרת ה-PPP מחייבת בדיקה מעמיקה יותר מבחינה מקצועית, וגם זה מין מעקף.
אבי דדון: אנחנו במשרד הביטחון, ואיציק כהן בראש המינהל לעניין ה-PPP בדרום, עובדים בשיתוף פעולה הדוק על בסיס רצון טוב שלמרות שהזכיין מחויב לכמות מסוימת אין כמעט תחום שאנחנו לא מבקשים ממנו להסתכל עליו שוב בעין בוחנת כדי להישאר עם אזורי העדיפות הלאומית.
אבי דדון: לסיכום אומר מה אני ממליץ: ראשית, קודם כול, שיהיה רצון לקדם את תוצרת הארץ.
אבי דדון: לצערי הרב, ואני אומר את זה בהרבה כאב, אין הרבה רצון.
אבי דדון: יש יותר רצון להראות למה לא טוב תוצרת הארץ.
אבי דדון: יושב אצלי בדיונים מאן דהוא כלכלן מהחשב הכללי ואומר לי: אני נגד תוצרת הארץ – סוף ציטוט, כשאני קורא לו כדי לשכנע אותו שזה הדבר הנכון.
אבי דדון: הדרכה היא חלק חשוב בעניין הזה.
אבי דדון: שנית, ליצור מחויבות לעשייה הזו כנגד מרחב הנוחות.
אבי דדון: כראש מנה"ר נוח לי לעשות את הכי קל, הכי זול, ולא להתעסק בכיתות רגליים במאתיים חברות שאצלן ביקרתי עד היום בשלוש שנים וחצי.
אבי דדון: אני נהנה מזה, אוהב את זה, ואני חושב שיש לנו תעשייה למופת בכל תחום, ולא רק בהייטק.
אבי דדון: שלישית, אין מנוס בעולם כמו שלנו להיכנס לחקיקה ותקנות.
אבי דדון: אני אוהב את חוק חובת המכרזים ואת התקנות החלות עלינו.
אבי דדון: אנשיי, 278 אנשי מנה"ר, שהם חיילים של המדינה, גאים בעשייה הזו.
אבי דדון: אין שום סיבה שזה לא יקרה בעולם הרכש בחברות הממשלתיות האחרות, במשרדים הממשלתיים הגדולים.
אבי דדון: לבסוף, בלי בקרה כמותית כל המילים יכולות ללכת לפח.
אבי דדון: אנחנו נמדדים דקה-דקה, מדווחים לציבור, מדווחים לכם.
אבי דדון: אנחנו מוכנים, ובכל ביקור של בתעשייה אני פותח במה אנחנו עושים, אבל לא מהמקום של: עשינו, הבאנו, השווצנו, אלא מהמקום של גילוי מחויבות ורתימת אנשים נוספים.
אבי דדון: יש קושי במילה "עלות".
אבי דדון: מחיר הפריט, מבלי לבחון אותו במה שנקרא בעגה המקצועית TCO - Total Cost of Ownership/Operation, זו הטעיה מהזן הכי מובהק מבחינה כלכלית.
אבי דדון: אדוני יושב-ראש הוועדה, כאשר מישהו אומר: אני מוצא יותר זול, בין בארץ כזו או אחרת, יואיל בטובו להראות את כל העלות, כולל השינוע, כולל מה שאמר ידידנו מנכ"ל אלון, מתי נגמר באמת העניין הזה של Life Cycle Cost, וכמה הוא עולה באמת דה-פקטו, לא ביום ההצהרה של הספקים.
אבי דדון: תודה רבה.
עפר שלח: מירה סלומון, מרכז השלטון המקומי, שלום לך.
עפר שלח: עלתה פה בדברים של דוברים שונים סוגיית המחויבות של השלטון המקומי לתוצרת הארץ, גם בגלל הביזור של השלטון המקומי, בגלל שאנחנו מדברים על 257 רשויות וגם בגלל שאולי התודעה היא פחות חזקה מהמשרדים הממשלתיים, בסופו של דבר כשאנחנו מדברים על רכש ציבורי של 100 מיליארד, שחלק גדול הוא דרככם, בסגמנט שהוא דרככם, העדפת כחול לבן לא באה לידי ביטוי.
מירה סלומון: דיני המכרזים של הרשויות המקומיות קצת שונים משל הממשלה.
מירה סלומון: הם נקבעו באופן שרירותי על ידי משרד הפנים וקבעו חובת העדפה של 15% לתוצרת הארץ בהתאם למפרטים שהרשויות המקומיות קובעות מלכתחילה.
מירה סלומון: הדבר הזה הוא נטל שהרשויות המקומיות לא יכולות לשאת על הקופה הציבורית שלהן, בוודאי לא הרשויות החלשות.
מירה סלומון: אנחנו התרענו שוב ושוב בפני משרדי הממשלה שאי אפשר לייצר תופעה כזו.
מירה סלומון: אני מזכירה שהמדינה לא צריכה לשאת בתוספת של 15%, היא צריכה לאפשר לתוצרת הארץ לעמוד באותו סכום שמגיע מתוצרת חוץ, ובכך לבצע העדפה.
מירה סלומון: אנחנו אמרנו שאנחנו מבקשים את אותו מנגנון אצלנו, זה דבר חשוב.
מירה סלומון: כדי שהרשויות המקומיות יוכלו לבצע תעדוף של תוצרת הארץ, צריך לייצר להן את הכלים, את האפשרות.
מירה סלומון: התקציב שלהן לא יכול לשאת בזה.
מירה סלומון: אנחנו נמצאים בדין ודברים גם עם התאחדות התעשיינים, גם עם משרד ראש הממשלה.
מירה סלומון: אנחנו מאוד מקווים שהתיקון שמקודם בימים אלה אכן יקדם את הדבר הזה גם אצלנו.
מירה סלומון: אנחנו בהחלט פונים מעת לעת לרשויות ומזכירים להן עד כמה חשוב לבצע לפחות בחינה של תעדוף של תוצרת הארץ כיוון שהנושא הזה חשוב ויקר ללב השלטון המקומי.
מירה סלומון: העסקים ברשויות המקומיות הם מנוע הצמיחה של הרשויות המקומיות, של כל הכלכלה בישראל, ולכן אנחנו מאוד מעוניינים שהדבר הזה יפעל, וטוב.
מירה סלומון: אבל כדי שהדבר הזה יפעל, וטוב, צריך לתקן את החוק.
מירה סלומון: אי אפשר להישאר עם המתכונת שנקבעה על ידי משרד הפנים בלי שום הסדרה של מקור או שיפוי הרשויות המקומיות על החסר בתקציב שלהן.
מירה סלומון: זה פשוט בלתי אפשרי.
מירה סלומון: אדוני, 15% של 100 מיליארד שקלים זה המון המון כסף.
עפר שלח: את אומרת בפשטות: כן, נוכל לעמוד בזה אבל אם ישלמו לנו את ההפרש או ישפו אותנו.
מירה סלומון: או לחלופין נקבל את ההסדרה, וזה מה שאנחנו מנסים לקדם, שקיימת על המדינה שמייצרת תעדוף בתנאים שווים ולא תעדוף בהפרש ניכר גבוה יותר.
עפר שלח: תסבירי לי מה זה תעדוף בתנאים שווים.
מירה סלומון: כלומר, אם אנחנו קיבלנו הצעה ממציע תוצרת הארץ וההצעה זולה יותר ממציע שהוא לא תוצרת הארץ, אנחנו יכולים לפנות למציע תוצרת הארץ ולומר לו: אלה התנאים הטובים יותר שקיבלנו, אתה מוזמן להשוות את התנאים שלך לתנאים של המציע שהוא לא תוצרת הארץ.
מירה סלומון: היה והוא מסכים לכך, מתקשרים אותו.
עפר שלח: זה מתבצע במכרזים ממשלתיים מסוימים.
מירה סלומון: של הממשלה, זה ההסדר שהממשלה דאגה לעצמה, ואילו אצלנו, ברשויות המקומיות, קבעו לנו בשרירותיות שאנחנו צריכים לבצע העדפה עם תוספת של עד 15%.
מירה סלומון: אלו סכומים מאוד משמעותיים לרשויות המקומיות.
נעמה קאופמן פס: אני חייבת להגיד שקודם כול שיוכיחו לי שזה מייקר ב-15%.
נעמה קאופמן פס: אני לא מאמינה בגישה הזו, אף אחד לא יודע מה הספק השני מציע.
נעמה קאופמן פס: גם אם זה מייקר, אני מבקשת שנתייחס להערכה הגיונית.
נעמה קאופמן פס: כשאתה מציע ומישהו אלמוני מציע, כנראה שאם זה מייקר, קודם כול, נתחיל מ-3% - 4%.
נעמה קאופמן פס: אף אחד לא יודע בתורת המשחקים מה חברו מציע.
עפר שלח: בהקשר של התעשיות הביטחוניות נתקלתי בזה שיכולה להינתן לך הזדמנות שנייה.
עפר שלח: אגב, היא לא חייבת להיות עד 15%, יכול להיות שהמדינה תגיד שאם החברה הישראלית מוכנה לרדת 10%, היא תיתן - - -
נעמה קאופמן פס: יש כאילו מנגנון השוואת מחירים.
נעמה קאופמן פס: היא אומרת שספק אחד הוא ישראלי והוא הציע קצת יותר, מבקשים מהספק הישראלי להתאים את עצמו ולרדת - - -
מירה סלומון: עבור המדינה, זה מנגנון שקיים למדינה.
נעמה קאופמן פס: יש לך נתונים בכמה מסמכים פרסמתם כחול לבן ובגלל זה לא זכו ספקים ישראלים?
נעמה קאופמן פס: אשמח לראות את הנתונים האלה, עד עצם היום הזה אין לי נתונים כאלה מאף אחד.
מירה סלומון: נדמה לי שהמשנה למנכ"ל משרד הכלכלה סבורה שהיא מדברת עם משכ"ל, עם החברה למשק וכלכלה.
נעמה קאופמן פס: לא, ממש לא.
מירה סלומון: כאן זה השלטון המקומי, לנו את נתונים כאלה.
מירה סלומון: אנחנו לא עוסקים במכרזים של רכש מרוכז.
מירה סלומון: במכרזי הרכש המרוכז של החברה למשק וכלכלה קיימת העדפה בשלב הראשון כמו שהצגת במהלך הדיון.
נעמה קאופמן פס: זאת אומרת שאם הרשות המקומית עושה מכרז - זה עניין אחד, ואם משכ"ל עושה - - -.
נעמה קאופמן פס: את סיפור משכ"ל הבנו, יש בעיה כי ההעדפה ניתנת בשלב הראשון, וזה מינהל הרכש כאילו של השלטון המקומי.
נעמה קאופמן פס: פה ושם רשויות מקומיות עושות מכרזים.
נעמה קאופמן פס: קודם כול, יש להן פטור יותר גבוה, יש להם עד 150,000 שקל בכלל פטור ושם כיום כרגע אין בכלל מנגנון העדפה.
נעמה קאופמן פס: הייתי שמחה לדעת כמה זה מייקר ואיך זה מייקר ברשויות המקומיות.
נעמה קאופמן פס: מנגנון השוואת מחירים קיים ובעצם אפשר ללכת לישראלי שאחריו.
נעמה קאופמן פס: אבל אני לא יודעת, אולי אתם תגידו לי נתונים עד כמה זה באמת מפריע במכרזים.
נעמה קאופמן פס: כמה מכרזים, למשל, לא יכולתם לתת לספק הישראלי כשהרשות המקומית פרסמה בגלל שהוא היה יקר ב-5 שקלים?
נעמה קאופמן פס: אשמח לדעת את זה כי יכול להיות שזה גם יעזור לנו בצוות.
מירה סלומון: אנחנו בהחלט נשמח לקיים אתכם דיונים בנושא הזה.
מירה סלומון: אם יהיו לנו נתונים, נעביר לכם.
מירה סלומון: אנחנו בוודאי נציג בפניכם מה שיש בפנינו.
מירה סלומון: אבל זה דיונים להמשך, במגמה שבאמת תעשו לנו את השוואת התנאים שקיימת ביחס למדינה.
מירה סלומון: אגב, אנחנו פנינו בעניין הזה לא אחת גם למשרד הכלכלה.
מירה סלומון: תודה, אדוני.
עפר שלח: אלון קינסט, מרכז כלכלה ורכש באגף החשכ"ל במשרד האוצר, אתם יצאתם האיש הרע בסיפור עד עכשיו.
עפר שלח: תפקידכם הוא בסופו של דבר להסתכל בראש ובראשונה על האספקט של העלויות בסיפור הזה, אבל אני רוצה לשאול אותך האם בהנחיות שאתם מקבלים חל שינוי עכשיו בתקופת הקורונה.
עפר שלח: בהינתן שהסיטואציה היא לא רגילה, בהינתן כמות המובטלים, בהינתן שיהיה מאוד קשה להחזיר עסקים שייסגרו, בהינתן שהעלות של כל זה בדמי אבטלה ובצורות אחרות של רווחה של המדינה, היא עלות אדירה, האם ההנחיות שאתם מקבלים עכשיו בהקשר הזה של העדפת כחול לבן הן אחרות?
אלון קינסט: ברשותך, אענה על השאלה אבל אקדים במשפט אחד.
אלון קינסט: תפקידנו הוא, קודם כול, לייעל את הליכי הרכש הממשלתי.
אלון קינסט: לצערנו, גם היום תהליכי הרכש הממשלתי, מכרז ממוצע של משרד ממשלתי, משלב הייזום ועד שלב הרכש, אורך תקופה של חצי שנה, במקרה הטוב.
אלון קינסט: הרבה פעמים הוא אורך שנה, ואפילו יותר מזה.
אלון קינסט: מבחינתנו, ההיבט של תוצרת הארץ משתלב במשימה הכוללת של ייעול הרכש הממשלתי, כי אנחנו מחפשים, ועשינו תהליכים ארוכים בשיתוף משרד הכלכלה, ואנחנו בקשר עם זיוה ועם נעמה, ועם התאחדות התעשיינים, כדי להבין איך משפרים את הסיפור הזה כי היום המנגנון הוא מאוד מאוד מסורבל ומאוד מאוד קשה ליישום.
אלון קינסט: לשאלתך לגבי הקורונה – בפועל, כמו שאמרתי קודם, התהליך הארוך שלוקח רכש ממוצע הוא כזה שאומר שאם אנחנו לצורך העניין מתקנים הוראה, חקיקה, תקנות, בנושא העדפת תוצרת הארץ במכרזים, את הפירות נראה במקרה הטוב עוד חצי שנה או שנה מהיום.