GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתן מנדל: משרד הביטחון באמת מחבק אותנו, התעשיות, ומשרד הביטחון מוגבל מאוד בתקציב השקלי.
איתן מנדל: חייב להיפתח הסכר הזה ולהזמין מאתנו ביקושים כי כל מפעל שייסגר לא יפתח.
איתן מנדל: תודה רבה.
עפר שלח: עמיר ניר, יו"ר פורום יצרני המרכבה והרק"ם, האם אתה יכול לתת לנו את ההשלכות?
עפר שלח: תסביר לנו בכמה תעשיות מדובר, בעיקר בכמה תעשיות דווקא יותר קטנות ובינוניות, ואיפה אתם מבינים שזה עומד.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: בוקר טוב.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: אני נמצא בקשר עם כ-200 תעשיות שלוקחות חלק בייצור טנק המרכבה, הנמ"ר, ולמעשה אני מכיר את התעשיות האלה גם מתפקידי בפורום הזה וגם מהיותי סמנכ"ל ב"אלביט", שעובדת למעשה עם רוב החברות האלה.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: רק נציין שבעבר הייתי מנכ"ל של חברת "קינטיקס", חברה שמוכרת ציוד לכל הכלים האלה, למרכבה ולכלים האחרים של צה"ל, ולפני כן הייתי שנים רבות בפרויקט המרכבה כראש רפ"ט, ראש מנת"ק ותפקידים נוספים, כך שאני מכיר את התעשיות האלה שלוקחות כחלק בייצור המרכזי, כ-200 אמרתי, היטב ומכול הכיוונים.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: קודם כל אני רוצה להגיד שתעשיות המרכבה נמצאות באי ודאות, אי ודאות כבר לאורך זמן.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: מה שקרה לנו עם הקורונה כמובן עשה לנו אסקלציה, וכמובן שלצד ה-MOU הזה ואי הוודאות שהוא הביא, יש גם את נושא ה-offset ואתגרים נוספים שרק מוסיפים על כך.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: כיוון שאנחנו מדברים פה בעיקר על התעשיות הבינוניות ובעיקר-בעיקר על הקטנות, אורך הנשימה של תעשיות כאלה מוגבל עד כדי כבר נגמר.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: בתקופה האחרונה אנחנו מקבלים – ונכון, הקורונה האיצה את זה, יש אסקלציה של תהליכים – כל יום דיווחים על עובדים שפוטרו, על קווים שנעצרה הפעילות שבהם והמספרים רק הולכים וגדלים.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: כיוון שאין ודאות מה הולך להיות הלאה – כן תהיה הזמנה בהמשך, איך תיראה 2021, שלא לדבר על השנים הבאות – לתעשיות הקטנות האלה אין את אורך הנשימה הכלכלי להחזיק את הקווים, להשקיע בעתיד.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: אין להן שום ודאות לקראת מה הן הולכות.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: כמו שאיתן אמר, הן מקבלות את ההחלטות שלהן – זה תעשיות פרטיות – מתוך מה שהן יודעות, וכשהן לא יודעות הן גם סוגרות.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: צריך לזכור שתעשייה זה לא מתג on/off ומי שנסגר נסגר.
עפר שלח: אתה יכול לנקוב בנתונים לגבי חברות שכבר נסגרו?
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: יש בידינו נתונים, אני חושב שצריך להעביר אותם בנפרד כי חלקם חסויים, אבל כן, יש נתונים ונוכל להעביר אותם.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: הכוונה חסויים עסקית.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: נוכל להעביר לכם.
עפר שלח: תוכל להגיד לנו סדרי-גודל?
עפר שלח: חברות בודדות?
עפר שלח: עשרות?
עפר שלח: כמויות של עובדים וכו'?
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: אני מדבר כרגע על חברות בודדות שנסגרו ומספר די גדול של חברות ששוקלות את צעדיהן ומתלבטות מה הולך לקרות.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: אני מדבר על 15%, לפעמים גם יותר, תלוי איזו תעשייה, יש תעשיות שכל מה שהן מייצרות זה מוצר אחד או שניים עבור פרויקט המרכבה ואם הן לא מקבלות הזמנות הן סוגרות, ודווקא אלה הן בפריפריה, על כל המשמעות של זה.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: יש נתונים ונוכל להעביר אותם.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: דובר פה על מט"ח הסיוע.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: היום אנחנו כבר יודעים להגיד בוודאות: תעשיות קטנות – גם בינוניות אבל בטח קטנות – לא יודעות לממש הזמנות מכספי סיוע.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: מדובר באופרציה בכלל לא פשוטה של אישורים, של המרות כספים, של אישור איכות וסטנדרטים שהם לא מורגלים בהם ולא עובדים אתם.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: מדובר על משכי זמן ארוכים.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: ברגע שמזמינים את החומר, אם זה חומרי גלם, עד שמקבלים את כל האישורים ועד שזה מגיע, אלה משכי זמן שתעשיות קטנות ובינוניות לא יודעות להתמודד אתם.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: לכן, התעשיות האלה בעידן מט"ח הסיוע – למרות כל הפתרונות שמדברים עליהם, שהם יותר רלוונטיים לתעשיות גדולות, אולי גם פה ושם לתעשייה בינונית כזו או אחרת שהשכילה והצליחה להתרומם מעל קשיי היומיום, אבל הן בודדות, הרוב לא עומדים בזה – לרוב המשמעות היא סגירה, וכ-50% מהן בפריפריה.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: מינהלת פרויקט המרכבה במשרד הביטחון מכירה את כל התעשיות הקטנות אחת לאחת ובקשר אתן כי ההזמנות של פרויקט המרכבה יוצאות ישירות אל התעשיות.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: זו לא הזמנה שיוצאת לאיזו תעשייה גדולה והיא כבר משרשרת לכל התעשיות הקטנות.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: בפרויקט המרכבה ההזמנות יוצאות מהמינהלת במשרד הביטחון עד לתעשייה הקטנה והבינונית וכך אנחנו יודעים לשמר את התעשיות האלה ואת היכולות האלה.
<< דובר_המשך >> עמיר ניר: אם יוגדר שפרויקט המרכבה הוא פרויקט חיוני, מנת"ק יודעת לתרגם את זה לשימור התעשיות האלה, ולכן אנחנו מבקשים להגדיר את פרויקט המרכבה כקו ייצור חיוני כפתרון שיבטיח שהתעשיות שמייצרות את מרכבה תמשכנה להתקיים.
עפר שלח: טל דקל, בוקר טוב, ספר לנו מי אתה ומה החברה שלך עושה.
טל דקל: אני מנכ"ל של חברת תג"ל, תעשיות גומי לישראל.
טל דקל: אנחנו מייצרים ב-50 השנים האחרונות גלגלי מרכוב ועוד ערכות לפרויקט המרכבה והנמ"ר, חלקם במסגרת ספק יחיד וחלקם בתחרות.
טל דקל: הקו של גלגלי המרכוב הוא הקו העיקרי של החברה וסביבו בנינו עוד יכולות, חלקן אנחנו מייצאים ציוד לצבא האמריקאי, חלקן ב- tire2מוצרים אזרחיים לחו"ל, אבל בצורה חד-משמעית: ללא הזמנות ממנת"ק-מנה"ר לפרויקט המרכבה הקו הזה לא יוכל לשרוד.
טל דקל: דיברתם על נתונים אז אני אתן את הנתונים.
טל דקל: התחלנו את השנה עם 90 עובדים, במהלך הקורונה אנחנו מצטמצמים, היום אנחנו 76 וחודש הבא כבר נהיה 72.
טל דקל: כרגע יש לנו הזמנות ממשרד הביטחון לעוד חודשיים-שלושה, שאריות של הזמנות קודמות.
טל דקל: מנגד, ההזמנות שלנו לחלק האזרחי, שהן כ-50% מהמחזור, יורדות בצורה דרסטית.
טל דקל: לא ראינו את ההשפעה הזו בחודשים הראשונים של הקורונה, עכשיו אנחנו מרגישים את זה מאוד.
טל דקל: זה מאלץ אותנו לעשות פעולות דרסטיות.
טל דקל: ללא ודאות מהמשרד, ממנה"ר, לגבי הזמנות עתידיות, אנחנו בספק אם בכלל אנחנו יכולים לסיים את השנה הזו.
עפר שלח: למה הצטמצמו ההזמנות ממשרד הביטחון?
עפר שלח: הרי ההשלכות של ה-MOU עוד לא נכנסו מעשית, למה הן הצטמצמו?
טל דקל: קודם כל, לנו יש עוד חודשיים-שלושה הזמנות ממשרד הביטחון ששייכות לתר"ש קודמת ואנחנו עדיין מספקים למשרד הביטחון.
טל דקל: הרגל השנייה, על סמך היכולות שבנינו עם משרד הביטחון אנחנו מנסים ומייצרים לעוד ספקים ומייצאים.
טל דקל: עצם זה שאין לנו ודאות ל-2021 ממשרד הביטחון ועצם זה שכרגע הקורונה פגעה מאוד בייצוא ללקוחות אחרים, אנחנו היום נאלצים לסגור קווים ולצמצם כוח אדם בצורה דרסטית.
עפר שלח: זה ברור, ההשלכות של ה-MOU הן ברורות, אבל למעשה הבעיה שלך כרגע, במידי, היא היעדר תקציב מדינה שלא מאפשר למשרד הביטחון להזמין ממך.
טל דקל: נכון.
טל דקל: משום מה יש מחשבה שתעשייה זו סירת מרוץ שיכולה לזוז מהר אבל לא.
טל דקל: מהרגע שנותנים לי הזמנה יש לי זמן התארגנות, רכישת חומר גלם בערוץ חומרי גלם, שזה הליך בפני עצמו שלוקח כשנה דרך המשלחת.
טל דקל: כל הדברים האלה גורמים לכך שגם אם יתנו לי את ההזמנה עכשיו, בחודשים הראשונים של 21 אהיה בבעיה.
טל דקל: אם אנחנו לא עובדים אני אצטרך לשחרר עובדים, ועובדים שאני משחרר כנראה כבר לא יחזרו.
טל דקל: זה מעין מלכוד.
טל דקל: אני קורא מפה למקבלי ההחלטות: קבלו החלטה אמיצה.
טל דקל: גם אם החלטתם שאנחנו אחרי 50 שנה כבר לא נחוצים לכם, תהיו מספיק אמיתיים עם התעשייה ששירתה אתכם, תגידו את זה בזמן, שאנחנו נדע לעשות את זה בצורה מסודרת.
טל דקל: לא יכול להיות שמצד אחד אומרים לנו שאנחנו חיוניים וצריכים אותנו, מצד שני אין את ההזמנה שנוכל על פיה לעשות את התוכניות ארוכות הטווח.
עפר שלח: טל, ביקרתי אצלכם לפני שנתיים-שלוש ודיברנו בדיוק על הדברים האלה.
עפר שלח: מה בעצם השתנה בשנתיים-שלוש האלה?
עפר שלח: אתה לא יודע יותר – וננסה להשאיר שנייה את הקורונה בצד – לגבי הוודאות האם פרויקט המרכבה ימשך, אפשר יהיה לממן אותו ואתם תמשיכו להיות חלק ממנו.
עפר שלח: בשעתו דיברתם על ניסיון שלכם לעבור לתחומים יותר אזרחיים כדי לייצר לעצמכם ודאות, אתם מצליחים להתקדם עם זה?
עפר שלח: האם אתם באותו איום קיומי שתיארתם לי לפני שנתיים-שלוש?
טל דקל: קודם כל, כן.
טל דקל: מאז אנחנו באיום קיומי אבל מאז רכשנו עוד חברה שכל תכליתה הוא בנושא אזרחי, דיאפרגמות לעולם הברזים ולייצוא, כמובן היא כרגע סובלת מאוד אז אנחנו מנסים להסיט משאבים ולרכך סיכונים.
טל דקל: את זה אנחנו עושים אבל זה כרגע לא עוזר, כנראה בגלל הקורונה.
טל דקל: אני אגע רגע בנושא המעבר.
טל דקל: ב-2016 התבקשנו להעביר קווי ייצור ולהעמיק ב-FMF.
טל דקל: ניסינו לעשות את זה אבל אני אתן דוגמה הפוכה.
טל דקל: ספק שלי בארצות הברית קיבל הזמנה והיה צריך לספק לי, אבל מה לעשות, הייתה לו עבודה יותר חשובה מ- Caterpillar– אני לא רוצה לפגוע חס וחלילה באמריקאים אבל איפה שהדולר יותר בוהק לשם הוא הלך – ואנחנו לא קיבלנו את המוצרים שהיינו צריכים לספק.
טל דקל: הליין היה על סף לעמוד, ליין המרכבה, ואני הייתי צריך לתמוך את המוצרים האלה מישראל.
טל דקל: זה רק להדגיש לכם שעם זה שהאמריקאים חברים שלנו ועם זה שהכסף מגיע משם, כשיש משהו יותר נוצץ או כשיש בעיה שם, יכול מאוד להיות שניתקל בבעיה לקבל את המוצרים כאן, ואני נותן דוגמה משנה שעברה.
טל דקל: אלה שני דברים שהם מאוד חשובים להבנת מכלול הדברים שאנחנו מדברים עליו.
עפר שלח: זו דוגמה מצוינת.
עפר שלח: לא רק שאתה לא בסדר גודל שמאפשר לך להעביר קו ייצור לארצות הברית – ואם אתה מעביר אותו הרי ילכו לאיבוד מקומות עבודה גם כאן, אבל אפילו כחברה – אלא גם אם אומרים לך לקנות חומרי גלם או דברים מסוימים בארצות הברית, אין לך ודאות מוחלטת, כמו כשהדברים מגיעים מכאן, שזה באמת יגיע בזמן ואתה תוכל לייצר.
טל דקל: לא לגבי האיכות ולא לגבי לוחות הזמנים, בצורה חד-משמעית.
עפר שלח: ברור לגמרי, תודה.
עפר שלח: גוני לצטר, פורום תעשיות מכלולים תעופתיים, קודם כל תסביר שגם חבר כנסת יוכל להבין מה זה.
גוני לצטר: שלום לכולם.
גוני לצטר: תודה על ההזדמנות להצטרף לדיון החשוב הזה.
גוני לצטר: הפורום שלנו מאגד 7 תעשיות בכל רחבי הארץ, רובן ככולן בפריפריה התעסוקתית.
גוני לצטר: כל המפעלים הם מפעלים יצרניים שעוסקים בתחום של ייצור מכלולים תעופתיים.
גוני לצטר: כשאני אומר מכלולים תעופתיים אני מתכוון לרכיבים ומכלולים שבעצם מהווים חלק מגוף המטוס או מערכות אחרות שלו.
גוני לצטר: כולנו עובדים עם שלוש התעשיות הגדולות וחלקנו גם עובדים עם חברות בחו"ל, כמו בואינג ולוקהיד-מרטין.
גוני לצטר: אנחנו שילבנו ידיים לפני יותר משנה על מנת לנקוט בקו פעולה נחוש בכל מה שקשור להסכם הסיוע, כאשר אנחנו מקדמים פתרון שהוא אמנם לא מלא אבל היתרון הגדול שלו הוא שהוא לא עולה למשלם המסים כסף.
גוני לצטר: לפני שאני אדבר על הפתרון עצמו אני רק רוצה לציין כמה דברים חשובים.
גוני לצטר: דיברנו כאן בהתחלה על העובדה ששלוש התעשיות הגדולות, דהיינו תעשייה אווירית, אלביט ורפא"ל, הן הנהנות העיקריות מתקציב הביטחון השקלי, למעלה מ-90%, אז רק למען הסדר הטוב רצוי שנדע שחלק גדול מההוצאות של אותן חברות עבור מערכות שמוכרות לצבא ההגנה לישראל לא מבוצע בישראל, מבוצע במדינות כמו הודו למשל, ואני מדבר על מערכות שהולכות לצה"ל, לא ללקוחות אחרים.
גוני לצטר: זאת אומרת, כאשר מדינת ישראל משלמת להם, הם בסופו של דבר מוציאים עבודה לקבלני משנה בחו"ל על מנת להתמודד עם דרישות רכש גומלין שיש לאותן מדינות בנושא.
גוני לצטר: אז, לצערנו הרב, גם התקציב השקלי הקיים מופנה בעקיפין לשווקים מחוץ לישראל ואנחנו סבורים שזה מצב מאוד בעייתי ולא תקין.
עפר שלח: אני מבהיר רק, גוני, כי זה גם קשור – ונעלה בהמשך את מנהלת הרשפ"ת – לדיון רכש גומלין שעשינו פה אתמול.
עפר שלח: נגיד תעשייה אווירית, זה ידוע, זכתה במכרז של יותר ממיליארד דולר בהודו.
עפר שלח: מכיוון שבהודו מכריחים אותה לייצר בהודו אז היא מייצרת בהודו גם דברים שבסופו של דבר הולכים לצה"ל והיו יכולים להיות מיוצרים בישראל כי היא כבר הקימה מפעל בהודו בגלל הדרישות ההודיות, נכון?
גוני לצטר: אמת ויציב.
גוני לצטר: יש לכך שלל דוגמאות ואני מציע למשרד המבקר בהחלט להידרש לסוגיה הזו.
גוני לצטר: אנחנו מדברים על מאות-מיליונים על בסיס שנתי.
גוני לצטר: זו נקודה אחת.
גוני לצטר: אני רוצה לדבר על נקודה נוספת שעד כה לצערי לא עלתה כאן.
גוני לצטר: איתן, אני מאוד מצר על כך שלא העלית את זה כיוון שבשיחות בינינו אנחנו מדברים על זה לא מעט.
גוני לצטר: יש נקודה בנושא מט"ח הסיוע שנקראת שת"פ תעשייתי וולונטרי.
גוני לצטר: להבדיל מרכש הגומלין המנדטורי, שאנחנו מכירים אולי מתחומים אחרים, כמו רכש אזרחי של מדינת ישראל, כאשר מדינת ישראל קונה מערכות ופלטפורמות צבאיות בשוק האמריקאי מקובל למעלה מכמה עשרות שנים שאותן חברות אמריקאיות, כדוגמת בואינג ולוקהיד-מרטין, מבצעות שת"פ תעשייתי בישראל על בסיס וולונטרי.
גוני לצטר: כיוון שמדובר בכספי סיוע הן לא חייבות לעשות את זה אבל קיים נוהג ברור שנמשך הרבה מאוד שנים והכלכלה הישראלית, בזכות הנוהג הזה, פיתחה יחסים מאוד-מאוד קרובים עם חברות כמו בואינג ולוקהיד-מרטין.
גוני לצטר: רצה הגורל שאותן שלוש התעשיות שדיברנו עליהן קודם לכן הן הנהנות העיקריות מההסדר הזה.
גוני לצטר: דהיינו, תעשייה אווירית ואלביט בעיקר – רפא"ל קצת פחות – הן השותפות המרכזיות וכמעט הבלעדיות של אותן חברות ענק אמריקאיות לשת"פ התעשייתי.
עפר שלח: לדוגמה, מייצרים כנפיים ל-F35 בתעשייה האווירית או קסדה ל-F35 באלביט.
גוני לצטר: אמת.
גוני לצטר: וכך לפלטפורמות נוספות, F15, F16, F35 וכו', וזה נמשך הרבה מאוד שנים.
גוני לצטר: הרבה מאוד שנים שימשנו בפרויקטים האלה כקבלני משנה מאוד-מאוד קטנים של התעשיות האלה.
גוני לצטר: אני אומר "קטנים" כיוון שלצערנו במשך הרבה מאוד שנים הם המשיכו לרכוש תשומות בארצות הברית, למרות שהדברים האלה היו ניתנים לרכישה בישראל.
גוני לצטר: ולכן פרויקט כמו F15, שחלקים ממנו מיוצרים פה בארץ עשרות שנים, עדיין לא מעט רכיבים נקנים בארצות הברית, אף על פי שיש תעשיות בישראל שיכולות לעשות את זה.
גוני לצטר: אנחנו הצבנו לעצמנו מטרה לראות כיצד אנחנו הופכים את השת"פ התעשייתי הזה למשהו שהופך להיות יותר נחלת הכלל.
גוני לצטר: זאת אומרת שאותן תעשיות קטנות ובינוניות, שאנחנו נמנים עליהן, מצליחות להיכנס למסגרת הזו.
גוני לצטר: אני מזכיר שרק בתקופה הקרובה משרד הביטחון עומד לחתום על עסקאות בהיקף של למעלה מ-10 מיליארד דולר ברכש מטוסי תדלוק, מטוסי סער וטייסת קרב, כאשר השת"פ התעשייתי שעומד להיגזר מהן, על פי פרסומים, הוא בהיקף של 3 מיליארד דולר.
גוני לצטר: שערו בנפשכם מה היה קורה אם לא כל 3 מיליארד הדולרים האלה, כמה מאות-מיליונים מתוך 3 המיליארדים האלה, היו מופנים לתעשיות הקטנות והבינוניות באופן ישיר.
גוני לצטר: אחד, מדובר בהכנסה לא מבוטלת.
גוני לצטר: שניים, מדובר בקפיצת מדרגה שאי אפשר לזלזל בחשיבות שלה.
גוני לצטר: היא גם יכולה להכניס את כל התעשיות האלה למגרשים שמעולם הן לא חלמו שהן יכולות לשחק בהם, ואני אומר לכם כמי שעובד בחברה שעשתה את זה.
גוני לצטר: אנחנו עובדים מול כל הגורמים במדינת ישראל למעלה משנתיים.
גוני לצטר: כשאני אומר "כל הגורמים" זה כנסת ישראל, משרד הביטחון, משרד הכלכלה, על מנת לנסות ולכנס את הפתרון הזה למקום מעשי.
גוני לצטר: לצערנו, ללא הצלחה.
גוני לצטר: מה שאנחנו רואים היום לא שונה בהרבה מהמצב שהיה עד עכשיו, כאשר – ואת זה אני אומר לכם מידיעה אישית – יש תעשיות מבין התעשיות הגדולות שכשם שהן לוקחות עבודות מתקציב משרד הביטחון ומוציאות אותן לחו"ל מטעמי offset, עושות את זה גם בשת"פ התעשייתי.
גוני לצטר: כלומר, עסקאות לרכיבים ל-F35 שזכתה בהן תעשייה ישראלית על מנת לזכות בקרדיט עבור אותו שת"פ תעשייתי בישראל יוצאות למדינות בחו"ל, למפעלים של אותן חברות בחו"ל, ומקבלות שם קרדיט על אותה עבודה.
גוני לצטר: זאת אומרת, מספסרים בקרדיט ישראלי על מנת לזכות בקרדיט במדינה אחרת.
גוני לצטר: אני יודע בוודאות שדברים שהתעשייה הישראלית הייתה יכולה לייצר עוברים למדינות אחרות מהסיבות האלה, כאשר אין שום שליטה, אין שום בקרה, אין שום שקיפות, ועל הנושא הזה אנחנו נאבקים כבר למעלה משנתיים, כמו כל הגורמים הרלוונטיים, ולצערנו בהצלחה מאוד-מאוד מוגבלת.
גוני לצטר: אני אומר, לאור כל הדברים שאנחנו שומעים היום – קורונה, מט"ח הסיוע – יש את כל הסיבות שבעולם על מנת להכניס את הדברים האלה למסגרת מסודרת.
גוני לצטר: אני יודע שזיוה חברתי עובדת על זה לא מעט, אבל כפי שאני אומר, אנחנו לא רואים כיום מסגרת שכזו.
גוני לצטר: והיתרון הגדול של כל מה שדיברתי עליו הוא שבסופו של יום זה לא עולה למשלם המסים ולו אגורה שחוקה.
גוני לצטר: זה לא עולה למשלם המסים אגורה שחוקה ומדובר על חלוקה צודקת, שוויונית, שבהחלט יכולה להוות פתרון חלקי עבור לא מעט תעשיות, עבור לא מעט מועסקים.
גוני לצטר: יש גם פתרון נוסף שקיים כאן והוא העובדה שזה באמת מאפשר לחברות להיכנס למעגל של השחקנים המשמעותיים והגדולים בעולם ומכאן הדרך פתוחה לעשות עסקים בהיקף רחב יותר.
גוני לצטר: אנחנו מאוד מבקשים להביא את הדבר הזה בחשבון.
גוני לצטר: מדובר, כפי שאמרתי, ב-10 השנים הקרובות בסדר גודל של 3 מיליארד שקל.
עפר שלח: דברים ברורים ומדויקים.
עפר שלח: עמית טסלר, בוקר טוב.
עמית טסלר: בוקר טוב לכולם.
עמית טסלר: אני הבעלים של "מגם בטיחות" ו-"ג.
עמית טסלר: מ אריזות
עמית טסלר: TGM - ".
עמית טסלר: "מגם בטיחות" היא אחת התעשיות הראשונות בארץ ישראל, 86 שנה על הכביש.
עמית טסלר: אנחנו מייצרים את מכלי הדלק של טנקי המרכבה, חלק מכלי הטיס שנזקקים למכלי דלק.
עמית טסלר: אנחנו מייצרים את כל ציוד הבטיחות של חיל האוויר וחיל הים.
עמית טסלר: כל הציוד הזה, עד לפני שלוש שנים, היה נרכש מהתעשייה הישראלית בעסקאות רב-שנתיות מאוד ברורות כי אין מה לעשות, צריך אותו וצריך אותו כל הזמן, והעסק היה עובד כמו שצריך.
עמית טסלר: אחת השאלות ששאלת הייתה האם יש עוד זמן.
עמית טסלר: ה-MOU מתחיל להשפיע ב-2024.
עמית טסלר: צר לי להגיד, ה-MOU השפיע כבר לפני שנתיים.
עמית טסלר: מערכת הביטחון בעצם עובדת בעקבות ה- MOUהזה במוד שהלכה למעשה אם אתה רוצה אתה יכול לקבל הזמנה לאותה שנה, במקרה הטוב שנה עוקבת.
עמית טסלר: אנחנו לא יודעים מה יהיה, אנחנו לא בטוחים שאנחנו נייצר בארץ, אולי אתה יכול להביא לנו מארצות הברית?
עמית טסלר: אלה השאלות הקבועות.
עמית טסלר: זו המציאות.
עמית טסלר: חלקה נובע כמובן מבעיית התקציב, שאין שקלים, מחפשים פתרון כן להביא את הסחורה ובאים אליך ואומרים לך: תביא לנו את זה מאמריקה.
עמית טסלר: הלכה למעשה, התהליך לכיפוף התעשייה המקומית להעביר את הכול לארצות הברית קיים, מתקיים וקורה עכשיו, כולל בפרויקט המרכבה.
עמית טסלר: אומרים לך: אם אתה רוצה לספק לנו אז תעביר את זה לארצות הברית, אין לנו שקלים.
עפר שלח: אז מה אתה עושה, עמית?
עמית טסלר: בשנתיים האחרונות אמרתי נעשה מהלימון לימונדה ונלך לחפש פתרון לעשות את זה באמריקה.
עמית טסלר: יש לי יתרון על אחרים, אני מייצר את חומר הגלם, הגומי.
עמית טסלר: אני מפעל הגומי – חלק אחד הוא מפעל הגומי – אני אייצר את הגומי בישראל, אביא את זה לשוק האמריקאי, הנה יש לי הזדמנות כפולה, פעם אחת אני אחזיר ב-FMF את המוצר, פעם שנייה אני אמכור לשוק האמריקאי, והנה גם הגדלתי את כמות העובדים אצלי במפעל.
עמית טסלר: לא אמרתי, אני יושב בנוף הגליל, אזור התעשייה ציפורי, בפריפריה.
עמית טסלר: ואז בא לפנינו הסיפור שהועלה קודם גם על ידי איתן.
עמית טסלר: אנחנו נמצאים היום במצב שעד תום תקופת הירידה בהמרות האלה הלכה למעשה israeli contentנחשב למאוס בארצות הברית.
עמית טסלר: אי אפשר להעביר מוצר ישראלי לתוך המוצר האמריקאי.
עמית טסלר: כשאני אומר למשרד הביטחון: אין בעיה, אני מייצר בארצות הברית, בפועל, אם אני עושה 51% אמריקאי ו-49% ישראלי, משרד הביטחון צריך להעמיד עבור 49% האלה שקלים.
עמית טסלר: זה מה שאומר ההסכם.
עמית טסלר: אין שום פתרון לעניין הזה אלא אם כן עושים עכשיו סירקולציה ואני מעביר את זה דרך מדינה אחרת כדי לעקוף את התקנות האמריקאיות, ואני לא מאחל לאף אחד להסתבך עם האמריקאים בדברים האלה.
עמית טסלר: זו המציאות כרגע.
עמית טסלר: אני יכול להגיד שאני מאוד מוטרד מהאמירה של נציג אג"ת, שהיא, דרך אגב , אמירה לא פשוטה.
עמית טסלר: נציג אג"ת אמר פה לכולם: רבותיי, אנחנו הכנו תוכנית, יש לנו כסף ברור, תקציב FMF והוא ידוע, אנחנו יודעים מה אנחנו רוצים לקנות, מה שנצליח לקנות בארצות הברית זה מה שיהיה, ואחרי זה, כשיהיו לנו שקלים, אז נבנה תוכנית.
עמית טסלר: קחו את האמירה ואת כל המשפטים שהוא אמר, תתרגמו אותו מה אני צריך להבין עכשיו כמפעל, מה יקרה לי – ביום שיהיה תקציב יחליטו בשאריות מה לעשות עם המפעלים.
עמית טסלר: נקודה שהוצגה בהתחלה לגבי סוגיית קווי החירום.
עמית טסלר: המפעל שלנו בכל שנותיו מעולם לא נסגר.
עמית טסלר: לא קורונה, לא מלחמה, לא טילים על הצפון.
עמית טסלר: העובדים המשיכו גם כשהצפון היה מטווח לבוא לעבוד.
עמית טסלר: למה?
עמית טסלר: נכון שקנו F15 ו-F16 בארצות הברית ואת מכלי הדלק שלהם קונים בכספי סיוע כי זה אמריקאי וזה כסף קל וזול, אבל בסוף לקנות את המכלים האלה זה תהליך שלוקח שנתיים ושלוש, אז הם שוכבים על המדף והמטוס לא יכול להעלות לאוויר כי לא יודעים אם המכל הזה בסדר, ואז באים אלינו ואומרים לנו: תשמישו את המכלים האלה כי יש טייסת מושבתת.
עמית טסלר: כך זה עובד.
עמית טסלר: בשגרה ובחירום אנחנו מוצאים את עצמנו בכל מצב צריכים להיות נכונים, אבל בסוף אני חברה עסקית, יש גבול לכמה ואיך שאנחנו יכולים לחיות.
עמית טסלר: לפני שנה וחצי, בהנחיית מנכ"ל משרד הביטחון, נעשתה עבודה אצלי במפעל שאומרת מה המינימום שנדרש כדי לשמור על היכולת האסטרטגית הזו למערכת הביטחון.
עמית טסלר: אני יכול להגיד לכם שמערכת הביטחון מקיימת 25% ממה שהיא קבעה.
עמית טסלר: לא אני, היא בדקה את זה, היא החליטה, היא סיכמה, הוציאה על זה נייר ולא יודעת לממש אותו.
עמית טסלר: זו המציאות ואני עם זה לא יכול ללכת הביתה.
עמית טסלר: היום אני מחזיק שליש מהעובדים בחל"ת.
עמית טסלר: אני יכול להגיד שהשליש הזה זה לא אלה שהלכו בגלל הקורונה, הם הלכו בגלל המציאות שאני הולך ודועך.
עמית טסלר: מי שהלך בגלל הקורונה, דרך אגב, חלקו הוחזר לעבודה עם עבודות כאלה ואחרות שנכנסו, אבל את החלק האחר, אם משרד הביטחון לא יממש את התוכניות כפי שהן היו אמורות להיות, כמובן שהם לא יחזרו.
עמית טסלר: לסיכום, אני חושב שהדבר הכי חשוב להבין הוא שהשרשרת שהאירוע הזה מייצר היא לא שרשרת של 200 תעשיות המרכבה או 600 תעשיות ביטחוניות אחרות, זה מעגל, להבנתי, של מאות-אלפי אנשים שפשוט ילכו הביתה.
עמית טסלר: אין מה לעשות.
עמית טסלר: התעשיות לא יוכלו לשרוד.
עמית טסלר: לתעשייה קטנה ותעשייה בינונית אין את המשאבים אפילו לחשוב על להעביר את קווי הייצור שלה מחוץ לישראל בשום צורה, העלויות הן דמיוניות.
עמית טסלר: וכשאומרים לי: ב-2028 תהיה אופציה לפתוח את הדלת לייצור הישראלי בארצות הברית – מה אני עושה עד אז?
עמית טסלר: זה זמן שהוא בלתי אפשרי.
עפר שלח: ברור לגמרי, תודה רבה.
עפר שלח: זיוה איגר, בוקר טוב, הועלתה פה קודם על ידי גוני לצטר נקודה מאוד ספציפית שנוגעת אליך.
עפר שלח: זה לא רכש גומלין פורמלי, כי הרי אנחנו לא נעשה רכש גומלין על כסף שהאמריקאים נותנים לנו, אבל רכש הגומלין הוולונטרי וההשארה שלו בישראל.
עפר שלח: מה נעשה אצלכם בהקשר הזה?
זיוה איגר: תרשה לי, חבר הכנסת שלח, להגיד איזו מילה, גם בתור קצינה ומי ששירתה במשרד הביטחון וחיה את התעשיות הביטחוניות 17 שנים, אני מברכת על הדיון הזה כי לדעתי אנחנו בזמן פציעות, השופט עם משרוקית ואין אף פצוע במגרש.
זיוה איגר: אני חושבת שהתעשייה הביטחונית זה גם הקטר הטכנולוגי של מדינת ישראל, והיום, בתפקיד הנוכחי, אני יותר רואה את הטכנולוגיות הביטחוניות שנכנסות לעולם האזרחי.
זיוה איגר: אי אפשר להטיל בזה דופי, זו אחת הסיבות להיותנו היום סטארט-אפ ניישן.
זיוה איגר: גם העצמאות והרציפות הביטחונית שמדינת ישראל צריכה – ואת זה אני מכירה באופן אישי אחרי הרבה מאוד שנים במפא"ת – וגם הייצוא שלנו, התעשיות הביטחוניות הן חלק מהייצוא של מדינת ישראל ויש להן השפעה מקרו-כלכלית מאוד-מאוד רחבה, אם זה על פריון, תעסוקה וכל מה שכרוך בזה.
זיוה איגר: ההסכם הוא חלק ממגמה עולמית, שבדיוק דיברנו עליה אתמול, הכול מתחבר להכול, של חיזוק תעשייה מקומית.
זיוה איגר: אמריקה רוצה לחזק תעשייה מקומית, בדיוק כמו שהודו רוצה לחזק תעשייה מקומית, ולכן מה שנאמר פה הוא סופר נכון.
זיוה איגר: אני חושבת שהמכה היא מכה מכול הכיוונים.
זיוה איגר: יש גם את הווקטור של התמודדות התעשיות הביטחוניות הגדולות מול offset במדינות אחרות.
זיוה איגר: גם אני שומעת על מפעלים שנסגרים פה בשביל לפתוח שם – שזה הזוי בעיניי שאנחנו סוגרים מפעלים פה, במדינת ישראל – ופה זו נקודה חשובה, ה-tire2 וה-tire3 של התעשיות הביטחוניות זה הידע שלנו.
זיוה איגר: מרבית העבודה של התעשיות הגדולות מסתמכת על התעשיות הקטנות והבינוניות, ולכן משמעות המעבר היא גם משמעות ביטחונית וגם משמעות של פגיעה מאוד-מאוד קשה בכלכלה ובתעסוקה, בטח בימים אלו, שאנחנו מדברים על אחוזי אבטלה כל כך כל כך גבוהים.
זיוה איגר: עכשיו בואו נדבר רגע על העולם שלי.
זיוה איגר: ברכש גומלין – רק בשביל לסדר את ההנחיות והרגולציה – יש בעיית אכיפה בארצות הברית מהסיבה המאוד פשוטה: אנחנו מקבלים מט"ח סיוע, זה לא על דולרים ירוקים, זה רק על מט"ח סיוע.
זיוה איגר: ברגע שאנחנו מקבלים מתנה מט"ח סיוע יש לנו בעיה לאכוף גם רכש גומלין על כסף שניתן לנו במתנה.
זיוה איגר: מן הסתם זה לכולם ברור.
זיוה איגר: לכן זה מבוסס על best efforts.
זיוה איגר: מה שאנחנו עושים פה – בניגוד למכרזים רגילים שבהם אנחנו שמים באופן חד-צדדי התחייבות של חברות בין-לאומיות לממש – הוא הסכם דו-צדדי, ששני הצדדים חותמים עליו, והם בעצם מממשים במדינת ישראל.
זיוה איגר: אבל, ואני רוצה להגיד אבל אחד גדול, המכרזים המאוד-מאוד גדולים – ואמר פה את זה גוני והוא צודק – הם מכרזים שיוצאים בארצות הברית.
זיוה איגר: כבר כרגע בקנה יש סדר-גודל – עוד אין לנו את כל הפרטים – 10 מיליארד דולר מכרזים במשלחת בארצות הברית.
זיוה איגר: בשנים האחרונות אנחנו מייצרים, ושיפרנו את זה מאוד-מאוד משמעותית, חיבור עסקי עם החברות, אנחנו חותמים אתן על הסכמי מסגרת.
זיוה איגר: בדיוק ביום חמישי האחרון חתמנו, במעמד השר, על הסכם מסגרת עם לוקהיד-מרטין, לפני כשנה פלוס חתמנו עם בואינג.
זיוה איגר: הסכמי המסגרת האלה מייצרים תשתית עסקית עם החברות ומה שבפועל קורה נקודתית, חה"כ שלח, זה שהם עושים פי שלושה מהמחויבות שלהם.
זיוה איגר: היום, אם אני לוקחת סדר גודל של חמש השנים האחרונות, 5.7 מיליארד דולר מימושים בתעשיות הישראליות מרכש ביטחוני.
זיוה איגר: זה המון כסף.
עפר שלח: אבל מה שאמר גוני לצטר היה שהכסף הזה אכן מגיע לפה ומגיע לתעשיות הגדולות אבל לא ממומש עי ידי התעשיות הקטנות והבינוניות פה בישראל אלא יוצא אחר כך לחו"ל מפני שלתעשיות הגדולות יש כל מיני חשבונות offset עם מדינות אחרות.
זיוה איגר: נקודה מאוד נכונה ואכן החל מהשנה האחרונה אנחנו נמצאים בבעיה מאוד קשה כי בפועל היום רוב המימוש נעשה בתעשיות הגדולות, למרות שעשינו מפנה מטורף בשנה האחרונה.
זיוה איגר: לראיה, בואינג עשתה כשני ימי ספקים בשנה האחרונה רק לתעשיות קטנות ובינוניות, וגם לוקהיד-מרטין, בשיתוף עם משרד הביטחון ואתנו.
זיוה איגר: יש הרבה תעשיות ביטחוניות קטנות ובינוניות שמקבלות, הן עדיין לא הרוב – אני מסכימה עם גוני, הן עדיין לא הרוב – אבל אנחנו במגמה.
זיוה איגר: יש את ראדא, וישיי, אינטל, אופק, תא"ת, עשות, בז.
זיוה איגר: יש לנו רשימה שלמה של תעשיות ואנחנו לגמרי שם, אבל הוא צודק.
זיוה איגר: לכן אנחנו הולכים להדק את שיתוף הפעולה עם משרד הביטחון והפתרון הוא למעשה להיכנס לתהליך בשלב כמה שיותר מוקדם של פרסום המכרז על מנת לחשוף לתעשיות הביטחוניות הגדולות האמריקאיות את הפוטנציאל של מה הן יכולות לממש.
זיוה איגר: זאת אומרת, ברגע שיוצא מכרז במש"ן – וזה מכרזי ענק שיוצאים ממש קדימה – אנחנו נכנסים לתמונה ויד ביד עם משרד הביטחון אנחנו בעצם מנסים לעשות את אותם חיבורים לכמה שיותר תעשיות קטנות ובינוניות שמן הסתם יקבלו.
זיוה איגר: אבל, אני אומרת את זה באבל, אני חושבת שצריכים להיות עוד מהלכים במקביל.
זיוה איגר: קודם כל, אפשר לחייב במכרזים האלה.
זיוה איגר: בסוף מי שמוציא מכרז זה מי שמגדיר את המכרז ואתה יכול להגדיר במכרז מה שאתה רוצה.