GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אל"מ נעם פינק: יש להם שירותים, מקלחות, הדברים שלהם.
אל"מ נעם פינק: הם צריכים לפעמים לקבל דברים, אז השאיפה היא שהם יקבלו מבחוץ פנימה ולא יצאו, זאת אומרת, חייל לא ילך לאפסנאות לקחת מדים אלא המדים יגיעו אליו כשהוא צריך להחליף מדים.
אל"מ נעם פינק: אני צריך לבדוק שם חייל, אז אם אני יכול, אני אשלח לבדוק אותו בתוך הקפסולה עם תנאים מגנים ואני לא אביא אותו למרפאה.
אל"מ נעם פינק: זו דוגמא להתנהלות.
אל"מ נעם פינק: עם ההחמרה והעלייה בהיקפי התחלואה רידדנו את הקפסולות אפילו לקפסולות מחלקתיות, זה השלב הנוכחי שאנחנו נמצאים בו בצה"ל, שזה כבר מפצל למיני מתחמים בתוך הצבא.
אל"מ נעם פינק: זה נשמע מאוד מאוד כירורגי מה שתיארתי.
אל"מ נעם פינק: המציאות היא לא כירורגית, אנחנו מתמודדים איתה.
אל"מ נעם פינק: אתם מבינים שזה לא פשוט.
אל"מ נעם פינק: מנסים לעשות הכי טוב שאפשר.
אל"מ נעם פינק: פה אני חייב להגיד שאני מאמין שגם אם עשית אפקט של 90%, מנעת את רוב התחלואה.
אל"מ נעם פינק: צריך להסתכל על זה לא במשקפיים של נוירוכירורגיה אלא במשקפיים של אפקט מסה ולהשיג את האפקט העיקרי.
עפר שלח: אני מנסה לדמיין לי גם לא רק בהיבט של קפסולות או לא קפסולות אלא גם בהיבט של הדברים שמומלצים לאוכלוסייה הכללית, כמו חבישת מסכות ושמירת ריחוק פיזי וכן הלאה, ואני מנסה לצייר לעצמי את זה ביחידת שדה או אפילו בבסיס שבבסיס שלו הוא לא בנוי על מרחקים כאלה או התנהגות כזאת.
עפר שלח: אתם מרגישים שאתם מצליחים ליישם את הכללים האלה גם בתוך המסגרת של הצבא?
אל"מ נעם פינק: אני חושב שאנחנו מצליחים ליישם ברוב הזמן.
אל"מ נעם פינק: אני חושב שאני ריאלי במה שאני אומר.
אל"מ נעם פינק: יש פה אתגר לא פשוט, אגב, אתגר בעיקר של המפקדים של היחידות.
אל"מ נעם פינק: הכללים הם מאוד מאוד ברורים בצה"ל, הם מופצים על ידי אמ"ץ, הם נכתבים על ידי חיל הרפואה יחד עם אמ"ץ.
אל"מ נעם פינק: יש גם זרוע שהיא זרוע מפקחת, שמוודאת את זה.
אל"מ נעם פינק: אגב, הכללים לגבי מסכות וריחוק, אותו דבר כמו באזרחות.
אל"מ נעם פינק: פה אין הבדל.
אל"מ נעם פינק: ככלל הייתי אומר, הצבא ממושמע.
אל"מ נעם פינק: לדעתי גם הציבור הפך להיות יותר ממושמע.
אל"מ נעם פינק: זה היה קצת פחות טוב בתחילת הגל השני.
אל"מ נעם פינק: הצבא ממושמע יותר, אנחנו מצליחים יותר.
אל"מ נעם פינק: זה ודאי לא מאה אחוז.
עפר שלח: אוי ואבוי לנו אם היה ההיפך.
עפר שלח: היה עד היום חולה קשה בצה"ל?
אל"מ נעם פינק: לא היה חולה קשה, אפילו לא היה חולה בינוני.
אל"מ נעם פינק: היו לנו חשודים לבינוניים שפינינו לבתי חולים והתברר שהם לא דלקת הריאות של קורונה, בעצם זה הבינוניים של בתי החולים.
אל"מ נעם פינק: זה היה משהו אחר שחיקה את זה, כולל אצל חולה קורונה מאומת, אבל כולם בצה"ל היו קלים עד היום.
עפר שלח: אוקיי, אנחנו נניח לך בשלב הזה.
עפר שלח: אני אבקש להעלות את מפקד המשר"פ, אנחנו נחזור לכמה נושאים שנוגעים לדוח בכלל.
אל"מ יובל רן: שלום, צוהריים טובים.
עפר שלח: אני רוצה לחזור באמת לכמה נושאים שהיו קודם.
עפר שלח: אני שאלתי קודם את ראש אט"ל והוא אמר בצדק שאתה יותר בנוי לענות לשאלה על למשל רפואת מומחים, הרפואה השניונית.
עפר שלח: האם היום התהליך של חייל שזקוק, החל ממה שהוא זקוק לו ברפואה הראשונית ודרך הפניה לרופא מומחה וכן הלאה, האם היום הוא מתנהל לשביעות רצונכם?
אל"מ יובל רן: קודם כל שמי יובל, אני מפקד המרכז לשירותי רפואה בכיסא הזה אני אחראי על קופת החולים של צה"ל באופן ישיר.
אל"מ יובל רן: כדי לתת לוועדה תשובה טובה לגבי רפואת מומחים, אני אתן תשובה גם על הרפואה הראשונית ואני גם אדבר רגע על הנושא של מוקד "מכל הלב" שהוא המוקד שלנו שנותן מענה.
אל"מ יובל רן: הביקורת שהייתה בזמנו דיברה על כל הנושאים האלה והעלתה סוגיות חשובות ונכונות בהקשר לטיפולם, אז קודם כל אני רוצה להגיד מילה על סוגיית הזמינות והנגישות לחיילי צה"ל לשירותי הרפואה.
אל"מ יובל רן: אכן בתקופה שהביקורת נעשתה וגם בשנים שאחריה היה קושי רב לחיילים להגיע לשירותי הרפואה.
אל"מ יובל רן: היה שיח גדול על כל נושא הנגישות והזמינות ובשנים האחרונות חלה בנושא הזה התקדמות משמעותית.
אל"מ יובל רן: המוקד שנקרא מוקד "מכל הלב" של צה"ל, שעוסק בזימוני התורים גם בתוך היחידות העורפיות של צה"ל, לחלק גדול מאוד מהזימון תורים ברפואה הראשונית וגם כמעט בכל יחידות צה"ל בנושא הזימון לרפואה שניונית, עבר הרחבה משמעותית עוד לפני הקורונה.
אל"מ יובל רן: עכשיו אנחנו מרחיבים אותו עוד יותר בגלל הקורונה.
אל"מ יובל רן: עוד לפני הקורונה שירותי המוקד הורחבו משמעותית וגם מבחינת מערכות המידע והיכולת הדיגיטלית הורחבו משמעותית על מנת לשפר את הזמינות, זאת אומרת שמה שהיה פעם בתקופת הביקורת, שהיה רק מענה טלפוני, השתנה משמעותית והיום יש גם יכולת להגיע ב-SMS, גם יכולת לשלוח מייל גם צבאי וגם אזרחי, גם יכולת להיכנס לאתר צה"ל.
אל"מ יובל רן: באתר צה"ל יש פורטל אישי לכל משרת בצה"ל גם בחובה וגם בקבע וכל אחד יכול להיכנס דרך הפורטל ולהזמין תור.
אל"מ יובל רן: באותו פורטל יש גם מערכת שמוכרת באזרחות, זו מערכת אל-תור.
אל"מ יובל רן: בצבא אנחנו קוראים לה מערכת מדיקליק שדרכה אפשר להגיש בקשות, להגיש מסמכים, לבקש ימי מחלה באנשי קבע, לבקש אישורים לקבל אסמכתאות לניתוחים וטיפולים.
אל"מ יובל רן: הזמינות להרבה מאוד שירותי רפואה שלא דורשים מפגש פנים אל פנים עם הרופא עלתה משמעותית.
אל"מ יובל רן: היא לא הייתה קיימת בכלל בתקופת ביצוע הביקורת והיא עלתה משמעותית בשנים האחרונות.
אל"מ יובל רן: בהקשר הזה גם הזמינות לכל מה שקשור לקביעת תורים לרפואה ראשונית.
אל"מ יובל רן: למשל במחנה הקריה אחד מהדברים שנבדקו, זה גם צוין בפתיח להיום בבוקר בוועדה, נאמר הנושא של מחנה הקריה למשל ומחנה תל השומר, היה זמני המתנה מאוד מאוד ארוכים לתורים.
אל"מ יובל רן: זמני ההמתנה האלה השתפרו משמעותית גם בגלל שיש נגישות לקביעת התור וגם בגלל שהרחבנו משמעותית את המענה של הרפואה הראשונית על ידי הסדרים שונים של רפואה, גם רפואה של משרתים סדירים, גם הסכם עבודה עם חברת ביקור רופא, גם הסכם עבודה עם חברת אסיה.
אל"מ יובל רן: יש יותר שירותי רפואה ביחידות האלה ולכן זמני ההמתנה השתפרו.
אל"מ יובל רן: על מנת לתת גם מספרים, אני אגיד שבאמת קרפ"ר בעקבות הוועדה שם בנצ'מרק של שבעה ימים המתנה לכל היותר ברפואה הראשונית.
אל"מ יובל רן: היום הממוצע לכל היחידות העורפיות בצה"ל, אני שם רגע בצד את יחידות השדה, הממוצע לכל היחידות העורפיות שאני מפקח עליהן הוא 2.3 ימים ובמרפאת הקריה ובמרפאת תל השומר הממוצע נע בין חמישה לשישה ימים.
אל"מ יובל רן: גם הממוצע הזה, חמישה-שישה ימים הוא עכשיו קצת החמיר בגלל הקורונה.
אל"מ יובל רן: כבר היינו בשלושה-ארבעה ימים בממוצע, כך שבהקשר הזה חל שיפור מאוד משמעותי במענה לרפואה הראשונית.
יוסי ביינהורן: מספק אתכם לוחות הזמנים האלה למתן מענה?
אל"מ יובל רן: אם אתה שואל אותי לגבי רפואה ראשונית, אז האידיאל זה שנגיע ל-72 שעות.
אל"מ יובל רן: הייתי שמח להגיד שכל אחד יוכל בצה"ל מרגע שהוא מבקש רפואה ראשונית, להגיע תוך שלושה ימים לרופא הראשוני.
אל"מ יובל רן: כמו שאמרתי, הממוצע לכל יחידות המשר"פ, מה שאני קורא, כל יחידות העורף של צה"ל, הוא כבר עומד על 2.3 אבל מחנה תל השומר ומחנה הקריה אלה שניים מהמחנות הגדולים ביותר בצה"ל, לא אציין כאן בדיוק כמה משרתים בכל אחד מהמחנות האלה אבל מדובר בעשרות אלפים, ולכן אם אני מצליח לעמוד בצה"ל על ממוצע של 2.5 ביחידות האלה, אני מצליח להגיע לארבעה-חמישה ימים, שזה כמובן זימון תורים, לא רפואה דחופה.
אל"מ יובל רן: מי שצריך רפואה דחופה, יש לו מענה מיידי באותו יום או ביחידה או בשירות של המיון הקדמי שלנו שזה חברת ביקור רופא בשעות אחר הצהריים, כך שיש מענה לרפואה דחופה שהוא מהיום להיום באופן קבוע לכל משרתי צה"ל, אבל בהקשר של זימון תורים אנחנו התקדמנו מאוד משמעותית בשנתיים האחרונות ואני חושב שזה מקום טוב.
אל"מ יובל רן: תמיד אפשר לשאוף ליותר.
אל"מ יובל רן: תפקידי כל הזמן להיות לא שבע-רצון באופן מלא מהמערכת ותמיד לחפש איך לשפר אותה וזה מה שאנחנו עושים ביום-יום.
אל"מ יובל רן: בהקשר הזה אני רוצה להגיד מילה על נושא של זמינות רפואת מומחים, רפואה שניונית מה שנקרא.
אל"מ יובל רן: אנחנו מנסים להביא את מקסימום רפואת מומחים שאנחנו יכולים לתוך צה"ל.
אל"מ יובל רן: האינטרס שלנו זה לתת כמה שיותר רפואת מומחים בתוך מוסדות צה"ל וכמה שפחות בבתי החולים.
אל"מ יובל רן: הסיבה העיקרית לזה היא שכשאני מביא רפואת מומחים לתוך מוסדות צה"ל, אני מצליח להביא רופאים מומחים, וכשאני שולח את אותם חיילים לבתי החולים, אז הרבה פעמים במרפאות החוץ של בתי החולים מבקשים מתמחים כמו שגם אני הייתי כשהייתי מתמחה, ואני מעדיף להביא רופאים מומחים לתוך צה"ל שחלקם בכירים מאוד, מנהלי מחלקות, מנהלי יחידות ואנחנו עוסקים בזה בצורה נמרצת.
אל"מ יובל רן: אנחנו מחלקים את השירותים לשירותים שהם שירותי הליבה של הרפואה הצבאית.
אל"מ יובל רן: יש חמישה תחומים שמוגדרים שירותי הליבה, שזה אורתופדיה, עור, נשים, עיניים ואף-אוזן-גרון, ובתחומים האלה אנחנו משקיעים הרבה מאוד מאמץ בכל מיני שיטות, גם להביא אנשי מילואים, גם להביא רופאים יועצים וגם להביא רופאים במכרז ששמו מכרז שעות קנויות.
אל"מ יובל רן: צריך להגיד שבשנה האחרונה המכרז הזה נפתח בשיתוף פעולה עם מנה"ר בשתי פעימות, והביא לנו הרבה יותר שעות מומחים בהסדר שעות קנויות לצה"ל, מה שמאפשר לנו לקצר את זמני ההמתנה בתוך הצבא בצורה מאוד משמעותית.
אל"מ יובל רן: זמני המתנה, נאמר כאן מקודם בפתיח שיש איזשהו רף שהוגדר לפני כמה שנים, של 14 יום ללוחם ו-21 יום למי שאינו לוחם.
אל"מ יובל רן: צריך להגיד שזה רף ממוצע.
אל"מ יובל רן: הוא רף מאוד כללי.
אל"מ יובל רן: בתחומים מסוימים אני לא שבע-רצון עם הרף הזה גם.
אל"מ יובל רן: אני שואף לפחות.
אל"מ יובל רן: אני רוצה לשים רף הרבה יותר שאפתני, שתוך שבוע הוא יגיע לאורתופד וביחידות הלוחמות אנחנו אכן עושים מאמצים גדולים שזה יצליח.
אל"מ יובל רן: אנחנו עושים להם ימים מרוכזים.
אל"מ יובל רן: אנחנו פונים אל היחידות האלה באופן יזום ומבקשים מהם לתאם תורים באופן יזום על מנת לתת להם שירותים יותר מהר על מנת להחזיר את הלוחמים לכשירות כמה שיותר מהר.
אל"מ יובל רן: לעומת זאת יש מקצועות שהביקוש שלהם יותר נמוך, לכן הממוצע קצת פחות רלוונטי.
אל"מ יובל רן: למשל, אני אתן לכם דוגמא למקצוע המטולוגיה שזה רפואה של מחלות דם.
אל"מ יובל רן: לעולם ממוצע הפניה יהיה בין 45 ימים ל-60 ימים, בעיקר בגלל שהרופאים מזמנים את החיילים אליהם לביקורת אחת לחודש וחצי-חודשיים, לכן ממוצע ההתייצבות אליהם הוא 60-45 יום.
אל"מ יובל רן: אם מסתכלים רק על הממוצע של כלל השירותים, אז זה יכול להיות מטעה ולכן אנחנו מתעסקים בלקצר משמעותית את חמשת התחומים שבליבה, והמכרז הנוכחי של השנה מאפשר לנו לקצר את זה משמעותית.
אל"מ יובל רן: אנחנו היום לא עומדים על 14 יום ממוצע אבל כן עומדים על אזור ה-23-22 לכלל מרפאות המומחים בצה"ל, מה שאומר שיש מרפאות שבאמת מצליחים להגיע אליהן תוך שבוע ויש גם כאלה שלא, שמצליחים להגיע תוך 21 יום או 28 יום, שזה בדרך כלל באותם מקצועות שהם פחות בביקוש, פחות בדרישה, פחות בליבה וגם לא בהכרח ללוחמים אלא לאוכלוסיות שהן פחות בהולות בהקשר הטיפול הרפואי.
עפר שלח: אוקיי, אני אחזור לסיום באמת לסגן הקרפ"ר.
עפר שלח: יש לכם היערכות לתרחישים של פריצה משמעותית, שיעלו השיעורים באופן שיאתגר את היכולת שלכם להתמודד עם זה?
אל"מ נעם פינק: אז כן, אנחנו כמו שאמרתי, נערכים להרחבת התחלואה.
אל"מ נעם פינק: נערכים להרחבת התחלואה זה פתיחה של מתקן מחלימים נוסף שדיברתי עליו, שנפתח ביום חמישי.
אל"מ נעם פינק: צריך להגיד שחיל הרפואה, אגב, הכין גם מתקן לחיילים במצב פחות טוב.
אל"מ נעם פינק: עד כה לשמחתי לא ראיתי אבל אם יופיעו לנו כאלה, הכנו גם לזה מענה עוד בגל הראשון.
אל"מ נעם פינק: בכל היבט הבדיקות, לקחת אותם, המעבדה, אנחנו עולים ל-1,000.
אל"מ נעם פינק: 1,000 זה פול קפסיטי.
אל"מ נעם פינק: אם נידרש מעבר לזה, אז אנחנו נלך לערוצים של רכש או ערוצים כאלה שדיברת עליהם מקודם.
עפר שלח: אני מנסה לחשב בראש, ניסיתי לבדוק בנתונים איך זה 1,000 באוכלוסייה של צה"ל יחסית לכמות הבדיקות באוכלוסייה הכללית, אבל האמת היא שגם לאוכלוסייה שלכם יש מאפיינים אחרים.
עפר שלח: זה פחות קובע.
עפר שלח: אני מאוד מודה לך.
עפר שלח: קיבלנו תמונה בהקשר של הקורונה.
עפר שלח: באמת קשה לשפוט מצה"ל לאוכלוסייה הכללית.
עפר שלח: זה אוכלוסייה מאוד ייחודית בחלוקת הגילאים שלה, ביכולת השליטה עליה וכן הלאה.
עפר שלח: יחסית לזה, העובדה שיש עליה כזאת משמעותית יחד, שהיא די מקבילה בשיפוע של הגרף שלה לעליה באוכלוסייה הכללית, היא לא משמחת.
עפר שלח: היית חושב שבצה"ל הנתונים הבסיסיים יהיו יותר טובים, יכולת השליטה תהיה יותר טובה אבל המצב הכללי נראה מצב שהוא בהחלט בשליטה.
עפר שלח: יוסי, ירדנה, עוד משהו שאתם רוצים להוסיף?
ירדנה דורון: לא.
עפר שלח: מאה אחוז, תודה רבה לכולם, אני נועל את הדיון.
עפר שלח: הדיון של היום – מטרתו היא בניגוד לרגיל, פחות לצאת מתוך דוח מבקר המדינה ולראות מה תוקן, מה לא תוקן, מה צריך להמשיך לתקן וכן הלאה; בשבועות האחרונים אנחנו את כל הדיונים שלנו מכוונים לדברים שנגזרים מהעולם החדש שאנחנו נמצאים בו, עולם משבר הקורונה, אבל נדמה שענף התרבות שבו נעסוק היום, זה לא עולם חדש.
עפר שלח: קשה למצוא את המילים, זאת אומרת: כל הענפים שקשורים בהצטופפות של אנשים במקום אחד, בין אם באולמות מופע או במטוס, הענפים האלה עברו את הטלטלה יותר קשה מכולם, נכנסו אליה יותר מוקדם מכולם וייצאו ככל הנראה יותר מאוחר מכולם.
עפר שלח: היכולת של האנשים והמוסדות בתוכם לשרוד היא קטנה ותלויה על בלימה.
עפר שלח: הדיון הזה נעשה, מפני שאת הקול של האנשים האלה – למרות שהוא נשמע בחלקו תקשורתית – צריך להשמיע פעם אחר פעם, בטח בוועדה הזאת.
עפר שלח: הייתי ראש שדולת תרבות בכנסת לאורך שנים.
עפר שלח: אני מכיר את הקשיים של הענף הזה גם בימים כתיקונם.
עפר שלח: עסקנו בהם, ניסינו לקדם אותם, ניסינו לקדם חקיקה, קידמנו חקיקה או פתרונות תקציביים שנגזרים מהם.
עפר שלח: כל זה לא רלוונטי כמובן לעולם שאנחנו נמצאים עכשיו.
עפר שלח: יהיה אתנו יותר מאוחר שר התרבות והספורט, ידידי חילי טרופר, שיוכל לענות.
עפר שלח: הוא יענה, ננסה לשמוע ממנו גם על פתרונות שמתעצבים, אבל בעיקר אנחנו נשמע את האנשים עצמם וגם את משרד האוצר.
עפר שלח: אנחנו מתחילים כרגיל עם דוח מבקר המדינה, שכאמור, משיק – אני מבקש שבהצגה, ככל שאנחנו יכולים להתמקד בדברים שאכן משיקים – למה שקורה עכשיו, בעיקר בנושא של תמיכות, הנושא של הדוח שבו נעסוק.
עפר שלח: עורך דין יצחק לב, בבקשה.
יצחק לב: בוקר טוב.
יצחק לב: כמו שנאמר, הדוח נערך בעידן אחר, בתקופה אחרת.
יצחק לב: אנחנו ניתן רק את המסגרת, שאליה הדוח מתייחס.
יצחק לב: הדוח בוצע בשנים 2014 ל-2015, פורסם ב-2016, והוא התייחס לתמיכות שניתנו בשנים 2011 עד 2014.
יצחק לב: אגב, באותה תקופה סכום התמיכה השנתית הממוצעת עמד על כ-2.4 מיליארד ש"ח בשנה.
יצחק לב: הדוח עצמו בדק תמיכות שניתנו למשרד הביטחון, למשרד החינוך, למשרד הרווחה, למשרד לשירותי דת וגם למשרד התרבות והספורט.
יצחק לב: אגב, הוועדה לענייני ביקורת דנה בדוח בשלושה מועדים: ינואר 17', דצמבר 18' ואוקטובר 19'.
יצחק לב: מאז הביקורת, משרד האוצר גם פרסם נוהל תמיכות חדש.
יצחק לב: אנחנו בדוח עצמנו הצבענו על מספר ליקויים מרכזיים, בכלל זה: אי עדכון מבחני תמיכה, שהם הבסיס למתן התמיכה; אי פרסום מראש של תקציבי התמיכה; תמיכה רבה במוסדות ציבור, שהם נתמכים יחידים, עם כל הבעייתיות שיש בכך; תוספות תקציב לתמיכה שניתנו במהלך השנה, על כל המשמעויות של הקושי לתכנן גם במשרדים וגם אצל מקבלי התמיכות; ומתן תמיכות מכוח הסכמים קואליציוניים, מי שהנחה את בעלי התפקידים, את הפקידים באוצר היו פעילים פוליטיים, ולא בעלי תפקידים פורמליים בשירות המדינה.
יצחק לב: מבחינת הרלוונטיות לתקופה הנוכחית, אנחנו מאז לא עשינו ביקורת מעקב בעניין.
יצחק לב: אנחנו לא בקיאים בתמונת המצב כעת, אבל כל המגבלות, מבחני התמיכה, היבטים של שוויון וכו', הם עקרונות שאמורים וצריכים להמשיך לעמוד גם בעת הזאת, מעבר כמובן לפתרונות היצירתיים שצריכים כנראה לתת למצב המיוחד שבו אנחנו נמצאים.
יצחק לב: ככל שתרצו, אנחנו יכולים להציג ולפרט באופן פרטני את הממצאים ואת הליקויים, אבל כמו שנאמר, זה מתייחס לעבר, ואני לא בטוח שכל אחד מהדברים האלה באמת רלוונטי לנושא הדיון היום בנושא תרבות, כי זה עוסק במשרדי ממשלה מעבר למשרד התרבות ובוחן את העמדה - - -
עפר שלח: כשאני רואה את הטבלה שנתתם, התמיכות הגבוהות ביותר בתחום התרבות.
עפר שלח: האם נכנסתם לבדיקה פרטנית של הקריטריונים, של ההתאמה שלהם לאותו זמן וכן הלאה?
עפר שלח: האם בדקתם אם ההנחיות מתקיימות וראויות, או גם בהנחיות עצמן?
יצחק לב: לא בחנו את הקריטריונים מבחינת המהות והרלוונטיות שלהם.
יצחק לב: הגורמים המוסמכים הם אלה שקבעו את הקריטריונים.
יצחק לב: הגורמים, המשפטיים לצורך העניין, הם אלה שגם העלו את התהיות או הספקות ביחס לליקויים שיש באותם קריטריונים, ואנחנו בחנו עד כמה הם פועלים לתקן את אותם מבחנים.
עפר שלח: תודה לשלב הזה, אלא אם יהיו דברים שאתם תצטרכו להתערב בדיון.
עפר שלח: אני מקדם בברכה את חברתי אורלי פרומן, לא רק חברת כנסת, אלא לשעבר מנכ"לית משרד התרבות והספורט.
עפר שלח: אורלי, האם את רוצה להגיד משהו לפתיחה?
עפר שלח: אנחנו באים היום לזעוק את הזעקה וגם לחפש פתרונות אפשריים לעולם התרבות, ככל שנוכל.
אורלי פרומן: קודם כל, תודה על הדיון בנושא הזה.
אורלי פרומן: אני חושבת שלעולם התרבות יש חלק מאוד מאוד מאוד משמעותי בהוויה של החברה הישראלית.
אורלי פרומן: אנשי התרבות נדמו מאז תחילת המשבר, וכבר ראו אוטוטו את האור בקצה המנהרה, אבל זאת היתה רכבת שבאה ממול ועוד פעם לא נתנו להם לחדש את הפעילות, שאפילו לא הספיקה להתחיל.
אורלי פרומן: יש פה מספר בעיות מרכזיות: אחת, שאנחנו מפסידים חלק מאוד משמעותי בשיקום החברה הישראלית על ידי עולם שעושה רק טוב לאנשים.
אורלי פרומן: גם ככה התקופה הארוכה הזאת היא מאוד מאוד קשה לאזרחים – המשבר הבריאותי, נוסיף לזה את המשבר הכלכלי שבעיניי הוא חמור יותר מהמשבר הבריאותי, והם חלק מהעניין.
אורלי פרומן: אדוני היושב-ראש, לא יודעת אם ראיתם, אתמול ראיתי את אותה זמרת אופרה של האופר הישראלית בטלוויזיה הכניסה את הצוות אליה הביתה.
אורלי פרומן: הביאו לה ארגז עם אוכל.
אורלי פרומן: היא אוכלת בקושי ארוחה אחת ביום מזה מספר שבועות.
אורלי פרומן: היא ובעלה מקבלים דמי אבטלה מינימליים, שלא מאפשרים להם לשלם את כל הוצאות המחיה, וזו רק אחת מן האומנים והאומניות, ולא רק הם, אלא כל האנשים שעוטפים את העולם הזה, שהם למעלה מ-150,000 אנשים שעוסקים בעולם התרבות והספורט.
אורלי פרומן: יש לנו גם אותם באופן אישי.
אורלי פרומן: יש לנו מוסדות.
אורלי פרומן: אנחנו לא רוצים לראות מוסד תרבות נסגר.
אורלי פרומן: לא רוצים לראות דבר כזה.
אורלי פרומן: מדינת ישראל באמת לא רוצה לראות – זאת השקעה של כל כך הרבה שנים, עם עולם כזה עשיר, שידוע גם ברמה הבין-לאומית.
אורלי פרומן: אגב, עולם התרבות הוא השגריר הטוב ביותר שיש למדינת ישראל ברחבי העולם.
אורלי פרומן: יש פה שתי קבוצות: העצמאים בקרב עולם התרבות, ומוסדות התרבות שנתמכים על ידי המדינה.
אורלי פרומן: אי אפשר לשנות את מבחני התמיכה הקיימים.
אורלי פרומן: מבחני התמיכה הקיימים מבוססים על ביצועים בפועל.
אורלי פרומן: הביצועים בפועל הם אפס, והם מבוססים על הכנסות עצמיות בסדר גודל של 70%-80%.
אורלי פרומן: אין הכנסות עצמיות, אין מכירת כרטיסים היום.
אורלי פרומן: לכן מבחני התמיכה האלה לא רלוונטיים.
אורלי פרומן: צריך להחליט משהו אחר לשנה הזאת, בין אם לשקף את 2019 ולהעביר אותה ל-2020, כי גרוסו מודו מרבית מוסדות התרבות מקבלים כמעט אותה תמיכה – כמובן, כפונקציה של הקריטריונים, אבל בגרוסו מודו, אם לא מתווסף גוף חדש, אתה מקבל פחות או יותר את אותו סכום, ואם התקציב גדל, בפרופורציה מגודל התקנה.
אורלי פרומן: לכן צריך לעשות פה איזושהי יצירה אחרת, לעזוב את המבחנים ולדבר תקציבית על 2020 אל מול 2019 ולעזור למוסדות האלה לשרוד את התקופה הזאת, ובמקביל צריך לדבר על עולם העצמאים בתוך עולם התרבות.
עפר שלח: נתחיל בשטח, כמו שאמרת.
עפר שלח: יוסי אדרי?
עפר שלח: התנתק.
עפר שלח: עמית ליאור, לאחרונה אתה ואני התראינו פה בעניין מאבקים ערכיים – למרות שגם בסוף הצלחנו להביא להם משמעות כספית סביב חוק קולנוע, נאמנות בתרבות והדברים האלה.
עפר שלח: המאבק היום הוא אחר לגמרי.
עפר שלח: אתה תסריטאי, יוצר.
עפר שלח: בפן האישי, איפה אתה היום?
עפר שלח: ממה אתה מתפרנס?
ליאור עמית: קודם כל, בפן האישי נעצרו לי שלוש עבודות מאוד מאוד רציניות בתחילת מרץ, שלושה סרטי קולנוע שהיו אמורים לצאת לדרך.
ליאור עמית: לא הוצאתי חשבונית מאז מרץ.
ליאור עמית: למזלי, אני גם מרצה בבצלאל, אז יש לי איזושהי הכנסה, אבל בגדול גמרתי לחיות בישראל מאמנות, מתרבות, זה גם ככה לא פשוט, אז אני כרגע נמצא במצב שאני בקושי צף.
ליאור עמית: יחסית לאחרים, המצב שלי בסדר, כי אני בכל זאת מצליח להכניס איזשהו משהו מההוראה.
עפר שלח: איזה עזרה אתה קיבלת מאז תחילת המשבר?
עפר שלח: איזו עזרה קיבלו העמיתים שלכם כעצמאים בתחום הזה?
ליאור עמית: הבוקר ראיתי שנכנסה לבנק הפעימה השנייה.
ליאור עמית: קיבלתי שתי פעימות, פעימה אחת של 10,000 שקל ועכשיו עוד 7,000 שקל, בסך הכול 17,500 או 18,000 שקל מהמדינה עד עכשיו.
עפר שלח: מה שהגיע לך או לכם על פי המבחנים שקבעה הממשלה בתכניות שלה הגיע בסופו של דבר, כולל הבוקר?
ליאור עמית: כן, הגיע פעמיים.
ליאור עמית: בסך הכול קיבלתי עד היום שתי פעימות וזה נכנס לבנק, כן.
עפר שלח: עולם ההפקות עכשיו עומד במקום.
עפר שלח: הרי כל עולם התרבות עומד במקום בכל העולם.
עפר שלח: מתוך היכרות של הפקות בין-לאומיות שהיו צריכות להגיע לפה ושיתופי פעולה, כשאתם מסתכלים קדימה, יש איזשהו תאריך או אור לא וירטואלי בקצה המנהרה הזאת?
ליאור עמית: האור שקיים הוא רק וירטואלי.
ליאור עמית: אחת ההפקות שנעצרו היא סדרת טלוויזיה שהיתה צריכה להיות שיתוף פעולה של נטפליקס יחד עם חברה מנורבגיה יחד עם הוט מישראל.
ליאור עמית: הנורבגים לא יכולים להגיע עכשיו לארץ.
ליאור עמית: יש איזושהי אשליה, שאולי באוגוסט נתחיל לצלם, אבל אין סיכוי שזה יקרה.
ליאור עמית: כל הפריחה הגדולה של כניסת כסף מחוץ לארץ ושת"פים מחו"ל, פיסית אי-אפשר להביא לפה שחקנים שישחקו פה.
ליאור עמית: שנית, כרגע המדינות מתכנסות בתוך עצמן.
ליאור עמית: גרמניה לא תשקיע בקופרודוקציה בישראל כל זמן שהגרמנים נמצאים במצב הזה.
ליאור עמית: המדינות הולכות ונסגרות.
ליאור עמית: הציפייה לשיתופי פעולה ולקופרודוקציה היא אשליה, אני לא רואה את זה קורה בחצי שנה, שנה הקרובה.
ליאור עמית: הרבה כסף שזרם לישראל בזכות זה שהפכנו להיות סוג של בון טון בעולם – כל הדבר הזה נעצר.
עפר שלח: תן לי בעוונותיי לייצג את הממשלה לרגע – אני אגיד שיש שתי ישויות שאני מדבר איתן: האדם הפרטי, שצריך לעזור לו לעבור את התקופה בעזרת דמי אבטלה, עזוב את הכינוי המדויק; ויש את הענף, שאני כממשלה לא יודע לעזור לו.
עפר שלח: מה הפתרון לענף בסיטואציה שאנחנו נמצאים בה?
ליאור עמית: כמו שאתה אומר, יש פה קורונה קטן וקורונה גדול.
ליאור עמית: הקורונה הקטן זה להציל אנשים עכשיו מחרפת הרעב שלהם, להזרים כסף לחשבונות שלהם במסגרת היותם עצמאים ולהתייחס לסיפור הזה כמו לחוק דמי אבטלה שרציתם להעביר ולא עבר.
ליאור עמית: הוא חייב לעבור.
ליאור עמית: אנשים פה צריכים איזושהי ודאות ואיזשהו ביטחון סוציאלי וכלכלי.
ליאור עמית: הסעדים שמגיעים ליוצר עצמאי במסגרת היותו עצמאי הם ברורים מאליהם.
ליאור עמית: אנחנו תעשייה.
ליאור עמית: אני מדבר עכשיו על הקולנוע, אני לא נכנס לסיפור של אולמות התיאטרון, יש פה אנשי תיאטרון שידברו על זה.
ליאור עמית: אנחנו תעשייה, וכרגע אנחנו גם התעשייה היחידה שיכולה לעזור לשחקנים מובטלים, שלא יכולים להיכנס עכשיו לאולמות.
ליאור עמית: הדרך היחידה שאני מכיר לעזור לתעשייה זה לשפוך כסף, להכניס כסף פנימה ולהזרים כמה שיותר דם וחמצן.
עפר שלח: אבל לשפוך כסף על מה?
עפר שלח: אם אתה אומר שהפקות בין-לאומיות לא יגיעו לפה עכשיו.
עפר שלח: הפקה מקומית גם קשה לעשות בתנאי הסגר הקיימים.
ליאור עמית: עפר, עושים.
ליאור עמית: כרגע יש סטים שעובדים.
ליאור עמית: אם לצורך ענייננו יזרימו עכשיו עוד 50 מיליון, 100 מיליון שקל לתוך התאגיד ויוציאו לדרך עוד חמש, 10 הפקות, זאת המון עבודה להרבה מאוד אנשים.
ליאור עמית: אם ימצאו איזושהי דרך לעודד, לעשות רגולציה מעודדת לזכיינים, להוט וליס, ותמורת כל שקל שהם משקיעים ביצירה מקומית, המדינה תיתן להם איזושהי תמיכה, זה יזרים כסף לתעשייה, זה יזרים עבודה, המון המון אנשים, צוותים, תאורנים, צלמים והמון שחקנים שכרגע לא עובדים, כל סט של קולנוע, של סדרה – לפעמים יש 80, 100, 200 שחקנים שמתפרנסים מזה, שחקנים שכרגע לא יכולים להתפרנס מהתיאטרון, לא יכולים להתפרנס מהפרינג', יכולים בהחלט מטלוויזיה, יכולים גם להתפרנס מסרטי קולנוע שיושבים עכשיו על המדף ולא יוצאים לדרך כי אין להם כסף.
ליאור עמית: אבל כרגע הכסף הזה לא מוזרם לקרנות במסגרת ה-200 מיליון שקל שרצו עכשיו לתמוך, זה לא מגיע לקרנות הקולנוע.
ליאור עמית: אם יזרימו כסף לקרנות הקולנוע, סרטי קולנוע שיושבים עכשיו על המדף, שלא מצליחים לגייס כסף מחו"ל, יורידו את המגבלה הזאת שאומרת שאם אין לך עוד כסף מעוד גורם, יתנו לעשות את זה ב-100% כסף ממשלתי, יהיו עוד סרטי קולנוע שייצאו לדרך.
ליאור עמית: הקולנוע והטלוויזיה יכולים להזרים המון המון חמצן לתעשייה הזאת, כולל לכל הסיפור של שח"ם והשחקנים, שכרגע הם והצוותים שיושבים בבית במצב קשה מאוד מאוד מאוד.
עפר שלח: אתם הצגתם לשר התרבות רשימה כזאת של פרויקטים ואיזושהי נגזרת כספית שלהם?
עפר שלח: כשאתה אומר להזרים כסף – ואגב, אני לא מבין למה הכסף שצריך להגיע לקרנות לא מגיע, מה זה שייך לקורונה שהוא לא מגיע, אם זה כסף שאמור כבר להיות מתוקצב, ואת זה נשאל את האוצר.
ליאור עמית: לא, זה כסף שמגיע, אבל התוספת מתוך ה-200 מיליון שקל שחילי טרופר דיבר עליה, שקל מזה לא מגיע לקרנות הקולנוע, זה מגיע למוסדות.
ליאור עמית: אני לא מבין בדיוק את הניואנס החוקי, למה זה לא מגיע לקרנות הקולנוע.
ליאור עמית: זה לא מגיע לקרנות הקולנוע, ואם יגיע לקרנות הקולנוע, ברור שעוד סרטים ייצאו לדרך.
אורלי פרומן: אני חושבת שהוא צודק, כי דווקא עולם הקולנוע המקומי, תוך עידוד יצירה מקומית, יכול להמשיך ולהחיות את עולם התרבות.
אורלי פרומן: אם לא הקצו מתוך ה-200, צריך להקצות פה איזשהו סכום נוסף ולשנות את התנאים של הקרנות, כדי שיאפשרו להם, כי חלק מהתנאים זה גם - - -
עפר שלח: עמית, בגרוסו מודו על כמה כסף אנחנו מדברים שלא מגיע עכשיו?
עפר שלח: מצ'ינג כזה ואחר או כסף בין-לאומי, שצריך כדי שענף הקולנוע והטלוויזיה יעבדו, אם לא בווליום מלא, אז בווליום סביר?
ליאור עמית: אנחנו בדרך כלל יוצאים לדרך עם משהו כמו שני מיליון שקל מהקרנות.
ליאור עמית: אם אנחנו נקבל את הכספים האלה ותהיה תוספת – להגיד לך כמה כסף נעצר?
ליאור עמית: מדובר במאות מיליונים.
ליאור עמית: בשביל זה צריך להביא לפה את מרק רוזנבאום, הוא יוכל לתת לך מספרים יותר מדויקים, אולי גם נגה שנמצאת פה יכולה לדבר על הדברים האלה.
ליאור עמית: אם יזרימו עוד עשרות מיליונים, יש מלא סרטים שיושבים על המדף ומחכים רק לצאת לדרך.
ליאור עמית: דרך אגב, גם בטלוויזיה אנחנו יודעים לעשות את ההתאמות.
ליאור עמית: במידה והסגר הזה ייסגר עלינו עוד פעם, יודעים גם לעשות הפקות קורונה, פשוט צריך שהכסף יגיע.
עפר שלח: ברור, תודה.
עפר שלח: אנחנו נעצור בשלב הזה ונעבור לדובר הראשון של המוסדות, נעם סמל.
עפר שלח: הבימה הוא כמובן מוסד, שצרותיו הכלכליות לא התחילו בקורונה, והן מלוות אותנו כבר הרבה מאוד שנים.
עפר שלח: קודם כל, תן לנו תמונת מצב – כמו שאמר עמית ליאור, וברור לכולנו, כל מה שקשור להידחסות של אנשים באולם נעצר בחריקה אחת.
עפר שלח: מטעמים בריאותיים, אנחנו גם לא מצליחים להניע אותו חזרה.
עפר שלח: איפה אתם נמצאים מבחינה כספית ברגע הזה?
נעם סמל: קודם כל, הבימה היא בהקפאת הליכים על פי החלטה של נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו.
נעם סמל: מונו שני נאמנים, רואה חשבון חן ברדיצ'ב ועורכת דין דורית לוי טילר.
נעם סמל: הם בחרו בי כמנכ"ל מטעמם, עד אשר ירווח לתיאטרון.
נעם סמל: בינתיים מתמודדים על הסדר נושים.
נעם סמל: יש יותר מ-100 מיליון שקל חובות.
נעם סמל: חלק גדול מהחובות הם ליוצרים ולאומנים ישראלים, וחלק מהחובות הם לספקים בארץ ובחו"ל.
נעם סמל: זה כבר תולדה של השנים האחרונות, אבל אם אתה שואל את דעתי, זאת תולדה של עשרות שנים.