GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נועה בן אריה: יחד עם זאת, במסגרת הכניסה של השלטון המקומי מתחת לאלונקה ושיתוף הפעולה הפורה שלנו עם משרד החינוך, ניסינו לגשר על אותם פערים, בעיקר על ידי היכולת שלנו לגייס אמצעי קצה במהירות האפשרית ולחלק לתלמידים ועל ידי הוצאה של חלק מהתלמידים ממקומות שהיה בהם רק מחשב אחד בזמן שהיה צורך לאפשר למידה לשלושה או ארבעה תלמידים בו-זמנית.
נועה בן אריה: אלה הדברים שבהם שהשלטון המקומי ניסה לעזור.
נועה בן אריה: לגייס עוד ועוד ציוד ולמצוא פתרונות לאותן משפחות.
נועה בן אריה: באשר להנחת תשתית, אכן יש לנו פערים, אנחנו מוצאים אותם בעיקר במגזר הערבי, הנחת תשתיות ברשויות פריפריאליות מרוחקות, בפזורה.
נועה בן אריה: גם שם יש קושי אמיתי, ואגב, לא כל כך ברור איך ניתן יהיה לפתור אותו.
נועה בן אריה: לתלמידים מהפזורה שהולכים ללמוד מחוץ לתחום היישוב שלהם בשגרה אין מענה במצב הנוכחי, וזאת בעיה שלא ברור כיצד והאם ניתן יהיה לפתור אותה בטווח הזמנים הקרוב.
נועה בן אריה: אני חושבת שבסופו של דבר כאשר אנחנו נערכים לתרחיש השלישי במספר, התרחיש המשולב, משימת העל של כולנו היא לצמצם את הפערים קודם כול של אמצעי הקצה ושל התשתית.
נועה בן אריה: בעניין הזה אני חושבת שהנוכחות של משרד התקשורת בדיון כזה היא חשובה בצורה בלתי רגילה.
נועה בן אריה: נדרשת העמדת תקציב תוספתי מיידי להנחת תשתיות נדרשות במקומות שבהם יש פערים.
נועה בן אריה: זה עניין שמחויב בטיפול מיידי במסגרת התקציב, אפילו תקציב חירום שיאושר לצורך העניין, כדי לבצע פריצה מהירה בכמה שיותר מקומות.
נועה בן אריה: או לכל הפחות לעשות את זה בנקודות שבהן הפערים הללו תופסים אוכלוסיות רבות, למשל, יישובים בצפון שבהם מצאנו שיש פער של 250 תלמידים שלא יכולים להתחבר בגלל פערי תשתית מתוך 1,000 תלמידים במועצה אחת.
נועה בן אריה: אלה המקומות שצריכים לקבל תשומת לב בתעדוף גבוה יותר, כדי לכסות כמה שיותר מספרים בתחילת השנה.
נועה בן אריה: באשר להצטיידות, ראשית אנחנו הצענו הרבה מאוד פתרונות והם כולם נופלים על אוזניים מאוד קשובות במשרד.
נועה בן אריה: זה כולל הוצאת מחשבים מתוך בתי הספר ולו לתקופה מצומצמת, תוך מתן כל רשתות הביטחון לאבטחת הציוד ושמירה עליו.
נועה בן אריה: זה כולל הוספת תקציב – שגם זה נעשה בתוכנית "מחשב לכל ילד" – על מנת לרכוש עוד מחשבים כדי לספק אמצעי קצה לתלמידים שידם אינה משגת, אם באמצעות מחלקות השירותים החברתיים ברשויות המקומיות שממפות את הצרכים ברשויות, ואם זה באמצעות הכנסת קטגוריה נוספת, מספר המחשבים בבית אב ביחס למספר התלמידים הלומדים בו.
נועה בן אריה: זה משהו שאנחנו צריכים לתת לו ביטוי כדי לספק פתרון למספר התלמידים באותם בתי אב שייאלצו בחלק מימות השבוע ללמוד מרחוק.
עפר שלח: את יודעת לשים תג מחיר על סך כל הפעולות האלה שאת אמרת?
עפר שלח: כמה זה יעלה לנו?
נועה בן אריה: תשתיות האינטרנט שצריך להניח הן נתון שלא נמצא בידי הרשויות.
עפר שלח: אין לנו פה נציג של משרד התקשורת אבל בואי נניח שתשתיות אינטרנט - - -
נועה בן אריה: אני יכולה לומר שכן הוגשה בקשה להגדלת תקציב להנחת תשתית כזאת.
עפר שלח: אבל אני פחות חושב שזה רלוונטי ל-1 בספטמבר.
עפר שלח: אני שואל על הדברים האחרים שאמרתם, למשל יותר מחשבים לילדים ודברים כאלה.
עפר שלח: יש לכם איזשהו נייר שהנחתם שאומר שעם כמות כסף מסוימת תגבירו יכולות ותקטינו את הפגיעה מבחינת שוויון ההזדמנויות עד 1 בספטמבר?
נועה בן אריה: הנתון המספרי היחיד שאנחנו מכירים הוא שבמסגרת פרויקט מחשב לכל ילד הגדלת התקציב ב-30 מיליון שקלים נועדה לכסות את הפערים ולהגדיל משמעותית את מספר המחשבים שניתן יהיה לחלק לתלמידים שעומדים בקריטריונים.
נועה בן אריה: אלה היו סדרי הגודל שבהם דנה הוועדה בדיון האחרון שלה במסגרת הגדלת מסגרת התקציב לחלוקת מחשבים לכל ילד.
נועה בן אריה: אני גם אומר לסיום שהדבר עלה גם במסגרת עתירה שהוגשה לבג"ץ על ידי הקליניקה לחינוך וארגוני זכויות אזרח כמו עדאלה, ששם הומחש הפער בהיבט של התשתית ובהיבט של אמצעי הקצה.
נועה בן אריה: בית המשפט העליון למעשה ביקש מהעותרים לשוב ולהציף מיפוי עדכני של הצרכים בשני ההיבטים הללו, כדי שניתן יהיה לדון באותם צרכים ולבדוק שאכן זהו המיפוי ולספק מענה כמה שיותר מהר לאותם פערים.
נועה בן אריה: מבחינת השלטון המקומי ההתנהלות שלנו בהיבט של אמצעי הקצה היא התנהלות שהיא בבחינת סיוע, היא איננה חלק מתקציב הקיום או מהפרמטרים שהרשות מתקצבת בשוטף לצורך הצטיידות של בית ספר או לצורך מתן מענה לתלמיד.
נועה בן אריה: עד כאן.
עפר שלח: יעל גבר, עמותת אלו"ט.
עפר שלח: יעל, אני מבקש שבדברים שלך תנסי לייצג לא רק את אלו"ט אלא את כל סוגיית החינוך המיוחד, גם בהקשר, אם זה בכלל רלוונטי, של עולם הלימודים הדיגיטליים, וגם איך אתם רואים את תחילת שנת הלימודים הקרובה.
יעל גבר: שמעתי אותך קצת קטוע, אז אני אדבר ואם יש שאלות הכוונה אתם מוזמנים.
יעל גבר: היה פה הרבה שיח על שוויון הזדמנויות בחינוך ועל תשתיות שצריכות להגיע.
יעל גבר: אני אגיד שמקריאה של דוח מבקר המדינה וגם מהדיון הזה, נושא החינוך המיוחד עלה באופן מאוד צנוע וקטן, וחשוב לי כן להנכיח אותו, בעיקר לאור הדבר שנקרא שוויון הזדמנויות בחינוך.
יעל גבר: עמדתנו היא קודם כול שאי אפשר להסתכל על מערכת החינוך כמקשה אחת.
יעל גבר: אנחנו מדברים על תלמידי החינוך המיוחד כתלמידים שזקוקים ביום-יום להנגשות ספציפיות ומסוימות כדי לאפשר להם לקבל את שירותי החינוך.
יעל גבר: אני לרגע מניחה בצד את ענייני התשתית, למרות שהיא השכבה הראשונה של הדבר הזה.
יעל גבר: השכבות הנוספות הן שצריכות להיות התאמות כדי שהילדים יוכלו לקבל את שירותי החינוך באופן שוטף ורציף.
יעל גבר: כשכיתה מתקדמת באיזשהו חומר ויש איזשהו ילד שמשולב בכיתה – ולא משנה מאיזה מגזר הוא מגיע – כאשר הוא לא מקבל את ההתאמות שהוא צריך, היכולת שלו להשתתף בתוך המערך החינוכי ובתוך השיעור הולכת ומצטמצמת.
יעל גבר: הרבה הנגשות שקיימות בשגרה וביום-יום לא קורות בלמידה מרחוק, וזה משהו שצריך לתת עליו את הדעת.
יעל גבר: במצב כזה אנחנו בעצם רואים את הפערים הולכים וגדלים, כי בלמידה מרחוק אנחנו רואים שכבות על שכבות שבהן הפער הולך וגדל, בטח ובטח אם אתה מגיע מאוכלוסייה שאין לה נגישות לתשתיות.
יעל גבר: חשוב להגיד שפרט ללמידה מרחוק, ילדים בחינוך הרגיל, גם אם הם לא סיימו את החומר הלימודי או שיש להם פערים, בעזרת המשאבים הזמינים להם הם ככל הנראה יוכלו לצמצם את הפער הזה בהמשך או כשנחזור לשגרה, ואילו תלמידי החינוך המיוחד יישארו מאחור, והמורכבות של לצמצם את הפערים האלה תלך ותגדל – וזה דבר שדורש מענה מיוחד.
יעל גבר: החינוך המיוחד הוא לא עוד תוספת לחינוך אלא הוא חלק ממערך החינוך, ואי אפשר להתייחס לכל החינוך כדבר אחיד.
עפר שלח: יעל, לפי הפרסומים בתקשורת אני הבנתי שגם אם יהיו צמצומים או הגבלות על מערכת החינוך הכללית ב-1 בספטמבר, ההחלטה היא שהחינוך המיוחד יישאר במתכונתו הרגילה.
עפר שלח: האם זה גם מה שאתם מבינים?
עפר שלח: וכמו שאמרת, יש חינוך מיוחד ויש חינוך משולב.
עפר שלח: איזה פתרונות את מבינה שהולכים להיות לתלמידי החינוך המשולב?
עפר שלח: אם את יכולה, תהיי כמה שיותר ספציפית לגבי החסרונות ולגבי הדרישות שלכם לפתרון של החסרונות האלה.
יעל גבר: קודם כול, גם בסגר האחרון העמדה שלנו הייתה שצריך להחריג את החינוך המיוחד, כי חלק גדול מהם, שלומדים בבתי הספר של החינוך המיוחד וכיתות התקשורת, צריכים בנוסף למערכת החינוך גם טיפולים פארא-רפואיים, כך שמדובר פה על איזשהו רצף שקטיעה שלו היא מאוד חמורה.
יעל גבר: ולכן הבקשה שלנו היא שהחינוך המיוחד יישאר פועל באופן חריג, כדי לא לקטוע את הרצף החינוכי והטיפולי.
יעל גבר: מורכבות גדולה נוספת היא תלמידי השילוב, כלומר תלמידים שנמצאים בבתי הספר הרגילים ומשתלבים בתוך בתי הספר.
יעל גבר: אני מייצגת את אוכלוסיית האוטיסטים, שבהרבה מקרים יש להם סייעות שילוב.
יעל גבר: בגל הקודם של הקורונה אנחנו נתקלנו בתופעה שבה הוציאו את אחיות השילוב לחל"ת, והכיתה התקדמה בלי שהילד קיבל את המענה.
יעל גבר: אז אם לדבר על בקשות ספציפיות שאנחנו רוצים, זה לאפשר לסייעות שמגיעות בשגרה לתלמידי החינוך המיוחד להיות גם בלמידה מרחוק.
יעל גבר: עבור חלק מהילדים זה יוכל להיות באופנים מקוונים ועבור חלק מהם יצטרכו סיוע פיזי בבית באופן ייחודי ומיוחד לצרכים הייחודיים שלהם.
יעל גבר: אלו"ט הוציאו דוח מסכם בעקבות הקורונה, שבו כתבנו המלצות לכל טווחי החינוך.
יעל גבר: את חלקן אנחנו כבר רואים בתוכנית העבודה לספטמבר, ובחלקן יש עוד פערים שצריך לצמצם.
עפר שלח: אורלי, רצית לומר משהו?
אורלי פרומן: אני רוצה שנתקדם ונצא מהנושא של התשתיות הטכנולוגיות בלבד, כי היערכות לפתיחת שנת הלימודים כוללת בתוכה סדרה של נושאים.
אורלי פרומן: הדבר הראשון, צריך לשמוע מאיש משרד החינוך מהן התוכניות השונות לפתיחת שנת הלימודים.
אורלי פרומן: מה יקרה ב-1 בספטמבר ואיך.
אורלי פרומן: דבר שני, שגם הוא אקוטי, זה הנושא של מצב כוח האדם בהוראה.
אורלי פרומן: אנחנו יודעים ששנת הלימודים הקודמת, הרגילה, נפתחה בחסר של אלפי מורים וחסר גדול במנהלים.
אורלי פרומן: אני רוצה לדעת מה קורה השנה מבחינת מורים, גננות ומנהלים.
אורלי פרומן: אני רוצה לשמוע על ההיערכות הטכנולוגית והתשתיתית.
אורלי פרומן: אני רוצה להגיד שלא שמענו עד עכשיו תשובה לגבי התקציב.
אורלי פרומן: אני רוצה לדעת שב-1 בספטמבר, אם תהיה למידה מרחוק, תהיה אפשרות לכל ילדי ישראל ללמוד כך.
אורלי פרומן: דבר נוסף שהוא קריטי מאוד זה הרשאות לבנייה פיזית של כיתות.
אורלי פרומן: יש היום חסר בכ-4,000 כיתות.
אורלי פרומן: יש כבר הכרה בצורך הזה, משרד החינוך והרשויות כבר עברו את כל התהליכים, אבל אין הרשאה להתחייבות.
אורלי פרומן: ואם לא מתחילים לבנות עכשיו, בספטמבר 2021 יהיה חסר אדיר בכיתות.
אורלי פרומן: דבר נוסף, הנושא של רשויות מקומיות נקודתיות שיש בהן בעיות אקוטיות.
אורלי פרומן: נושא נוסף זה הנושא של נוער נעל"ה.
אורלי פרומן: מדי שנה יש כ-2,200 בני נוער שעולים, רובם נמצאים בכפרי הנוער והפנימיות.
אורלי פרומן: זה מפעל מדהים.
אורלי פרומן: מדהים לראות את בני הנוער האלה, ציונים אמיתיים, עם מוטיבציה בשמיים, עולים לבד, ללא משפחות.
אורלי פרומן: אגב, 50% מההורים מגיעים אחריהם.
אורלי פרומן: התקציב של נוער נעל"ה קוצץ ב-300.
אורלי פרומן: זאת אומרת יש - - -
עפר שלח: אנחנו תכף נשמע את הפורום הציבורי של כפרי הנוער.
אורלי פרומן: דבר אחרון, יעל נתנה את הפריזמה של החינוך המיוחד וילדי השילוב, ולזה חייבים להוסיף גם את גני הילדים.
אורלי פרומן: אם גני הילדים ישבו בבית, מה יהיה עליהם?
אורלי פרומן: ויש עוד נושאים.
עפר שלח: אנחנו נעלה עכשיו את עורכת הדין רוני מלכאי, מהפורום הציבורי של כפרי הנוער והפנימיות.
עפר שלח: אחר כך נשמע את נציג הסתדרות המורים, כי השאלות של כוח אדם הן קריטיות בעניין הזה.
עפר שלח: רוני מלכאי, בבקשה.
עפר שלח: חברת הכנסת אורלי פרומן הרימה לך להנחתה, היא דיברה על נוער נעל"ה.
עפר שלח: אני רוצה שתדברי על כפרי הנוער והפנימיות בכלל.
רוני מלכאי: חבר הכנסת עפר שלח, אני קודם כול מבקשת להודות לך על קיומו של דיון מאוד מאוד חשוב.
רוני מלכאי: אנחנו, פורום ציבורי כפרי הנוער והפנימיות, ארגון וולונטרי, מתנדב.
רוני מלכאי: אני מדגישה את המילה מתנדב כי אני רוצה לספר לכם על 30,000 ילדים ובני נוער שנמצאים בכפרי נוער ובפנימיות, ואני רוצה להאיר את הזרקור על הילדים האלה, שהרבה מאוד פעמים נשכחים.
רוני מלכאי: הארגון הזה הוקם בשנת 2012 על ידי אבי נאור, מי שייסד את עמותת אור ירוק, כדי להגיד למדינת ישראל: בואו תזכרו שיש ילדים בתוך כפרי הנוער והפנימיות.
רוני מלכאי: בתקופת משבר וירוס הקורונה אנחנו מצאנו את עצמנו במצב שבו היינו צריכים לגייס מחשבים מתורמים כדי להעביר לילדי הפנימיות.
רוני מלכאי: דיברו כאן הרבה, משרד החינוך וגורמים נוספים, על אינטרנט מהיר וכו', אבל אני מדברת על מחשב בסיסי.
רוני מלכאי: מבדיקה שעשינו גילינו של-2,000 ילדי פנימיות אין מחשבים.
רוני מלכאי: מדינת ישראל שלחה אותם הביתה בזמן הסגר, אבל לא בדקו אם יש לילדים האלה מחשב בבית כדי ללמוד בלמידה מרחוק, והילדים לא יכלו ללמוד.
רוני מלכאי: יש מחקר של מרכז המידע של הכנסת שמדבר על פערים לימודיים אדירים שייווצרו כתוצאה מהלמידה מרחוק.
רוני מלכאי: ושוב, אני רוצה להאיר את הזרקור על הילדים האלה, שהיו צריכים את הפורום הציבורי כארגון מתנדב שילך לתורמים ויבקש מהם לתרום מחשבים.
רוני מלכאי: למזלנו הרב מדינת ישראל התגלתה במלוא הדרה, ומתוך 2,000 מחשבים שחסרים, הצלחנו לגייס מתחילת המשבר עד היום 1,000 מחשבים.
רוני מלכאי: זאת הצלחה מדהימה.
רוני מלכאי: קראנו למיזם שלנו "מחשב אחד משנה עולם", ולא סתם קראנו לו כך – מבחינתנו מחשב, שהוא מצרך בסיסי, באמת משנה עולם של ילד, שיודע שיש מי שדואג לו ללמידה מרחוק.
רוני מלכאי: לכן אני מבקשת לדבר גם על הנושא של מחסור במחשבים.
רוני מלכאי: הקשבתי בקשב רב לחברת הכנסת אורלי פרומן, שהיא חברה ושותפה יקרה של הפורום הציבורי והיא מסייעת לנו לקדם נושאים.
רוני מלכאי: היא הגיעה איתנו לביקור במספר כפרי נוער, ובאמת מדובר במיקרוקוסמוס של החברה הישראלית.
רוני מלכאי: יש שם את כל החברה הישראלית.
רוני מלכאי: אנחנו מבקשים לשאול את משרד החינוך ואת שאר משרדי הממשלה איך מספקים מחשבים לילדים.
רוני מלכאי: איך יוצרים מצב שיהיו להם תשתיות אינטרנט בפנימיות ושיהיו להם מחשבים, כדי שהם יוכלו ללמוד וכדי שלא ייווצרו פערים לימודיים.
רוני מלכאי: מדובר בילדים שמגיעים מפערים לימודיים אדירים יחסית לבני נוער אחרים, וצריך לצמצם את הפערים הלימודיים האלה.
רוני מלכאי: אני באמת מאוד אשמח שמשרד החינוך יתייחס לנקודה הזאת.
אורלי פרומן: אם אנחנו כבר בכפרי הנוער, יש סיפור בכפרי הנוער על "סל האור", שזה הסל שמתקצבים פר ילד.
אורלי פרומן: הסל הזה לא עודכן כבר שנים, ואני ראיתי במו עיניי ירידה באיכות של מוצרי המזון שמכינים לילדים האלה.
אורלי פרומן: צריך לזכור שזה הבית שלהם, אין להם בית אחר.
אורלי פרומן: הכול התייקר מסביב אבל סל האור נשאר תקוע – רוני, מאיזה שנה?
רוני מלכאי: הסל הזה לא עודכן מ-1975.
רוני מלכאי: וחוץ מיוקר המחיה, הילדים של שנות ה-70 הם לא הילדים של 2020, הצרכים השתנו, בעוד שהסל נשאר אותו דבר.
רוני מלכאי: זה דבר שמשפיע על הלמידה מרחוק, כי ברגע שמקצצים למנהל כפר בתקציב, הוא לא יכול לשים תשתיות ראויות בכפר, כי זה יורד לו מהתקציב שממילא מקוצץ, והוא צריך לקצץ באיכות המזון של הילדים.
רוני מלכאי: אבל זה נושא לדיון אחר.
רוני מלכאי: נשמח אם יהיה אפשר לקיים דיון ספציפי על הנושא הזה.
רוני מלכאי: חבר הכנסת עפר שלח, אם יורשה לי, לסיום אני רוצה להזמין אותך ואת הוועדה לביקור באחד מכפרי הנוער, כדי שתראו בעיניים את היופי של ישראל.
עפר שלח: אנחנו מבקשים להעלות את עדנה דוד, הסגנית של יפה בן-דוד, יו"ר הסתדרות המורים.
עפר שלח: העלתה חברת הכנסת אורלי פרומן את השאלה המתבקשת: אנחנו לא יודעים באיזו סיטואציה בריאותית אנחנו נימצא, אבל בואי נגיד שאנחנו מתכוננים לתרחיש משולב, שחלקו למידה בבתי הספר, אבל למידה מדוללת בדרך כלשהי.
עפר שלח: זה מעלה כמובן את הסוגיה של כוח האדם.
עפר שלח: כמו שאורלי ציינה המערכת רעבה ממילא, יש בה חוסרים ממילא.
עפר שלח: אני רוצה לשמוע לקחים שלכם ממה שקרה בשנת הלימודים הזו וגם איפה הדברים עומדים לקראת 1 בספטמבר.
עדנה דוד: אני רוצה להעלות שני דברים עיקריים בעניין.
עדנה דוד: עובדי ההוראה שיגיעו לעבוד במתווים השונים, כולל בלמידה ההיברידית על פי כל התרחישים המשולבים שהזכרת, צריכים לעבוד כשהם מוגנים, וגם צריך לקחת בחשבון את העניין של עובדי הוראה שנמצאים בסיכון, ראה המקרה של הגננת שנפטרה בשל סיבוכים.
עדנה דוד: אנשים לא מוגנים.
עדנה דוד: אנחנו כמדינה חייבים לתת את הדעת בקשר לעובדי הוראה שנמצאים בסיכון, שאסור להם להיות חשופים למחלה בבתי הספר פיזית.
עדנה דוד: כלומר, הם יכולים לתת מענים בלמידה היברידית, למידה מרחוק, למידה מהבית, וצריך לאפשר את הלימוד הזה מרחוק למי שזקוק לזה, כדי לא לסכן חיי אדם.
עדנה דוד: דבר שני, הנושא של מכסות פרישה.
עדנה דוד: כשאנחנו מתכוננים ללמידה במתווים השונים, קפסולות למשל, אנחנו צריכים הרבה יותר אנשים בשטח.
עדנה דוד: כרגע מכסות פרישה לעובדי הוראה לא ניתנות, ומנגד לא נותנים להכניס מורים חדשים, מורים צעירים, כוח אדם חדש, איכותי ונמרץ לתוך המערכת.
עדנה דוד: האוצר לא מאפשר כרגע לאנשים לפרוש.
עדנה דוד: מדובר באנשים מבוגרים, אנשים שעשו את שלהם - - -
עפר שלח: עדנה, תפרטו לנו את זה למספרים אם את יכולה.
עפר שלח: אני מניח שמתדפקים בשעריה של מערכת החינוך אנשים שהם בוגרי סמינרים והם מוכשרים להוראה.
עפר שלח: כשעסקנו במערכת הבריאות בוועדת הקורונה הם ידעו להגיד כמה רופאים אפשר להכניס, כמה אחיות, כמה אנשים שסיימו את הלימודים שלהם בחו"ל וכן הלאה.
עפר שלח: ובצד של הפרישה, האם למשל מתוכננת איזושהי דחייה של הפרישה או העסקה של מורים אחרי גיל הפרישה כדי למלא את החוסרים האלה?
עדנה דוד: קודם כול אני רוצה לומר שאני לא מאמינה בהעסקה של אנשים שבאים ואומרים שהם רוצים לשים את המפתחות.
עדנה דוד: אנשים שנתנו את המיטב למערכת, אחרי 30 או 40 שנות עבודה, הגיע זמנם לצאת, הם לא מסוגלים יותר.
עדנה דוד: אני לא מאמינה בהעסקה כפויה של מורים, מנהלים וגננות שלא יכולים יותר.
עדנה דוד: צריך לתת להם את מה שמגיע להם, לשחרר אותם, ולפנות את המקום לאותם אלפי עובדי הוראה צעירים ונמרצים, כולל אנשים שעשו הסבת מקצוע מתוך אמונה במקצוע ההוראה ובחינוך הדור הצעיר.
עפר שלח: עדנה, יש שני צדדים למטבע.
עפר שלח: אני מניח שיש אנשים שבין אם זה כתוצאה מהכרה בחומרת המצב הנוכחי ובין אם זה מהעדפותיהם האישיות דווקא מעדיפים לא לפרוש עכשיו וכן להישאר במערכת.
עפר שלח: האם יש הסכם שמאפשר את זה שהם יישארו בתוך המערכת?
עפר שלח: ודבר שני, אני חס וחלילה לא מזלזל, ואף להפך, אני מלא הערכה לאדם שעמד או עמדה במשך עשרות שנים בחזית הזאת של מערכת החינוך, אבל הימים האלה אינם ימים רגילים.
עפר שלח: כשאני הייתי נער והייתה מלחמת יום כיפור ורוב המורים גויסו למילואים, פרופסורים באוניברסיטה באו לבתי הספר.
עפר שלח: אני למדתי מתמטיקה אצל פרופ' מבר אילן.
עפר שלח: הימים אינם ימים רגילים.
עפר שלח: ואני לא אומר את זה חלילה כדי לזלזל במה שאת אומרת, אלא כדי לשאול האם יש שיח על הסדרה כזאת או אחרת, אולי בתנאים מיוחדים לאור הימים המיוחדים.
עפר שלח: ושאלה שנייה, לגבי הכנסה של אנשים שמתדפקים על שערי המערכת – איפה כל הדבר הזה עומד, חודש וחצי לפני תחילת שנת הלימודים?
אורלי פרומן: ואם אפשר, דברי במספרים.
אורלי פרומן: מה מכסת הפרישה שתוכננה לשנה הזו?
אורלי פרומן: כמה מורים היו אמורים לפרוש לו זאת הייתה שנה רגילה?
עדנה דוד: אני לא יודעת לומר בדיוק את המספר, אבל מדי שנה כמה אלפי מורים אמורים לצאת.
עדנה דוד: גם בכל שנה לא כולם מאושרים, כי יש מכסות.
עדנה דוד: אבל השנה אין ולו מכסה אחת, אין אישור פרישה לא למנהל, לא לגננת.
עדנה דוד: אני מדברת על פרישות מוקדמות, עד גיל 59.
עדנה דוד: ולכן נשארים בתוך המערכת מאות ואלפי אנשים עד גיל 59 שפשוט לא מסוגלים לעשות את זה יותר, אם זה בגלל קושי בריאותי, אם זה בגלל קושי מבחינת הגיל, אם זה קושי נפשי ורגשי.
עדנה דוד: כי כמו שאתם יודעים, זאת באמת עבודה מסוג אחר.
עדנה דוד: אני מאוד מתחברת למה שאמרת, שאלו אינם ימים רגילים.
עדנה דוד: גם הדברים שנדרשים מהמורה בימים הללו כדי להגיע לבית הספר וללמד במתווים שונים, כולל אגב למידה היברידית, שדווקא הדור הוותיק לא תמיד שולט בנבכי הטכנולוגיה – דווקא הדברים האלה צריכים לעודד ולכוון את האוצר לשחרר את האנשים הללו, על כל הזכויות שלהם, ולהכניס את כוח האדם הצעיר.
עפר שלח: אני אומר, בואו ננסה גם להשאיר כמה שיותר מהם וגם להכניס את כוח האדם הצעיר, כי אנחנו צריכים באופן מאוד ברור – כפי שגם עלה מהדברים של הנהלת ועדת ההורים הארצי – יותר אנשים, אין מה לעשות.
עפר שלח: אם נעבוד בקפסולות, אם נעבוד בכיתות יותר קטנות, אם נעשה את כל הדברים שמתחייבים מהמצב הבריאותי – וגם דיברת בצדק על הצורך לשמור על הבריאות של המורים בסיכון – אז בשביל זה צריך יותר אנשים.
עפר שלח: ולכן צריך ששני הצדדים יצאו מגדרם: גם להכניס אנשים חדשים וגם לנסות להשאיר כמה שיותר אנשים ותיקים, ואולי לפצות אותם בכסף או בתנאים אחרים על הדבר הזה.
עפר שלח: אין מה לעשות, אנחנו נצטרך יותר מורים.
עדנה דוד: לגמרי.
עדנה דוד: בהחלט נצטרך יותר גננות ויותר מורים, אין ספק, ובוודאי שצריך לפתוח קליטה לאנשים חדשים, וגם ניתן לשמר את מי שיכול, מסוגל ורוצה – וכמו שאמרת, תוך כדי פיצוי, תוך מחשבה על דרך להשאיר את האנשים המנוסים עוד שנה או עוד שנתיים – אבל עדיין, לא יעלה על הדעת מצב שבו המדינה, האוצר, באים ואומרים שלא נותנים ולו מכסת פרישה אחת.
עדנה דוד: זה לא יכול להיות.
עדנה דוד: אני נמצאת בשטח, בתוך בתי הספר, ומורים אומרים לי: אנחנו ב-1 בספטמבר לא נקום ולא נפתח את דלת הכיתה, אנחנו לא מסוגלים יותר.
עדנה דוד: אלה אנשים שלא יכולים להישאר בכפייה בתוך המערכת.
עדנה דוד: אגב, גם מנהלי בתי ספר, שהם מנהיגים של קהילות שלמות, שאומרים עד כאן – אני חושבת שגם עליהם לא יהיה נכון לכפות להישאר.
עדנה דוד: צריך לתת להם לפרוש על פי זכויותיהם את הפרישה המוקדמת, גם אם לא לכל אותם אלפים שרוצים.
עדנה דוד: אבל בוודאי שכן צריך להקצות מקומות.
אורלי פרומן: אני רוצה לסבר את האוזן, עפר.
אורלי פרומן: הנושא הזה של אישור פרישות המורים הוא בעייתי כל שנה, ובמיוחד כרגע.
אורלי פרומן: האוצר מושך את המורים עד לדקה ה-90.
אורלי פרומן: לפעמים אתה מקבל ב-31 באוגוסט בלילה הודעה שאושרה לך הפרישה.
אורלי פרומן: והרי בית ספר צריך להיערך, לדעת אם אתה ממשיך או לא ממשיך.
אורלי פרומן: זה להוציא את המיץ לאנשים שנתנו את מיטב שנותיהם למערכת החשובה הזאת.
אורלי פרומן: אני חושבת שצריך לדרוש מהאוצר תשובה מאוד ברורה על הנושא הזה.
אורלי פרומן: וכמובן שהייתי רוצה לדעת מה המספרים, על כמה מדובר.
עפר שלח: נמצא איתנו בזום חבר הכנסת אריאל קלנר.
אריאל קלנר: אנחנו בשגרת קורונה והנושא של מערכת החינוך הוא באמת קריטי.
אריאל קלנר: בנושא ההעסקה אני חושב שהנושא של חוזים אישיים יכול לפתור את הבעיה של מצבת ההוראה.
אריאל קלנר: כלומר, לא לקלוט את האנשים לגמרי – כי אנחנו גם לא יודעים מה יהיה מחר – אלא לפתוח את האפשרות לחוזים אישיים והעסקה ישירה של בתי הספר.
אריאל קלנר: בפעם הקודמת, בקורונה, הייתה איזושהי מסגרת בזק של הסבה תוך שלושה חודשים, והעניין הוכיח את עצמו.
אריאל קלנר: יש היום הרבה אקדמאים, סטודנטים, אנשים שרוצים ויכולים להשתלב, וזאת דרך לתגבר את מצבת ההוראה.
אריאל קלנר: למידה מרחוק לגני ילדים היא כמובן לא אפקטיבית.
אריאל קלנר: אם נידרש לזה אני חושב שכדאי לבחון לנצל בתי ספר ריקים, מבני ציבור, בשיתוף עם הרשויות כמובן, כדי לעשות את אותן קפסולות.
אריאל קלנר: וגם שם צריך לתגבר את כוח האדם, כי קפסולות ידרשו כוח אדם נוסף.
אריאל קלנר: בעניין הזה גם חשוב מאוד להיערך מבחינת ההיבט של המשק.
אריאל קלנר: אם יתבטלו ימים וילדים יהיו בבית, צריך להבין שיש לזה השלכות כבדות מאוד על המשק, על הורים צעירים שלא יוכלו לצאת לעבודה.
אריאל קלנר: צריך לראות איך ההורים יחזירו את ימי העבודה האלה.
אריאל קלנר: אני מאוד מעריך את הגננות, זה באמת חשוב, אבל את ימי העבודה שלהן הן יצטרכו לתת כדי שהמשק יוכל לחזור לפעילות.
אריאל קלנר: וכמובן צריך לבחון את לוח החופשות השנתי ולהכניס בו יותר גמישות.
אריאל קלנר: אני לא אומר חלילה להוריד מימי החופש של המורים ועובדי ההוראה, אלא פשוט לראות איך מתאימים את הלוח לשאר הדברים.
עפר שלח: אנחנו חוזרים לעופר רימון.
עפר שלח: עופר, אני יודע שאנחנו מפילים עליך המון דברים, חלקם באחריותך הישירה וחלקם כמייצג של המשרד.
עפר שלח: אני מבקש שתייחס לדברים שעלו בסבב שעשינו.
עופר רימון: קודם כול אני רוצה להודות לך על הדיון הזה, שהיה דיון מקצועי.
עופר רימון: לצערי לא מגיעים בדרך כלל לדיונים כאלה מקצועיים בוועדות שאני נוכח בהן, ואני מודה לך על זה.
עופר רימון: בסך הכול, הבנת מהר מאוד את העניין ולא סתם הזכרת את מלחמת יום כיפור.
עופר רימון: אנחנו במלחמה.
עופר רימון: ובמלחמה הזאת יש שלושה תרחישים.
עופר רימון: תרחיש ראשון זה סגר מלא: כל המדינה בסגר, כולם בבית, קטסטרופה.
עופר רימון: התרחיש השני הוא שאנחנו נוכל לתת לילדי הגן עד ג' ללמוד, כי למידה מרחוק מגן עד ג'.
עופר רימון: ואני לא מסכים עם מה שאריאל אמר.
עופר רימון: זאת תהיה קטסטרופה אם הילדים יהיו בבית ולא יהיה קשר עם עובדי ההוראה.
עופר רימון: הוא כנראה לא מבין את המשמעות של מה המורה מול ילד, גם אם המורה לא נמצא לידו.
עופר רימון: בכל מקרה, אם נצליח להחזיק גן עד ג', לפחות המשק יוכל לעבוד ונוכל להחזיק את ד' עד י"ב מרחוק.
עופר רימון: התרחיש השלישי הוא מצב היברידי, שאומנם נסגרים מקומות, אבל כל הזמן עובדים עם הלמידה מרחוק כדי לאפשר למידה.
עופר רימון: כך או כך, למידה מרחוק תהיה.
עופר רימון: ובמצב כזה צריך לעשות דבר מאוד פשוט, צריך שכולם – הכנסת, כל ארגוני המורים, ארגוני ההורים, משרד החינוך, השלטון המקומי – יתאגדו ביחד כאשר המשימה שלנו היא לתת למורים הגיבורים והיקרים שלנו את כל הכלים כדי שהם יוכלו לעבוד.
עופר רימון: נרוויח מזה שלושה דברים: הילדים יתקדמו, המשק יוכל לתפקד, ומדינת ישראל תוכל לנצח את המלחמה.
עופר רימון: ובסוף הדרך גם נמצא את עצמנו עם מערכת חינוך יותר טובה ויותר חזקה.
עופר רימון: אז אני אומר לכם, זה כמו במלחמה – עזבו את הכול עכשיו ותנו למורים לעבוד.
עופר רימון: כולם ביחד, כולל הנהגת ההורים.
עופר רימון: ברור שהמצב הוא מורכב, אבל בואו כולם ביחד נרים את העגלה הזאת.
עופר רימון: אנחנו יכולים לעשות את זה.
עופר רימון: הוכחנו בתקופת הקורונה, בשבועיים, שהצלחנו להחזיק את המערכת.
עופר רימון: אם עכשיו נקבל את כל הדרישות שלנו וכולם יתגייסו ביחד, אתם תראו שאנחנו נצליח להבקיע בכל הרכיבים.
עפר שלח: עופר, תראה, חלק מהדרישות הן בפן התקציבי, והיינו שמחים לקבל נתונים לגבי זה.
עפר שלח: ככל שיהיו בפני ועדות הכנסת וחברי הכנסת שעוסקים בזה נתונים ברורים, היכולת שלנו לסייע ולהפעיל את הלחץ שצריך כדי שהכסף הזה יגיע תהיה יותר גדולה.
עפר שלח: אני רוצה לשאול על טיב השיח שמתקיים ביניכם לבין הנהגת ההורים וביניכם לבין הסתדרות המורים.
עפר שלח: האם יש במקום כלשהו שולחן שסביבו יושבים כל הגופים הגדולים שעוסקים בזה, כולל סוגיית החינוך המיוחד, ומייצרים את התרחיש המשולב?
עפר שלח: או שמא אנחנו נמשיך לשמוע אותם מציגים לכם דרישות כאילו הם סוג של איגוד מקצועי או מייצגים איזשהו אינטרס בתוך המערכת, בלי תכנון משולב של כל הסיפור?
עופר רימון: ממה שאני רואה עד עכשיו יש שיח מצוין בין משרד החינוך לבין שני ארגוני ההורים.
עופר רימון: עם השלטון המקומי אנחנו כל הזמן בשיח.
עופר רימון: חלק מהפעולות שלנו בתקשוב מתבצעות על ידי מי שבית הספר בבעלותו, קרי הרשויות המקומיות.
עופר רימון: כך שאני לא יכול לעבוד בלי שלטון המקומי, ולפעמים אפילו לא ברור איפה אנחנו מסתיימים ואיפה הם מתחילים, זאת ממש עבודה משולבת.
עופר רימון: בשעה הזאת בעיקר צריך להבין שמורה שצריך לתפקד מרחוק זאת עבודה קשה.
עופר רימון: עפר, אני לא יודע איך אתה מרגיש אחרי ישיבה כזאת של שעה וחצי, אבל אני אחרי ישיבה של שעה וחצי בזום מרגיש הרבה יותר מותש מאשר ישיבה רגילה בוועדה בכנסת.
עופר רימון: ומורה צריך לעשות את זה במשך שש שעות, כאשר חלק מהתלמידים נכנסים וחלק לא, ואז הוא מתקשר, בודק, זה לא נמצא וזה כן נמצא וכן הלאה.
עופר רימון: קשה לתפקד ככה, צריך להבין את זה.
עופר רימון: הבקשה היא לא לתת כסף למשרד החינוך, הבקשה היא לתת למורי מדינת ישראל כלים כדי שיוכלו לבצע את התפקיד שלהם.
עפר שלח: יש לנו את נציגת האוצר לכמה דקות.
עפר שלח: אורלי ליימן מהאוצר, האם את יכולה לתת לנו מספר שכרגע נמצא במסגרת הדרישות של משרד החינוך במסגרת עיצוב תקציב המדינה והתקציב למלחמה בקורונה, והאם תוכלי לומר לנו איפה הדברים עומדים ביניכם לבינם?
אורלי ליימן: המתווה להפעלת שנת הלימודים נמצא כרגע בדיונים בתוך משרד החינוך ובין משרד החינוך אלינו, ואנחנו ערוכים לשנות את חוק יסוד: משק המדינה בהתאם למה שיסוכם.
אורלי ליימן: אני לא יודעת כרגע לתת מתווה קונקרטי או מספר קונקרטי, זה נמצא עדיין בדיונים פנימיים בתוך המשרד ובינינו לבינם.
אורלי ליימן: כשיהיה מתווה אנחנו נוכל להתייחס.
עפר שלח: מה זה "כשיהיה"?
עפר שלח: מילא זה שתוך 35 יום צריך לעבור תקציב, אחרת אנחנו בבחירות, זה לא בעיה שלך.
עפר שלח: אבל אנחנו נמצאים 40 יום מפתיחת שנת הלימודים.
עפר שלח: כל הדברים שנאמרו במהלך הדיון הזה, בין אם זה פרישה של מורים, בין אם זה הכנסת מורים חדשים, בין אם זה תוספת מחשבים, בין אם זה בינוי – כל הדברים האלה הם בסוף כסף.
אורלי ליימן: אני מבינה.