GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עפר שלח: אם אתם רואים שכמעט 20 אחוזים מהילדים ובני הנוער – נכון שזה מחקר ולא מדגם מלא – ציינו כי חוו פגיעה מינית ומספר המתלוננים הקטינים ותיקים שנפתחו מ-2010 עד 2018 הוא 9,900, שזה אולי פרומיל.
ציפי שלזינגר: תת דיווח.
עפר שלח: זה תת דיווח ותת טיפול ברמות שאנחנו לא רואים.
ציפי שלזינגר: נכון.
ציפי שלזינגר: העניין הוא שגם לעוסקים במלאכה אין את נתוני האמת.
ציפי שלזינגר: הם יכולים להעריך, הם יכולים לשער אבל אין את נתוני האמת כי למשל קטין שנפגע בתוך המשפחה, אנחנו יודעים שפעמים רבות הוא לא מדווח.
יוראי להב-הרצנו: מרבית פגיעות של עבירות המין מבוצעות בתוך המשפחה, נכון?
ציפי שלזינגר: יש נתח לא מבוטל.
ציפי שלזינגר: כן.
ציפי שלזינגר: אין לי את הנתון כאן אבל זה בהחלט כך.
יוראי להב-הרצנו: זה הנתון שהוצג לנו אתמול.
יוראי להב-הרצנו: נסענו למרכז נפגעות תקיפה מינית בירושלים וזה הנתון שהוצג לנו.
יוראי להב-הרצנו: למעלה מ-90 אחוזים - מדובר באלימות שהיא בתוך המשפחה ופגיעות מיניות בתוך המשפחה ואכן הנתונים האלה מפחידים כמו שאמר היושב ראש.
ציפי שלזינגר: בהחלט כן.
ציפי שלזינגר: זה בדיוק מתקשר לנושא הדיון.
ציפי שלזינגר: מי שצריך לתת כאן את המענה הטיפולי מעבר למענה הפלילי, זאת הרווחה של מדינת ישראל.
יוראי להב-הרצנו: אני מדבר עוד לפני הטיפולי.
יוראי להב-הרצנו: אני מדבר על זיהוי.
עפר שלח: אבל זה דבר גורר דבר.
עפר שלח: נכון שקשה להסביר לילדים אם יטפלו בהם או לא יטפלו בהם אבל אם האווירה הכללית היא שלא יצא מזה שום דבר חוץ מאשר אולי איום מצד הפוגע, אז לא מדווחים.
יוראי להב-הרצנו: בהמשך למה שאתה אומר, אם 20 אחוזים מהילדים חווים אלימות מינית בתוך המשפחה והגורמים במערכת החינוך לדוגמה לא יודעים לזהות התנהגויות חריגות ולהפנות לטיפול, זה יישאר בגדר נתון על הנייר שיתגלה וישליך על מערכות הרווחה ויתר המערכות כנטל בהמשך החיים שלהם.
ציפי שלזינגר: אחד הדברים שלא ציינתי כאן
ציפי שלזינגר: במצגת אבל הצבענו עליו הוא שחסרה הסברה למשל במערכת החינוך על קיומם למשל של מרכזי הגנה.
ציפי שלזינגר: זאת אומרת, המערך במערכת החינוך לא מודע לכלים שכן קיימים.
ציפי שלזינגר: ליקוי נוסף.
ציפי שלזינגר: למרות התפקיד המרכזי של חוקרי הילדים במרכזי הגנה, עד יולי 2018 לא היה תקן של חוקר ילדים קבוע אלא בשלושה מתוך שמונת מרכזי ההגנה.
ציפי שלזינגר: אגב, המשטרה בתגובה שלה מסרה שהדבר פוגע באפקטיביות של החקירות וביכולת להגיש כתבי אישום.
ציפי שלזינגר: זאת אומרת, יש נזק.
ציפי שלזינגר: זה לא סתם תקן שחסר ואין לו נפגעים.
ציפי שלזינגר: יש נזק.
ציפי שלזינגר: בניגוד לנהלי המשטרה ולהנחיותיה, חקירות של קטינים מעל גיל 14 בוצעו ברובן בתחנות המשטרה ולא במרכזי ההגנה.
ציפי שלזינגר: אגב, במחוז תל אביב, פי 10 מהחקירות התקיימו בתחנות משטרה לעומת החקירות שהתקיימו במרכזי הגנה שכמובן הוקמו בדיוק בשביל לתת את המעטפת ההוליסטית הכוללת לקטינים וקצת להקל עליהם בתהליך הקשה הזה.
עפר שלח: סליחה על הבורות.
עפר שלח: חוקר ילדים הוא בהגדרה עובד סוציאלי או איש משטרה או שניהם?
ציפי שלזינגר: חוקר ילדים הוא איש משטרה.
עפר שלח: אבל בהכשרתו הוא חייב להיות עובד סוציאלי?
ציפי שלזינגר: אני לא יודעת לענות על זה
עפר שלח: אנחנו תכף נשאל את הנציגים של ארגון העובדים הסוציאליים.
עפר שלח: אני זוכר שבמהלך השביתה הם התייחסו ספציפית לעובדה שבגלל השביתה לא נערכות חקירות ילדים.
ציפי שלזינגר: מבחינת האסירים, אלה שכבר כן נתפסו והועמדו לדין, המערכת כבר מכירה אותם, אנחנו הרי יודעים שאלה עבירות שאחוז הרצידביזם בהם מאוד מאוד גבוה.
ציפי שלזינגר: יש נטייה לחזרתיות.
ציפי שלזינגר: אגב, בדוח מצוין שהפוגע הממוצע פוגע בלמעלה מ-100 ילדים.
ציפי שלזינגר: זה עבריין ממוצע.
ציפי שלזינגר: תפסתם אותו על מקרה אחד או שניים, בואו נעצור את הנזק אחרי שהוא ישתחרר.
ציפי שלזינגר: בשירות בתי הסוהר יש דרישה מקדימה לשלב אנשים בטיפול, בשיקום תוך כדי הכליאה, שזה לפחות שנתיים מאסר, מוטיבציה לקבלת טיפול והערכת מסוכנות.
ציפי שלזינגר: שלושת הדרישות האלה הן מהוות חסם לרוב עברייני המין להשתלב בקבוצות טיפוליות.
ציפי שלזינגר: זה בתוך בלי הכלא וגם מחוץ לבתי הכלא.
ציפי שלזינגר: עברייני מין ששוחררו לקהילה אחרי שריצו את מלוא תקופת מאסרם, לא השתתפו בתוכניות שיקום כלשהן.
ציפי שלזינגר: רוב העבריינים.
יוראי להב-הרצנו: זה פועל יוצא של היעדר הוראה שיפוטית?
יוראי להב-הרצנו: השופטים לא נותנים הוראה שהם ישתתפו בתוכניות שיקום כלשהן או שיש הוראה והיא לא מקוימת?
ציפי שלזינגר: בחלק מהמקרים יש הוראה והיא לא מקוימת.
ציפי שלזינגר: בחלק מהמקרים, כשבן אדם ריצה את מלוא מאסרו, אם לא הייתה הוראה שמחייבת, הוא משוחרר כאזרח חופשי.
יוראי להב-הרצנו: חוסר מודעות בקרב השופטים לצורך.
עפר שלח: למרות נתוני הרצידביזם שאת מזכירה.
עפר שלח: זו גם יכולה להיות לקונה בחקיקה.
ציפי שלזינגר: אין חובה.
ציפי שלזינגר: זאת התרשמות של השופט כמובן שבהמשך לכל הליקויים האלה עליהם הצבענו, הנחנו המלצות קונקרטיות שאני לא אפרט אותן כאן.
ציפי שלזינגר: לסיכום אני אומר שהדוח מלמד על עומק הפערים בתחום הרגיש והחשוב הזה, על הצורך בשיפור השירותים הניתנים לנפגעים ולהעמקת הטיפול והפיקוח על הפוגעים.
עפר שלח: הקדמה מצוינת לדיון שאנחנו נתחיל עכשיו.
עפר שלח: אני מבקש להעלות את ענבל חרמוני, יושבת ראש העובדים הסוציאליים.
ענבל חרמוני: בוקר טוב לכולם.
ציפי שלזינגר: אדוני היושב ראש, אני אדייק בהמשך לשאלה שלך.
ציפי שלזינגר: חוקר ילדים חייב להיות עובד סוציאלי כשהוא חוקר ילדים מתחת לגיל 14.
ציפי שלזינגר: חוקר נוער מעל גיל 14 הוא שוטר.
עפר שלח: ענבל, אני בטוח שיש לך הרבה מה לומר אבל אני אפתח בשאלה אחת שאני מבקש שתתייחסי אליה בדבריך.
עפר שלח: למיטב ידיעתי, ויכול להיות שאני טועה, השביתה ופתרונה עסקו בתנאי העסקתם של העובדים הסוציאליים שהם כמובן דבר מאוד חשוב אבל לא בתקנים של עובדים סוציאליים, לא בסוגיה המאוד קשה של העומס שעולה גם מדוחות מבקר המדינה.
עפר שלח: אם את יכולה גם להתייחס לזה וגם לדברים שנאמרו כנקודת פתיחה של הדברים שלך.
ענבל חרמוני: ההישגים הנוכחיים אליהם גם כיוונו קשורים לעומס במובן שהעומס הגדול ממילא הוא גדול עוד יותר בשלוש-ארבע השנים האחרונות, עוד לפני הקורונה, כתוצאה מנטישה של המקצוע ואני אתייחס ספציפית לעניין של סדרי דין.
ענבל חרמוני: למעשה מאז נבחרתי לתפקיד, שזה אומר שנתיים וחצי, אני מקבלת כל הזמן טלפונים ממנהלי מחלקות מיואשים שאומרים לי שהעובדת הסוציאלית לסדרי דין שלהם יוצאת לפנסיה, וזהו, אין להם אחר כך מישהי אחרת.
ענבל חרמוני: עובדת סוציאלית מתחילה לא יכולה להיות עובדת סוציאלית לסדרי דין, היא חייבת לצבור ניסיון, לעבור הכשרה מיוחדת לנושא.
ענבל חרמוני: העובדים הקיימים בתוך המערכת רואים את עבודתן של העובדות הסוציאליות לחוק לא רק לסדרי דין אלא גם לחוק נוער.
ענבל חרמוני: אלה הכול שירותים שגם קשורים אחד לשני.
ענבל חרמוני: אם עומדים תקנים של עובדות סוציאליות לחוק נוער או של לסדרי דין וגם של עובדות סוציאליות, מה שנקרא פרט ומשפחה, זאת אומרת, עובדות סוציאליות שבעצם הן מקבלות את המשפחה כשהיא נכנסת והתפקיד שלהן לא קשור בהכרח לחוק, זה הכול חלק ממערך אחד.
ענבל חרמוני: ספציפית בתפקידים שקשורים לחוק, העובדות הצעירות יותר רואות את הקולגות שלהן בתפקידים האלה נרמסות פעם אחת על ידי המערכת שבעצם מציבה להן עוד ועוד דרישות ועומסים.
ענבל חרמוני: כל תסקיר היום הוא הרבה יותר מורכב והדרישות כלפי התסקיר הרבה יותר מורכבות מכפי שהיה בעבר.
ענבל חרמוני: במקביל אין מספיק וזאת מחר ויש נטישה של הפרופסיה בשלוש-ארבע השנים האחרונות.
ענבל חרמוני: אנשים שנמצאים בתוך המערכת ולא רוצים להתקדם לתפקידים של העובדות בחוק, לא רוצות להתקדם לתפקידים של ראשי צוותים, זה מייצר לנו גם בעיה בנקודת הכניסה למקצוע וגם בעיה במקומות שאני קוראת להם דרגי הביניים או מעמד הביניים של הפרופסיה.
ענבל חרמוני: הוא לא מתגמל בצורה כזאת שמישהו ירצה – סליחה שאני אומרת את זה – את כאב הראש האין סופי הזה.
עפר שלח: אני רוצה לכוון אותך בשאלות.
עפר שלח: האם יש לך נתונים?
עפר שלח: ונתונים כמובן צריכים להיות מעודכנים.
עפר שלח: האם יש תקן בכמה תיקים עובדת סוציאלית צריכה לטפל?
ענבל חרמוני: לא.
עפר שלח: אז את לא יכולה אפילו להגיד חוץ מזה שאנשים מאוד מאוד עמוסים וכורעים תחת העומס, וזה מופיע בדוח מבקר המדינה.
עפר שלח: נגיד, כמו שאומרים, ב-OECD יש כך וכך רופאים ל-1,000 נפשות או כך וכך אחיות ל-1,000 נפשות ולנו אין.
עפר שלח: איזה בסיס להשוואה את יכולה לתת לנו?
ענבל חרמוני: מה שאני יכולה להגיד לך זה שהבעיה טמונה בגוף השאלה, בגוף מה שאמרת.
ענבל חרמוני: היום במערכת החינוך, אפשר להתווכח אם 40 ילדים זה יותר מדי או פחות מדי, אבל זה ברור שבילד ה-41 פותחים עוד כיתה.
ענבל חרמוני: אין דבר כזה אצל עובדות סוציאליות בכל אחד מהתחומים שהן מתעסקות בו, בין אם זה סדרי דין, בין אם זה חוק נוער ובין אם זאת עבודה שהיא לא בצל החוק.
ענבל חרמוני: זה אומר שהעובדת אמורה כמו איזה ספוג לקבל עוד ועוד תיקים ככל שנדרש ואם היא נשארה לבדה בצוות, כמו שקורה - כי אני חוזרת ואומרת שוב שמה שאני יכולה להעיד זה שיש כ-1,000 תקנים שעומדים היום ריקים בכלל השירותים החברתיים, תקנים קיימים כבר וזה עוד יותר מעמיס – אין שום גבול.
ענבל חרמוני: מישהו קודם אמר שהתפקידים האלה לא צבועים בתוך התפקיד.
ענבל חרמוני: המשמעות של זה אומרת שבסופו של דבר יכולה להיות עובדת סוציאלית אחת לסדרי דין או עובדת סוציאלית לא רק לסדרי דין אלא בכלל באיזושהי מחלקה בעיר מסוימת שלכאורה יהיו לה פחות תיקים כי אולי יש שם באופן כללי פחות עומס על המחלקה, ובמקום אחר זה יכול להגיע למאות תיקים.
ענבל חרמוני: למה?
ענבל חרמוני: כי אין כאן שום סטנדרטיזציה.
ענבל חרמוני: הסטנדרטיזציה שאנחנו מדברים עליה, אלה מפתחות תקינה.
ענבל חרמוני: מפתחות תקינה, זה אומר שעושים ניתוח עיסוק ואומרים שעובדת סוציאלית לסדרי דין לא תטפל ביותר מכך וכך משפחות במקביל, עובדת סוציאלית נערות לא תטפל ביותר מכך וכך נערות.
ענבל חרמוני: היום זה לא קיים, זה משהו שבזמנו מאיר כהן - כשהוא כבר שלא היה שר הרווחה - הציע הצעת חוק של יותר מ-60 תיקים לעובדת סוציאלית אחת.
ענבל חרמוני: הצעת החוק הזאת לא עברה, היא לא מושלמת בעיניי אבל בוא נגיד שזאת הייתה יכולה להיות התחלה.
עפר שלח: זה כמובן רחוק מאוד מהמצב הנוכחי.
ענבל חרמוני: זה רחוק מאוד.
עפר שלח: את יכולה לומר לי בכמה תיקים בממוצע מטפלת עובדת סוציאלית במקום ממוצע במדינת ישראל?
ענבל חרמוני: כן.
ענבל חרמוני: אנחנו מדברים על בערך 300 תיקים.
ענבל חרמוני: תיק זה משק בית.
ענבל חרמוני: יכול להיות בן אדם אחד ויכולים להיות גם 10 או 12.
ענבל חרמוני: כל מה שבטווח.
ענבל חרמוני: אם לעובדת יש 300-200 תיקים, תעשו אתם את החישוב וזה בכל התחומים.
ענבל חרמוני: עובדות של התסקירים של סדרי דין שהחיים של ילדים שנמצאים במאבק משמורת בין הורים הם סיוט והמשפחות האלה מחכות היום שנה ויותר לתסקירים האלה, לא כי העובדות עצלות אלא כי זה משהו שצריך לעשות אותו בהקפדה יתרה, בסופר מקצועיות ואי אפשר לקצר כאן זמנים ותהליכים.
ענבל חרמוני: אי אפשר להגיד לעובדת הסוציאלית לסדרי יאללה, יאללה, יאללה, היא חייבת לעשות את זה מקצועית.
ענבל חרמוני: לכן בעומסים שיש עליהם יום, זה אומר שהם מחכים יותר משנה.
ענבל חרמוני: אני חושבת שזה בפני עצמו מגדיר את התמונה.
ענבל חרמוני: שנה בחיים של משפחה כזאת ושל ילדים, בטח ילדים קטנים, זה כמו 80 שנים אצלנו.
ענבל חרמוני: זה המון זמן.
עפר שלח: אם כך, למה לא דרשתם - כמו שהאחיות דרשו כשהן שבתו.
עפר שלח: הרי בסוף לפחות על הנייר הן קיבלו עוד 2,000 תקנים – הגדלת תקנים?
ענבל חרמוני: אני אומר.
ענבל חרמוני: בשעתו מנכ"ל משרד הרווחה, לפני הרבה זמן, הוא שאל אותי מה אני רוצה מבחינת העומס.
ענבל חרמוני: המשרד הוריד המון תקנים לשטח בשנה האחרונה ואני אומר לכם מה שאמרתי לו.
ענבל חרמוני: אמרתי לו, כבוד המנכ"ל, אין שום טעם להמשיך להוריד תקנים לשטח כי אף אחד לא יבוא לעבוד בהם.
ענבל חרמוני: זה המצב כרגע.
ענבל חרמוני: עד שלא נמלא את השורות החסרות, זה חסר טעם.
ענבל חרמוני: לכן מה שאמרתי אז, ואמרתי גם עכשיו במהלך המאבק, ואני אמשיך לומר אותו, שעד שתנאי העבודה – שזה אומר מוגנות ושכר – לא מתוקנים, זה אומר שאף עובד לא רוצה לבוא לעבוד.
ענבל חרמוני: זה אומר שהתקנים, זה נחמד, זאת פשוט עוד מראה של כישלון לכולנו בפרצוף כי הם יישארו ריקים.
ענבל חרמוני: לכן הדברים צריכים להיעשות דבר אחר דבר.
ענבל חרמוני: אני לא מתכוונת להעמיס על מאבק איגוד מקצועי בשלב הזה , כשהעובדות עובדות בשכר רעב ושיש כלפיהן אלימות, גם את הנושא של התקנים ואז יגידו לי תבחרי, או שאת מבקשת עוד תקנים או שאת מבקשת עוד שכר.
ענבל חרמוני: אנחנו בחרנו שכר תחילה, בגלל שכאשר התקנים עומדים ריקים ממילא, אז אנחנו חייבים להתחיל לזהות היכן הביצה והיכן התרנגולת ולהתחיל ממה שראשון.
ענבל חרמוני: ברגע שאנחנו נפתור את הסיפור של השכר והמוגנות ונמלא את 1,000 המשרות הריקות, ברור שהדברים יכולים לקרות גם במקביל, אבל אם אני צריכה לעשות סדרי עדיפויות, חייבים קודם כל לתקן את התנאים כדי שיהיה מי שירצה לבוא לעבוד.
ענבל חרמוני: זאת הייתה הסיבה שאמרנו ההתמודדות עם העומסים זה דבר ראשון ושיפור התנאים.
ענבל חרמוני: האם צריך בנוסף גם את הסיפור של מפתחות תקינה?
ענבל חרמוני: בוודאי.
ענבל חרמוני: האם משרד האוצר יעמוד על הרגליים האחוריות כדי שבשום פנים ואופן זה לא יקרה?
ענבל חרמוני: בוודאי שכן.
ענבל חרמוני: האם אנחנו נצטרך כולנו ביחד - אתם בפרלמנט ואנחנו היכן שאנחנו, לסיים את הסיפור של הרפורמה ואם זה יתחיל במקביל, זה מבורך - לעבוד על הסיפור של הסטנדרטיזציה, מפתחות התקינה והסיפור הזה של עומסים שהם שלא הגיוניים עוד לפני שהייתה נטישה של המערכת?
ענבל חרמוני: בוודאי ובוודאי שצריך לעשות את זה.
ענבל חרמוני: אבל א אפשר להעמיס רק על מאבק איגוד מקצועי.
אוריאל בוסו: אדוני היושב ראש, אני קודם כל חושב שאמנם נפל לפתחך דווקא בעיתוי הזה נחשפנו - כאשר בשבוע שעבר דיברו על הסכם – למצוקה של העובדים הסוציאליים.
אוריאל בוסו: אני חושב שאנחנו כאן בוועדה לביקורת המדינה דנים בהרבה דוחות שהם חלק מהנורמה, דנים וממשיכים הלאה.
אוריאל בוסו: אני חושב שיכול להיות לך היושב ראש ולנו הזכות אם דווקא מהמקום הזה של הוועדה לביקורת המדינה נוביל אנחנו מאבק אמיתי.
אוריאל בוסו: נעזור להוביל מאבק אמיתי.
אוריאל בוסו: בשבוע שעבר ישבתי עם נציגי העובדים הסוציאליים.
אוריאל בוסו: אנחנו שומעים את הדברים.
אוריאל בוסו: בסוף המדינה משלמת הרבה יותר כסף בדרכים האחרות.
אוריאל בוסו: אתה קורא את הדוח ואתה מבין כמה לא מופנים, כמה עבריינים יש כאלה ואחרים והנקודות שהיא ציינה – גם מוגנות וגם השכר – זאת פשוט בדיחה.
אוריאל בוסו: העבודה שלהן סיזיפית וקשה וזו עבודה שלוקחים אותה הביתה מול הילדים שמתמודדים.
אוריאל בוסו: אני חושב שאנחנו כוועדה יכולים להוביל.
אוריאל בוסו: משרד האוצר אולי כסטנדרט, אם אתה לא עומד להם עם אקדח על הרקה ומנער אותם השביתות, הם יחסכו.
אוריאל בוסו: אבל אם נציג לפניהם תוצאות גם כלכליות, כמה זה בסוף עולה למדינה, ונעשה להם את החשבון השנתי ונאמר להם שזה יעלה להם הרבה פחות כסף בדרכים האחרות אם נתגבר, זה ייראה אחרת.
אוריאל בוסו: כמו שהיא אומרת, הרבה אנשים לא מוכנים לבוא לעבוד בעבודה הזאת.
אוריאל בוסו: ישבו לפניי אנשים ואתה לא יודע מאיפה להתחיל לתקוף את זה.
אוריאל בוסו: הפערים גדולים.
אוריאל בוסו: אפילו שאלתי אם יש לנו סטנדרטים מול תקינה במדינות אחרות.
אוריאל בוסו: אני מבין שאין פרופורציה בנושא הזה כי מדברים על כך שצריכים להיות 60 מקרים אבל בפועל מטפלים ב-300.
אוריאל בוסו: היושב ראש, אנחנו אתך.
אוריאל בוסו: בוא נוביל את הנושא הזה של העובדים הסוציאליים, נילחם למענם, נלך לאוצר.
אוריאל בוסו: דווקא דרך הדוחות של הביקורת, דווקא דרך המצוקה, דרך השביתה שכרגע לדעתי היא זמנית.
אוריאל בוסו: מה שנתנו להם זה אפילו לא אקמול.
אוריאל בוסו: גם במקרה של השביתה, ייאמר לזכותן שהן הבינו את המצוקה דווקא בעידן הקורונה וחזרו לעבודה ולא שהן קיבלו את התשובות שלהן.
אוריאל בוסו: הן יודעות את זה אבל הן מבינות את האחריות ולא רצו שהעבריינות תתגלגל הלאה לרחוב.
ענבל חרמוני: ברשותכם, כבוד יושב ראש הוועדה, אני כן אשמח לומר עוד כמה מלים.
עפר שלח: יהיו עוד כמה מלים.
עפר שלח: אני נותן לחברי הכנסת אבל אנחנו נחזור אליך.
עפר שלח: את המסקנה הכללית העולה מדברי חבר הכנסת בוסו, לפיה צריך לתת לוועדה לביקורת המדינה את הסמכות כאן גם על התקציבים וגם על כל השאר, היא התקבלה מיד.
יוראי להב-הרצנו: תודה רבה על הדברים החשובים שלך, ענבל.
יוראי להב-הרצנו: אני חושב שאין מחלוקתך באשר לחשיבות של העבודה ובצורך לחזק גם את הביטחון האישי של העובדות וגם את השכר ובהמשך גם את התקנים.
יוראי להב-הרצנו: מאיר כהן התחיל את המהלך וצריך להרחיב אותו, לדייק אותו ולהעביר אותו.
יוראי להב-הרצנו: אני רוצה לשאול אותך עניינית לגבי ההיבטים בטיפול המדינה בעבריינות מין.
יוראי להב-הרצנו: דיברה כאן נציגת מבקר המדינה והעלתה שורה של כשלים שנוגעים משלב הגילוי ועד שלב הפיקוח והשיקום של עברייני המין.
יוראי להב-הרצנו: מאחר ורוב עבריינות המין כלפי קטינים מבוצעת בתוך המשפחה, הייתי רוצה לשמוע ממך דווקא בנוגע ליחסי הגומלין שלכן, של העובדות הסוציאליות שמלוות את התהליך, מרגע הגילוי, זאת אומרת, איך את מזהה או היכן את מזהה את הפערים מול הגורמים במשרד החינוך דרך הגורמים בעבודת השיפוט, השופטים, והאם יש הבנה מלאה אצלם של ההליך ומה שצריך לקרות, עבור ומסתיים ברגע שבו העבריין משתחרר מבית המעצר.
יוראי להב-הרצנו: היכן בכל התהליך הזה בעינייך דרוש שיפור והיכן הדברים הם בסדר.
ענבל חרמוני: קודם כל, יש דברים שאני חייבת לומר שקטונתי.
ענבל חרמוני: יש כאן נשות מקצוע על כל הרצף, חלקם נמצאות אתנו כאן ב-זום עד כמה שאני רואה וחלקן לא.
ענבל חרמוני: הרצף, זה אומר גם העובדות הסוציאליות בשירות בתי הסוהר, עובדות סוציאליות ברשות לשיקום האסיר, עובדות סוציאליות שהן חוקרות ילדים – כן, חוקרי ילדים הם עובדים סוציאליים – ועובדות סוציאליות לחוק הנוער שהן נמצאים בקהילה.
ענבל חרמוני: כל המעגלים האלה ואולי אפילו יש עוד איזה אחד או שניים שפספסתי בדרך, כולם קשורים לתוך התהליך הזה וכל אחת אני חושבת תצטרך לשפוך אור, בין אם בדיון עכשיו ובין אם בדיון ייעודי על היכן עובר כל כשל בדרך.
ענבל חרמוני: אני יכולה לומר מנקודת המבט שלי כעובדת סוציאלית וכיושבת ראש איגוד שמסתכלת על הדברים גם ב-זום אאוט.
ענבל חרמוני: אני נשמעת כמו תקליט שבור.
ענבל חרמוני: בסוף הדברים קשורים.
ענבל חרמוני: הם קשורים גם לסיפור של העומס.
ענבל חרמוני: זאת אומרת, דברים נופלים לאנשים מהידיים לאורך התהליך בגלל שכאשר את כחוקרת ילדים, או כעובדת סוציאלית לחוק הנוער בקהילה, או קצינת מבחן, או עובדת סוציאלית בכלא – שאותן אנחנו לא מייצגות כי אסור לנו – הדברים בסופו של דבר נופלים לאנשים מהידיים כי כל הזמן אתה רצה לכבות השריפה שהיא הכי בוערת באותו רגע.
ענבל חרמוני: ברור לי שחלק גדול מהכשל נופל על זה כי לא תמיד מצליחים לעדכן את הקהילה והקהילה לא תמיד מצליחה לעדכן את שירותי המבחן, ולא תמיד יש את הקשר כמו שצריך בין הרשות לשיקום האסיר ולא בגלל שאין רצון אלא בגלל שבשביל כל התיאומים הללו, בשביל כל הדיונים הללו בין אנשי המקצוע וכדי לוודא שהדברים תפורים כמו שצריך, צריך זמן.
ענבל חרמוני: שוב זה חוזר לאותו מקום של העומס הבלתי נתפס.
ענבל חרמוני: לכן זה עומד בנקודה מאוד מאוד עקרונית.
ענבל חרמוני: אמר כאן חבר הכנסת שצריך לשכנע את האוצר להראות להם שלטווח הרחוק אנחנו כך חוסכים יותר כסף.
ענבל חרמוני: אני מאוד מאוד מסכימה כי הרבה יותר זול למנוע, לא לבות שריפה אלא למנוע את השריפה.
ענבל חרמוני: מה שצריך חברי הכנסת, מכובדיי, זה מעבר לעניין של הפקידות של האוצר שתבין את זה.
ענבל חרמוני: אני חושבת שכולם מבינים את זה.
ענבל חרמוני: ביום שיהיו כאן
ענבל חרמוני: פוליטיקאים שידעו להרחיק ראות ולהבין שאני משקיע היום תקציבים שלא נראה את התוצאה שלהם בעוד שנה ובעוד שנתיים אלא כלכלית נוכל להבחין בזה אולי בעוד שש או שבע שנים, וזה בסדר אם לא אני אגזור את הסרט, מטפורית, אז הסיפור הזה של איך אנחנו מתעסקים גם במניעה, ומניעה זה אומר קשרים בין כל אותם אנשי מקצוע, כל מהדברים שתוארו כאן בדוחות של המבקר ובמצגות שהוצגו כאן – זאת בסוף תוצאה ממחסור באנשי מקצוע ומחסור בזמן לשבת ולהעמיק כמו שצריך וכמו שראוי בכל אחד מהמקרים הסופר סופר מורכבים האלה שיש להם השפעות לעוד מיליון מקומות.
ענבל חרמוני: ילד שנפגע ולא מטופל הופך להיות פוגע ובסופו של דבר כל בית הספר יכול להיות נפגע מזה וזה רק קצה קצהו של העניין.
ענבל חרמוני: בסוף זה חוזר לעניין הזה של הזמן שיש לעובדות בשטח.
ענבל חרמוני: כאשר יש להן זמן הן יודעות לייצר את שיתופי הפעולה ביניהן גם ברמת השטח הכי נמוכה וכמובן גם ברמה למעלה כאשר הרוב גם יושב תחת אותו משרד שזה משרד הרווחה.
ענבל חרמוני: לכן אמור להיות התיאום הזה.
ענבל חרמוני: ף
עפר שלח: אני רוצה לסגור את הפרק הזה – ואני מבקש שתישארי אתנו – בשתי שאלות ממוקדות.
עפר שלח: האחת, כמה השתנו הדברים ואיזה עומס נוסף כתוצאה מתקופת הקורונה?
עפר שלח: השנייה, מה הושג?
עפר שלח: בסופו של דבר האם ההסכם אליו הגעתם מבחינתך הוא סביר במובן הזה שלפחות נגיד את 1,000 המשרות החסרות האלה את רואה שעכשיו הן מתמלאות או לא מתרוקנות עכשיו בגלל הסכם שהושג.
ענבל חרמוני: מדובר על עלייה – זה נתון של משרד הרווחה – של 68 אחוזים בפניות.
ענבל חרמוני: בדקו את זה בחודש יוני השנה לעומת יוני שנה שעברה ולעומת התקופה שלפני הקורונה.
ענבל חרמוני: הצפי שלנו כנשות ואנשי מקצוע הוא שהאחוזים האלה ילכו ויגדלו.
ענבל חרמוני: ככל שהאבטלה מעמיקה, הייאוש גובר בקרב אנשים, אובדנות לצערנו, נפגעי נפש שנמצאים במצב הרבה יותר מצוקתי וחרדתי, מה שקורה בבתי החולים שם יש לנו עובדות סוציאליות, ערים אדומות שם יש סגר.
ענבל חרמוני: כל הדברים האלה הם לפתחן של העובדות.
ענבל חרמוני: כל הדברים האלה מייצרים עוד ועוד מצוקות אצל ילדים, נוער, משפחות במשבר, קשישים ועוד ועוד.
ענבל חרמוני: לכן אנחנו צופים שהעלייה בפניות ל ה-68 אחוזים האלה, זה לא סוף פסוק.
ענבל חרמוני: להערכתי אם נבדוק את זה בעוד חודשיים-שלושה – ודרך אגב, אני מציעה שכך ייעשה – אנחנו נראה עלייה של קרוב ל-100 אחוזים ויותר.
ענבל חרמוני: כרגע אנחנו מדברים על עלייה של 70 אחוזים בפניות כאשר עומדות משרות חסרות וכאשר גם לפני כן היו עומסים בלתי נסבלים ובלתי סבירים.
ענבל חרמוני: לשאלתך.
ענבל חרמוני: ההסכם הזה הוא סביר.
ענבל חרמוני: הסכם הזה הוא בעצם מה שדרשנו בנקודת הזמן הזו והמשמעות שלו היא כזו: העובדות יקבלו ב-11 החודשים הקרובים, כולל החודש הנוכחי, גם תוספת לשכר של בין 300 ל-500 שקלים, תוספת מאוד מאוד קטנה זה נכון אבל זה משהו שהוא זמני והוא כגשר עד רפורמה.
ענבל חרמוני: הדבר השני שהן יקבלן, זה מענק גם בגין העבודה הנוספת של הקורונה וזה אמור לייצר לעובדות את התחושה של האופק ושל ההתייחסות ולמנוע באמת נטישה, כפי שאמרת.
ענבל חרמוני: ביולי 2021 – וזה נכנס להתחייבות גם בתוך ההסכם וגם אתמול עבר בהחלטת ממשלה - אמורה להיות הפעימה הראשונה של שינוי מבני בשכר העובדים והעובדות.
ענבל חרמוני: כן, אני צופה ששינוי מבני כזה שביולי תהיה הרשימה הראשונה שלו ובהסכם בהסכם המסגרת הבא תהיה הפעימה השנייה שלו, אילו רוב הדברים שאנחנו שמנו על השולחן של האוצר כחלק מהרפורמה יתקבלו, שאלה דברים שמייצרים אופק תעסוקתי וכלכלי עבור העובד, מה שהיום לא קיים בתוך ההסכמים שלנו, בתוך מבנה השכר – אז כן, זה ימלא לאט לאט גם את השורות החסרות, גם ימנע עוד נטישה וגם יאפשר לסטודנטים שסיימו עכשיו תואר ראשון, מאות סטודנטים, והם יכולים להשתלב בעבודה.
ענבל חרמוני: חלק גדול מהם חיכו לראות מה קורה עם המאבק הזה.
ענבל חרמוני: אני חושבת שכרגע זה הסכם שהוא סביר ויותר מזה.
ענבל חרמוני: זאת אומרת, הוא באמת עונה.
ענבל חרמוני: כמובן המוגנות, שגם זה סופר דרמטי.
ענבל חרמוני: צריך לוודא שהכול יוצא לפועל ובזמן, וכאן אנחנו נצטרך את המשך המעקב שלכם.
ענבל חרמוני: אם תוכלו לקבוע עוד ישיבה לעוד חודש-חודשיים כדי שנוכל לעדכן ביישום, זה יהיה טוב ויעזור לנו.
ענבל חרמוני: שנית, אני חושבת שאם הצעד הבא שנעשה ביחד, כי נצטרך כאן מאוד את הכנסת, סביב מפתחות התקינה – אני חושבת שנוכל לשקם את המקצוע ואת העומסים בצורה שתחזיר את העובדים לעבודה.
ענבל חרמוני: ההסכם הזה הוא צעד משמעותי בדרך אבל הוא לא כל הסיפור.
ענבל חרמוני: אני לא רוצה שזה ייראה כך.
עפר שלח: תודה רבה ענבל חרמוני.
עפר שלח: אני מבקש להעלות את בלהה קורן ממרכז השלטון המקומי, מנהלת הרווחה במרכז-צפון תל אביב.
בלהה קורן: בוקר טוב.
עפר שלח: לפני שאת מתייחסת.
עפר שלח: קיבלנו מסמך ממרכז המחקר של הכנסת שעסק באופן קביעת מצבתך העובדים הסוציאליים וההבחנה העיקרית בין ישראל לבין מקומות אחרים בעולם היא ששם מי שקובע בסופו של דבר את התקינה, אלה הרשויות המקומיות בזמן שבישראל היא נגזרת של משרד הרווחה, כלומר, של הראייה הממשלתית.
עפר שלח: אם את יכולה למקד חלק מהתשובה שלך גם בדבר הזה.
עפר שלח: האם יש מצב שבו רשות מקומית – את באה מרשות מקומית חזקה – חזקה או בוודאי יותר חלשה, פשוט אין לה את היכולת כי היא לא קובעת כי בסוף קובע לה איזשהו גורם מרכזי שהוא משרד הרווחה ואיזשהו הסכם כללי בינו לבין משרד האוצר.
בלהה קורן: בגדול משרד הרווחה מתקנן כל רשות לפי מספר התושבים וכל המפתחות של הסוציו אקונומי למיניהם.
בלהה קורן: לשמחתי אני עובדת ברשות גדולה וחזקה ואני יכולה לומר שהרשות המקומית מוסיפה עוד 150 תקנים.
בלהה קורן: זה אומר שה-250 תקנים שאנחנו מתוקננים על המשרד, יש את המצ'ינג של המשרד.
בלהה קורן: זאת אומרת, 75 אחוזים המשרד נותן ו-25 אחוזים נותנת הרשות המקומית.
בלהה קורן: אצלנו יש עוד 150 תקנים שהם 100 אחוזים על חשבון הרשות המקומית שזה וואו גדול.
בלהה קורן: בזה עניתי לך?
עפר שלח: כן, את עונה אבל את בדיוק מראה את הבעיה שיש לרשויות אחרות.
עפר שלח: רשויות, בהיותן אשכול סוציו אקונומי נמוך, יכול להיות שהצרכים שלהם הם גם יותר גדולים ושם אין כסף.
בלהה קורן: ההשלכות על זה הן על כל הנושאים.
בלהה קורן: זה ממש לרוחב.
בלהה קורן: אם זה על המוגנות כאשר בתל אביב כבר שנים, אני לא זוכרת באמת תקופה ואני עובדת הרבה שנים, שהיינו ללא שמירה על חשבון הרשות.
בלהה קורן: השיפוי של המשרד הוא כלום ושום דבר.
בלהה קורן: אותו דבר לכל תוכנית שהמשרד מציע ויוזם, תמיד יהיה לי את המצ'ינג העירוני.
בלהה קורן: אף פעם – אני יכולה לומר כמעט ב-100 אחוזים – לא נדחתה תוכנית כי לרשות לא היה את המצ'ינג, להוסיף את ה-25 אחוזים, מה שלא קורה ברשויות החלשות.
עפר שלח: האם אצלך נכון להיום, כמו שתיארה ענבל במצב הארצי, יש תקנים שאתם לא מצליחים למלא?
בלהה קורן: 34.
בלהה קורן: יש לנו 400 תקנים.
עפר שלח: זאת אומרת, 10 אחוזים, גם אצלך ברשות חזקה, לא מתמלאים.
בלהה קורן: כן.
בלהה קורן: אני רוצה לחזק דברים שנאמרו כאן לגבי הכשלים בדרך.
בלהה קורן: להכשיר עובד סוציאלי, הוא יוצא מהאוניברסיטה, אנחנו מקבלים גם היום לא מעט עובדים עם תואר שני אבל עדיין הם לא יכולים לעשות את תפקידי החוק.
בלהה קורן: הם צריכים לעבור הכשרה ולהיות עם מינימום ותק במחלקת רווחה כדי להתקבל לקורס שהמשרד מוציא בתחום.
בלהה קורן: אז יוצא שאתה מקבל עובד, במינימום הוא מתחיל עם תואר ראשון, רק אחרי שלוש שנים הוא יכול לצאת לאחד מהקורסים שקשורים בחוק, הקורסים אורכים סדר גודל של שנה וחצי, ואז הוא מקבל מינוי לעבוד בחוק ומול בתי המשפט.
בלהה קורן: כלומר, אם נחשיב תהליך הכשרה של לפחות חמש-שש שנים, בדור ה-Y וה-Z כבר אין לי את העובדים.
בלהה קורן: הם נעלמים לנו.
בלהה קורן: כמו שתיארו קודם את השכר ואת תנאי העבודה, את השיימינג הנוראי שעוברים לא מעט עובדים, הם פשוט עוזבים את המערכת.
עפר שלח: את יכולה לומר בכללי מה הגיל הממוצע אצלך בתל אביב של העובדים הסוציאליים?
בלהה קורן: יש לי פערים מאוד גדולים.
בלהה קורן: יש לי את הוותיקים שהם אפילו דור א'.
בלהה קורן: פעם לקבל קביעות ולהיות עם פנסיה, הייתה איזושהי סוכרייה שהחזיקה עובדים.
עפר שלח: יכול להיות שזה חוזר.
עפר שלח: להלן החדשות הלא טובות.
בלהה קורן: העובדים הצעירים, כמו שהדגשתי, הם עם תחלופה מאוד גדולה.
בלהה קורן: כבר אין לנו הרבה עובדים של דור א'.
בלהה קורן: הם פרשו.
עפר שלח: העובדים האחרים היותר צעירים מתקבלים היום בתנאים דומים מבחינת הביטחון הסוציאלי שלהם בעבודה, קביעות וכן הלאה?
בלהה קורן: רק אין להם את התנאים הפנסיוניים האלה.
בלהה קורן: בעבר בתל אביב היו תוספות – אני בטוחה שגם ברשויות אחרות – ייחודיות לרשות שהיום אתה לא יכול לתת.