GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נעם סמל: אני חושב שזה משהו כמו 30, 40 שנה של בעיות ניהוליות וארגוניות, ולמעשה להבימה אין אבא ואין אימא, משום שכל הבעלות על הבימה לא מוגדרת – לא על ידי עיריית תל אביב או הקאמרי, ולא על ידי המדינה, כמו מוסד יד ושם, אלא על ידי מן פסקה בחוק יסודות התקציב, תבחינים לחלוקת משאבים לתיאטראות.
נעם סמל: כתוב: והואיל והממשלה מחויבת בקיומה של הבימה, הבימה מקבלת כפל.
נעם סמל: דרך אגב, זה חלק מההערות של מבקר המדינה בדוח על כל העניין הזה.
נעם סמל: העניין הזה לא הגיע לידי פיתוח, העניין של הקריטריונים האלה לא ברור; בכלל, הקריטריונים האלה כמו שאומר המבקר, הדוח שאתה הגשת לנו וקראתי אותו בעיון רב הוא מרתק, ואומר שלא עדכנו את התבחינים הרבה מאוד שנים, מאז אותו בג"ץ היסטורי בשנת 1997 של התיאטרון הארצי לילדים ולנוער, שביקש ודרש וקיבל מבג"ץ תבחינים שאומרים חלוקה שוויונית.
נעם סמל: החלוקה היא לא שוויונית, יש המון בעיות, יש המון גופים קיקיוניים שנכנסו פנימה.
נעם סמל: יש אמרגנים פרטיים, שהפכו עצמם לעמותות.
נעם סמל: העמותות האלה כביכול הן עמותות ציבוריות, אבל לא ככה, צריך להרים את המסך ולראות מה יש מאחורי העמותות האלה.
נעם סמל: בקיצור, יש אנדרלמוסיה מסוימת, זה לא טופל בשנים האחרונות.
עפר שלח: וזה בימים כתיקונם.
נעם סמל: ציפי פינס ואני התראיינו אצל אילנה דיין לפני שלושה, ארבעה חודשים בשיאה של הקורונה, כשהסברנו שרוב ההכנסות שלנו הן הכנסות עצמיות של התיאטראות.
נעם סמל: היא אמרה: אה, זה מן צילום רנטגן של התרבות הישראלית, זאת בעצם תרבות שמסובסדת ב-20% וצריכה להביא הכנסות עצמיות של 80%.
נעם סמל: כמעט ואין הבדל בינינו לבין הקולנוע, כמעט, אבל עפר, אני לא אוהב את הביטוי אולמות תרבות, אנחנו לא אולמות תרבות.
נעם סמל: תיאטרון הצפון שקרס הוא לא תיאטרון, זה אולם כלכלי של אמרגן פרטי או איש עסקים.
נעם סמל: התיאטראות הן ישות אומנותית, כל התיאטראות, האופרה כמובן וגם הפילהרמונית, וזאת אחת הטעויות של חברי הכנסת ושל הפוליטיקאים.
נעם סמל: אנחנו לא אולמות, אנחנו גוף אומנותי חי ותוסס.
עפר שלח: לא שאני מתגונן, אבל התייחסתי למונח "אולמות" רק בגלל שפיסית אנשים אמורים לשבת באולם, והם לא יכולים לעשות את זה.
נעם סמל: עפר, אני לא מקבל את הגרסה הזאת, זה עורבא פרח.
נעם סמל: אנחנו בהבימה, בבית לסין, בקאמרי או בגשר יכולים לארח 200, 300, 400 איש הרבה יותר טוב מבריכות השחייה והרבה יותר טוב ממכוני הכושר, ואני בעדם ואני הולך למכון כושר.
עפר שלח: אני שמעתי את ההצעה שלך לערוך הצגות באמפיתיאטראות.
נעם סמל: נכון, אבל לא נותנים.
נעם סמל: אני כבר אמרתי לרון חולדאי לפני ארבעה חודשים – הוא עשה פגישת זום עם כל מנהלי התאגידים העירוניים שעוסקים בתרבות, יוזמה מבורכת מאוד שלו, לאן פנינו – אני אמרתי: תנו לנו להכניס לאמפי וואהל 700, 800 איש, נלך כל התיאטרונים לשם, נביא את הזמרים אתנו, נביא את הלהקות, נביא את המחול, נביא את תיאטרוני הילדים, את כולם, באמפי וואהל יהיו הסדרי אלכוג'ל ומסיכות, ויש חניה חינם וזה בשטח הפתוח.
נעם סמל: יש אמפי גם בקיסריה, בשוני, בבאר שבע, במוצקין ובאילת.
נעם סמל: עוד מעט ייגמר הקיץ, עד סוף אוקטובר אפשר להפעיל אמפיתיאטראות.
נעם סמל: אני לא מקבל את הגרסה של משרד הבריאות, שהבריכות, מכוני הכושר והמסעדות – ואני הולך למסעדות, אני גר ביפו ואני אומר לך עפר ולכל חברי הוועדה שמקשיבים, אני מקווה, לא ראיתי מלבד אורלי פרומן איזה חבר כנסת יש שם, אני לא רואה דרך הזום.
נעם סמל: בכל מקרה, אני אומר לכם שאצלנו בתיאטרון ישמרו הרבה יותר טוב מאשר במסעדות ובתי הקפה, ואני שוב אומר, אני לא נגדם, אני בעדם, אני הולך לשם.
עפר שלח: מה קרה עם ההצעה הזאת?
עפר שלח: הרי אתה לא מעלה אותה כאן בפעם הראשונה, מה קרה עם ההצעה הזאת?
נעם סמל: חילי טרופר קיבל אותה בברכה, ניסה לקדם אותה וזה נעצר במשרד הבריאות.
נעם סמל: עפר, משרד הבריאות מתנהל בדיקטטורה מסוימת בנושא הזה.
נעם סמל: התחילו להגיד שהזיעה מעבירה – כשאדם נכנס להבימה, יש מכונה שבודקת אותו.
נעם סמל: השקענו 40,000, 50,000 שקל, אפילו יותר, לקבל את הקהל.
נעם סמל: יש לנו חמישה אולמות – בקאמרי יש שישה אולמות, בבית לסין יש שלושה אולמות.
נעם סמל: תנו לנו להכניס את הקהל אלינו.
נעם סמל: אנחנו נטפל בהם הכי טוב מכולם.
נעם סמל: גם מבהילים את הקהל שלנו, מבריחים אותו מאתנו.
נעם סמל: עשיתי סקר, מעל ל-50 מדינות יש עכשיו זרזיפים ראשונים של תיאטרון, אם זה בצ'כיה, אם זה בסלובקיה, אם זה בסלובניה.
נעם סמל: נכון שביפן קרתה בעיה מסוימת בשבוע שעבר.
נעם סמל: בסין מנסים, מנסים.
נעם סמל: אי אפשר להתעלם מההון האומנותי של מוסדות התרבות.
נעם סמל: האנשים האלה צריכים להופיע – השחקנים, הבמאים, היוצרים, המחזאים, וכמובן הטכנאים.
נעם סמל: הם משתגעים, הם יושבים בבית – אני לא מדבר על הבעיה הכספית, ברור שיש בעיה כספית, לא לכולם מגיע חל"ת, לא כולם מקבלים את החל"ת בזמן, כל השחקנים הפנסיונרים כמו ליא קניג שהיא בת 91, לא מקבלת, אז היא מקבלת מהפנסיה, אבל זה לא פותר את הבעיות.
נעם סמל: אני לא בא לקטר עכשיו על לחם וחמאה, אני בא לדבר על הנשמה.
נעם סמל: אני רוצה לסיים את הנאום הקצר שלי במה שאמר פרופ' מרטין בובר להרצל, כשהרצל מנע ממנו לעלות לבמה בקונגרס הציוני השלישי ולדבר על התרבות במדינה היהודית.
נעם סמל: הוא עלה לבמה, בחוצפתו כי רבה, ואמר: זה כאילו אנחנו בוראים אדם עם ראש, עם עצמות ועם רגליים ועם לב, אבל ללא נשמה.
נעם סמל: תרבות של עם היא הנשמה של העם, והמדינה שלנו והממשלה שלנו שכחה את הנשמה, גם של היוצרים וגם של הקהל; שכחה שמדינה צריכה נשמה.
נעם סמל: וכמו שאני אומר מתחילת הקורונה, גדלנו בתנועות הנוער – שגם את זה סגרו – על הסיסמה "נפש בריאה בגוף בריא".
נעם סמל: אולי אתם מטפלים בגוף, אנחנו כבר יודעים שלא מטפלים בגוף, אבל גם בנפש אתם לא נוגעים בכלל.
נעם סמל: אנחנו – התיאטראות, האופרה, הפילהרמונית, המוסיקה, המוזיאונים – אנחנו הנפש של האומה, והנפש של האומה פצועה מאוד.
עפר שלח: מכיוון שלא אורלי פרומן ולא אני צריכים להוכיח את מסירותנו לנשמה הזאת ואת העובדה שהיא יקרה ללבנו, אני דווקא אנסה להישאר בתחום המעשי.
עפר שלח: אתה אומר שבתחום המעשי ההצעה לעשות הופעות באמפיתיאטראות נעמדה במקום בגלל משרד הבריאות.
עפר שלח: אולי ננסה לשמוע מה קורה עם זה מחילי טרופר.
עפר שלח: אתה אומר: אנחנו יכולים להכניס אותם לאולמות.
עפר שלח: בתנאים של היום – אנחנו לא יודעים לאן הולכים לאור העלייה בתחלואה – האם מבחינת הבימה זה בכלל משתלם ומחזיק את עצמו?
עפר שלח: לא יעלה לך יותר להעלות את ההצגות האלה?
נעם סמל: כולם דיברו על ה-200 מיליון שקל שעדיין לא התקבלו בכלל ולא שולמו בשיח ובסיג הזה, ופורום מוסדות התרבות שלנו מטפל בשיח ושיג הזה, אבל ברור שיהיה הפסד הכנסה עצמית.
נעם סמל: אמרנו וסיכמנו עם שר התרבות ועם שר האוצר ישראל כץ, שאנחנו נקבל על פי מתווה שיוסכם החזר הוצאות בגין הפסד אובדן הכנסה עצמית.
נעם סמל: נתנו לנו 500, יש לנו תו סגול – דרך אגב, כמעט לכל מוסדות התרבות הגדולים בישראל – עברנו את כל המכשלות, עברנו את כל הליקויים, אנחנו מוכנים.
נעם סמל: אנחנו יכולים להכניס 500, יתנו 250?
נעם סמל: תנו 250, נסתדר.
נעם סמל: אנחנו במתווה הזה של ה-200 מיליון שקל נקבל פיצוי מסוים.
נעם סמל: אולי לא נעלה הצגות גדולות, אולי נעלה רק הצגות קטנות.
נעם סמל: אולי אתם לא יודעים, אורלי דיברה על זמרת האופרה, אבל חלק גדול מהשחקנים נותנים הרצאות בבתים פרטיים.
נעם סמל: חלק גדול מהאומנים הולכים לבתי אבות.
נעם סמל: היתה להם פרנסה כחודשיים בבתי אבות, חילקו אותם לקפסולות של 50, 50.
נעם סמל: גם את זה סגרו להם.
נעם סמל: אין הרבה יכולות להתפרנס לאלה שהיו רגילים להגיש חשבונית מס בגין כל חלטורה, קריינות, הצגה או קריאת שיר, אין פעילות.
נעם סמל: אני חושב שתפקידנו כמוסדות תרבות אמנותיים יצירתיים לתת גם מענה לדבר הזה.
נעם סמל: אנחנו יכולים להעלות ערב שירה ישראלית, ערב ספרות ישראלית ל-250 איש.
נעם סמל: כשאני אומר "אנחנו", אני לא מדבר רק על הבימה, אלא על כל מוסדות התרבות בישראל, כולל המוזיאונים וכולל מוסדות אחרים, שיכולים בהחלט לעשות.
נעם סמל: אני ראיתי הצגת מחול במרכז סוזן דלל בתל אביב לפני שלושה שבועות.
אורלי פרומן: זה היה בחוץ, של ורטיגו.
נעם סמל: להקת המחול מהפריפריה הופיעה בסוזן דלל.
נעם סמל: באתי לעודד ולחזק.
נעם סמל: ישבנו 250 איש עם מסיכות, היתה חוויה אדירה.
נעם סמל: זה היה בסוזן דלל בחוץ, הביאו במה, מישהו כיסה את ההוצאות, זאת אומרת: יש פתרונות, אפשר לשים טריבונה בין הבימה לבין היכל התרבות, בין הקאמרי לאופרה ליד בית לסין, בגשר ביפו.
נעם סמל: אפשר לשים טריבונות, אפשר למצוא פתרונות.
נעם סמל: נניח שהאמפיתיאטראות גדולים מדי, אבל האמפי הקטנים האלה שנפעיל יכולים גם לשמש את האומנים, את הזמרים, וזה גם חלק מהעניין.
נעם סמל: אתמול ליד הבית שלי היתה הפגנה של דפני ליף בגן צ'ארלס קלור.
נעם סמל: היו שם יותר מ-1,000 והיו גם אומנים.
נעם סמל: למה שם זה טוב ואצלנו זה לא טוב?
נעם סמל: אני לא מבין את זה.
עפר שלח: נעם סמל, תודה.
עפר שלח: מנכ"ל שח"ם, אורי רשטיק.
אורי רשטיק: בוקר טוב, אני אשמח לדבר על הדברים בצורה אמיתית וכנה ולשטוח את המציאות, כפי שאנחנו רואים אותה, ולהגיד את הדברים כמו שהם בלי להתחמק.
אורי רשטיק: אולמות התרבות ועולם התרבות, כפי שאנחנו מכירים אותם, לא יחזרו לפעילות לפחות עד ינואר 21'.
אורי רשטיק: לא יהיו פעילויות של 500 איש וגם לא יהיו פעילויות של 250 איש – גם כי הממשלה, לצערנו, לא מצליחה להתמודד עם המגיפה בצורה יעילה; גם כי האזרחים מפחדים.
אורי רשטיק: נעם יודע היטב – או שהוא פחות, כי הוא לא פתח – מה קרה, כשניסו לפתוח את התיאטראות ומה היתה היענות הקהל ומה הקשיים הגדולים שנתקלים בהם.
אורי רשטיק: צריכים לעשות סוויץ' שלם במחשבה סביב הדבר הזה.
אורי רשטיק: אני לא אומר שלא צריך לעשות הופעות באמפיתיאטרון או בדברים כאלה, אני אשמח מאוד אם הדבר הזה יקרה, אבל פתרון משמעותי לעובדים ולעולם התרבות, זה לא ייתן.
אורי רשטיק: זה ייתן בדיוק כמו שנעם אמר זרזיפים.
אורי רשטיק: הוא תיאר את הדברים בצורה מדויקת.
אורי רשטיק: אני רוצה לתת לכם סקירת רוחב, כדי שתבינו מה המצב וכמה הוא אבסורדי.
אורי רשטיק: תקציב משרד התרבות לשנת 2019 היה 997 מיליון שקלים – רוב הכסף הזה הולך לתמיכות למוסדות התרבות.
אורי רשטיק: גם בתקופה הזאת מוסדות התרבות ממשיכים לקבל תמיכה, על אף שחלקם סגורים הרבה מאוד זמן, וזה בסדר, זה צריך להמשיך להיות כך.
אורי רשטיק: הדבר הזה אומר שמה שקורה במוסדות התרבות כרגע זה שבפועל הם סגורים – שוב, לא כולם, אני לא רוצה להכליל – העובדים שלהם רובם ככולם יצאו לחל"ת; גם להגיד שהעובדים יצאו לחל"ת זאת אמירה מצחיקה, ואני תיכף אסביר גם למה; מנהלי המוסדות ממשיכים לשבת במוסדות התרבות שלהם ולקבל שכר – שוב, אני לא רוצה להכליל, חלקם הפחיתו בשכר – הם ממשיכים לקבל שכר, הם ממשיכים להילחם שיפתחו את עולם התרבות.
אורי רשטיק: אני מודה, גם אנחנו עד לפני חודש, חודשיים היינו בעמדה הזאת ונלחמנו כתף לצד כתף עם מנהלי מוסדות התרבות, גם על ה-200 מיליון שקלים המדוברים, והאמנו שהפתרון הנוכחי של 200 מיליון שקלים שילכו כולם למוסדות התרבות כדי להניע את תעשיית התרבות הוא פתרון נכון.
אורי רשטיק: באמת חשבנו שזה הדבר הנכון.
אורי רשטיק: אבל אני חוזר לתחילת דבריי, המצב הוא לא כזה.
אורי רשטיק: בפועל, מה שקורה כרגע, זה שמוסדות התרבות שוב פעם הוציאו את כל האומנים והעובדים שלהם לחל"ת.
אורי רשטיק: בחלק ממוסדות התרבות יש תנאי העסקה פוגעניים, שחלקם לא מועסקים ביחסי עובד-מעביד, ככה שהאנשים האלה שאמורים להיות זכאים גם לדמי אבטלה, לא זכאים לדמי אבטלה.
אורי רשטיק: אני רגע מוציא החוצה את השחקנים, שלמרות שהם פרילנסרים, הם כן זכאים לדמי אבטלה, אבל הם קהל חריג וייחודי בתוך העולם הזה, ואני רוצה לדבר בשם כולם.
אורי רשטיק: בגלל תנאי ההעסקה הפוגעניים האלה אנחנו רואים – זה לא מקרה, וחברת הכנסת אורלי פרומן דיברה על זה – למשל את זמרת האופרה, שגם מיוצגת על ידי שח"ם, לאיזה מצב הם הגיעו, בגלל השכר המגוחך שהם מקבלים באופן שוטף.
אורי רשטיק: אגב, בית האופרה שמתוקצב ב-20 מיליון שקלים ממדינת ישראל, לא מצליח לשלם שכר ראוי לזמרים שלו והם לא מקבלים דמי אבטלה ראויים בגלל הדבר הזה והם מגיעים למצב הזה.
אורי רשטיק: זה לא מקרי, זה לא מקרי, הכול קשור.
אורי רשטיק: אגב, יש למשל מנהלי מוסדות תרבות אחרים, שלא מתוקצבים, ונלחמים כמו אריות כדי לקבל פיצויים, סיוע ומענקים להם ולעובדים שלהם, אתם יודעים למה הם עושים את זה?
אורי רשטיק: כי לאותם מוסדות פרטיים אין עכשיו משכורת.
אורי רשטיק: הם לא ממשיכים להיתמך על ידי המדינה, אז הם נלחמים.
אורי רשטיק: הם נלחמים, וזה מצב אבסורדי ומגוחך.
אורי רשטיק: עכשיו אני גם אגיד לכם מה עושים, מכיוון שהדבר הזה הוא לא בלתי פתיר.
אורי רשטיק: אגב, אני רוצה להגיד כאן שאנחנו מלאי הערכה גם לשר התרבות וגם לצוות שלו, שעושים לילות כימים כדי לנסות לפתור את המשבר הזה ולעזור ולסייע – זה דבר שחשוב שייאמר.
אורי רשטיק: מה צריך לעשות?
אורי רשטיק: הפתרון הוא פשוט – הוא לא פשוט, אבל הוא הפתרון הכי קל.
אורי רשטיק: יש תקציבי תמיכות במשרד התרבות, הכסף הזה קיים.
אורי רשטיק: צריכים לסרוק במסרקות של ברזל את תקציב משרד התרבות ופשוט להסיט תקציב למוסדות ופעילות תרבות, שיכולה להתקיים לא ב-250, 500 איש אולי מתישהו, אם ייתנו – לא, בקבוצות של 10, 20 אנשים.
אורי רשטיק: שמוסדות התרבות יתאמצו, יבנו מודלים, איגודים מקצועיים בנו את המודלים האלה, ארגוני גג בנו את המודלים האלה.
אורי רשטיק: שיתאמצו, ואם הם לא מצליחים לייצר את זה, שיפסיקו להילחם על ה-250, 500 איש בהצגות, כי זה לא יעבוד עד תחילת 21', שיסגרו את השער שלהם עם פלומבה, ושגם המנהלים ייצאו וייקחו חל"ת כמו העובדים שלהם.
אורי רשטיק: יש כמעט מיליארד שקל בתקציבי תמיכות משרד התרבות, צריך לעשות את ההסטות התקציביות ולהעביר את זה לתקנות הרלוונטיות, שמצליחות לייצר פעילויות בקפסולות של 10 ו-20 אנשים, ויש את הפתרון הזה.
אורי רשטיק: יש פעילות תרבות שיכולה להתקיים.
אורי רשטיק: עמית ליאור בדיוק דיבר על זה.
אורי רשטיק: אם אתם תזרימו לתקציב הקולנוע 50 מיליון שקלים, שזה המינימום שצריך, או 100 מיליון שקלים, אתם תצליחו להוציא לפועל עוד חמש, שש, שבע, שמונה, 10, 15 הפקות קולנוע עכשיו שיתנו חמצן.
אורי רשטיק: אפשר לתת חמצן לעובדים על ידי עבודה יצרנית ולא על ידי מענקים.
אורי רשטיק: אפשר ככה לשמר את התרבות.
אורי רשטיק: הדברים האלה פתירים וניתן לעשות אותם, אבל חייבים לעשות סוויץ' בראש ולהסתכל על המציאות בצורה אמיתית; שכל מוסד תרבות או כל גורם לא יילחם על יתרת הבשר שלו כדי להגיד: אני יכול להתקיים.
אורי רשטיק: אני לא אומר שצריך לדומם את מוסדות התרבות.
אורי רשטיק: תבינו מה סכום המינימום שצריך כדי להחזיק את מוסדות התרבות עם איש אחזקה, מה סכום המינימום שצריך לתת להם כדי שבאמת אפשר יהיה להתחיל להניע.
אורי רשטיק: הם יונעו מחדש, אבל עד אז כל השאר צריך ללכת לפעילות תרבות רלוונטית שיכולה להתקיים.
אורי רשטיק: אגב, זה רלוונטי ל-200 מיליון שקלים, זה רלוונטי לכל תקציב התרבות, אני לא רוצה להפריד.
אורי רשטיק: מבחינתי יש 1.2 מיליארד שקלים, שזה מיליארד שקל תקציב ועוד 200 שקל שניתנו – תעשו reshuffle לכל ותנו כסף למקומות שיכולים לעבוד ולתת פרנסה לעובדים ולאומנים.
אורי רשטיק: בנוסף אני רוצה להגיד שאני יודע ששר התרבות אינו מסכים עם העמדה הזאת, ואני מכבד את זה, אבל אני אגיד בכל זאת – לא משנה כמה דברים נעשה, עדיין יהיו הרבה מאוד עובדי תרבות ואמנים שייפלו בין הכיסאות, למה?
אורי רשטיק: כי לא נצליח לייצר מספיק פעילות; למה?
אורי רשטיק: כי הרבה מאוד אמנים עדיין לא יהיו זכאים לדמי אבטלה ולא למענק סיוע לעצמאים, בגלל שהם בשכר אמנים, בגלל שהשכר שלהם בדרך כלל נמוך, בגלל 1,001 סיבות, ולכן גם את הדבר הזה משרד התרבות יכול לפתור.
אורי רשטיק: יש למשרד התרבות קרן סיוע לאמנים נזקקים.
אורי רשטיק: הוא יכול להגדיל אותה לא בעוד מיליון שקלים או שני מיליון שקלים.
אורי רשטיק: הוא יכול להגדיל אותה בעוד עשרות מיליוני שקלים.
אורי רשטיק: יש מאיפה להביא את התקציב הזה, הוא יכול, ואפשר לשנות את הקריטריונים ולאתר את אותם אמנים שבאמת נופלים בין הכיסאות, שבאמת לא עובדים, לא מקבלים מענק עצמאים מספק, לא מקבלים דמי אבטלה, לדוגמה אותה זמרת אופרה, וגם בהם לטפל.
אורי רשטיק: אפשר לפתור את הדברים האלה ביצירתיות, בשכל ובמינימום בירוקרטיה, אם רק רוצים.
אורי רשטיק: תודה רבה.
עפר שלח: עם מי אתם מצויים במשא ומתן על הדברים האלה?
עפר שלח: כי מה שאתה אומר הוא רלוונטי לא רק אל מול משרד התרבות, הוא גם רלוונטי למשל אל מול התיאטראות או גופי התרבות הגדולים.
עפר שלח: יש איזה שולחן שלידו כולם יושבים?
אורי רשטיק: לא, אין שולחן.
אורי רשטיק: מוסדות התרבות כרגע מתנהלים באמצעות חברת לובי מול משרד התרבות, אגב מצוינת, אורית לרנר, שאני באופן אישי מאוד מכבד ומעריך אותה, אבל היא מייצגת את מוסדות התרבות.
אורי רשטיק: הם לא מוכנים לשבת לשולחן עגול יחד עם המשרד, עם שח"ם ועם שאר ארגוני העובדים.
אורי רשטיק: הם מעדיפים לשבת לבד ולהעביר את המסרים שלהם לבד.
אורי רשטיק: לנו אין שום בעיה לשבת ליד שולחן עגול עם כל מי שירצה.
אורי רשטיק: אני באופן אישי ואני יודע שעוד ארגוני יוצרים ועובדים נמצאים בקשר עם שר התרבות ועם הצוות שלו – שוב, אני חלילה לא מתלונן, להפך, אני חושב שהם עושים את הכי טוב שאפשר ושהם יכולים עכשיו, אבל אין כרגע שולחן עגול שדן סביב הדברים האלה, לשאלתך.
עפר שלח: תודה, הדברים ברורים.
עפר שלח: אני מבקש לחבר את יונתן קול, בבקשה.
יונתן קול: בוקר אור, שומע אתכם.
יונתן קול: שמעתי מישהו שדיבר מקודם לגבי תיאטראות וכמות קהל.
יונתן קול: בעוונותיי יש לי גם חברת הפקה קטנה באנגליה, בלונדון.
יונתן קול: בונים שם מתווה לעשות הופעות רוק בהייד פארק.
יונתן קול: מסמנים על הדשא שני מטר על שני מטר, שזה 2.40 על 2.40, עם מרחק של 2.40 בין קפסולה לקפסולה.
יונתן קול: כל משפחה או כל שני זוגות או שלושה זוגות חברים קונים כרטיס לפי מספר של קפסולה ופשוט מתחילים לעשות הופעות.
יונתן קול: אנחנו מתים בלי התרבות.
יונתן קול: אמרתי באיזה ראיון טלוויזיוני לא מזמן: זה כבר לא הכסף, אנחנו כבר לא מדברים על המצוקה הכלכלית, אנחנו מדברים על המצוקה הנפשית.
יונתן קול: קולגה אתמול עשה סאונד לאיזה הרכב בצ'ארלס קלור, כל הפייסבוק שלו: איזה כיף לי, איזה יופי, יש לי נשימה, יש לי אוויר.
יונתן קול: זה כבר לא הכסף.
יונתן קול: איכשהו המצוקה הכלכלית תיפתר, בסדר, אנחנו כבר מדברים על הנפש.
יונתן קול: עוד מעט חמישה חודשים, שלא הדלקנו פנס, שלא חיברנו רמקול.
יונתן קול: זה כמו טבח, תקשור לו את הידיים ותגיד לו: אתה לא מבשל, מה הוא יעשה?
יונתן קול: זה נכון לכל בעל מקצוע.
עפר שלח: יגידו לך, לצורך העניין: אנחנו מבינים את המצוקה, אבל יש זמנים שבהם המקצוע הזה לא יכול להתקיים.
עפר שלח: אתה מפעיל תאורה, נכון?
יונתן קול: "המקצוע הזה לא יכול להתקיים" זה סוג של אליה וקוץ בה, כי בריכות כן, חדרי כושר כן, בתי כנסת כן, אבל לעשות הצגה של 200 איש לא?
יונתן קול: באמפי שוני במקום פתוח?
יונתן קול: קח 2,000 איש, תכניס אותם להיכל התרבות – יש לך מדידת חום, יש לך שם, כתובת, תעודת זהות, טלפון של כל בן אדם שנכנס, יש לך מסיכות, יש לך ריחוק, יש לך הכול.
יונתן קול: 2,000 איש בהיכל התרבות בתל אביב הרבה יותר ממוגנים בריאותית מאשר 2,000 איש בים, בשוק מחנה יהודה ירושלים.
יונתן קול: הידבקויות יהיו?
יונתן קול: בסדר, יהיו, זאת מגפה, זאת מגיפה כלל עולמית, אי אפשר להתווכח עם זה, אבל תנו לאנשים לבחור אם הם רוצים או לא רוצים לצאת לצרוך תרבות, זה בשביל הנשמה, זה לא בשביל הארנק.
יונתן קול: תנו לאנשים את האפשרות.
יונתן קול: קחו את אמפיתיאטרון שוני, תעבירו מטוס ריסוס מעל שיחטא את המקום, ובוא נכניס לשם לא 1,700 איש, בוא נכניס 1,000 איש.
יונתן קול: בוא נעשה מופע שקיעה בשש בערב ומופע בתשע בערב, אותו הרכב, הגברה, תאורה, הכול נשאר.
יונתן קול: הנה, הבאנו 2,000 איש במקום 1,700.
יונתן קול: יש פתרונות לכול, פשוט לא מחפשים את הפתרונות האלה.
יונתן קול: 32 שנה אני מתעסק בתאורה, ויורד לאילת כדי לנהוג במשאית של תנובה, בשביל מה?
יונתן קול: בשביל 29.30 שקל לשעה?
יונתן קול: כן, כי יש לי שלושה ילדים לפרנס – כן, מצב הגיוני?
יונתן קול: לא, כי לא באמנת יש פה איזושהי סיבה מוצדקת מבחינת משרד הבריאות.
יונתן קול: לי מרגיש בתור האזרח הקטן מרגיש כעבד כי ימלוך.
יונתן קול: במשרד הבריאות אין אף רופא בראש, שר הבריאות לא רופא, אף אחד לא באמת יודע, וגם הרופאים לא באמת יודעים.
יונתן קול: הנה יוצאים רופאים מתוך המערכת נגד המערכת.
יונתן קול: אבל תעשו ניסיון.
יונתן קול: יש בפארק הירקון מקום ל-80,000 איש, עובדה, היו.
יונתן קול: בואו נעשה אירוע בפארק הירקון אירוע עם 10,000 איש.
יונתן קול: בואו נבנה במה אחת שבוע ימים של הופעות, כל יום הרכב אחר, תנו ל-10,000 איש כל יום לנשום אוויר, לשתות בירה בחוץ.
יונתן קול: אנשים נמקים, זאת תרבות.
יונתן קול: אי אפשר, לא בתי קולנוע, לא הצגות תיאטרון.
יונתן קול: אדם חוסך שקל ושקל כדי לקנות מנוי להבימה ואומרים לו אין, סגור, אבל חוף הים זה בסדר בשבת, וללכת לאיקאה – סליחה, עוד פעם, שום דבר אישי נגד אף אחד, אני לא יודע מי הנוכחים פה, באיקאה לעמוד בחוץ 2,000 איש בתור זה בסדר?
יונתן קול: איזה זיעה יש בהיכל התרבות?
יונתן קול: קהל שנכנס לקאמרי זה קהל שמגיע אחרי מקלחת, לבוש יפה.
יונתן קול: למסעדה הוא יכול ללכת, להיכנס לקאמרי לא.
יונתן קול: אנשים לא באים כדי להידבק, אנשים באים לצרוך תרבות, ונזהרים – כפפות, מסיכות, אלכוג'ל, חום, פרטים, הכול יש.
יונתן קול: באיקאה אין את זה.
יונתן קול: אז אם באיקאה לא באו עם האיכון של השב"כ ואמרו ל-2000 איש להיכנס לבידוד, תנו לנו לנסות.
יונתן קול: בהדבקה הראשונה בקאמרי בואו נפתח את הספרים מחדש, אבל תנו לנסות.
יונתן קול: שחקנים רעבים, גם ללחם, אבל גם לקהל, גם למחיאות כפיים.
יונתן קול: זה כבר מדכא – את הנפש, לא שום דבר אחר.
יונתן קול: נכון, הצד הכלכלי קשוח.
יונתן קול: פעימה, ואו, כולם קיבלו.
יונתן קול: אני לא מכיר אף טכנאי הגברה ותאורה שקיבל 7,500 שקל; אני אישית קיבלתי 2,600.
יונתן קול: אני אמור לחיות חודשיים מ-2,600 שקל, איפה ההיגיון?
יונתן קול: אני צריך לשלם ביטוח למגדל, לכלל, לפניקס, לא יודע למי, כשאני מקבל משכורת הכול בסדר.
יונתן קול: בצד הכלכלי, נטפל; כרגע יש פה בעיה של הנפש, של אנשים שצורכים וצריכים תרבות בסיסית.
יונתן קול: הקהל יתגמש לכול, תגידו שברובינא יש 7,000 מקומות ואפשר להכניס רק 2000?
יונתן קול: יכניסו 2,000.
יונתן קול: אנחנו אנשים עם דמיון, אנחנו יודעים לעבוד, אנחנו יודעים לייצר את כל הפתרונות שרק צריך, אבל תנו לנו.
יונתן קול: קחו את המנכ"לים של המקומות האלה לוועדות האלה, שיתנו לכם רעיון איך לעבוד.
יונתן קול: עם כל הכבוד, אדם שלא עשה ניהול קהל מימיו, לא יכול לקבל החלטות כאלה.
יונתן קול: אדם שלא הפיק טכנית את פארק הירקון, לא יכול לקבל החלטות כאלה.
יונתן קול: יש לכם בז'ה, יש לכם רמי קדושני, יש לכם זיו דאלי.
יונתן קול: זיו דאלי הפיק את האירוויזיון, כל העולם נתן על זה מחמאות.
יונתן קול: קחו אותו, תשתמשו בו, יש לו ידע שאין לאף אחד מ-120 חברי הכנסת, עם כל הכבוד.
יונתן קול: קחו אותו, תבנו מתווה שאפשר יהיה להתחיל לעבוד.
יונתן קול: גם זאפות אי אפשר?
יונתן קול: אז מה נשאר לנו?
יונתן קול: עוד פעם, שם בצד את הכסף, הנפש צריכה לנשום, הנפש צריכה לעבוד.
יונתן קול: פתרונות יש מלא.
עפר שלח: יונתן, הדברים ברורים מאוד.
עפר שלח: אנחנו ננסה לחפש את הפתרונות האלה.
עפר שלח: אני מבקש להעלות את איתמר גורביץ מפורום מוסדות התרבות.
עפר שלח: התמונה שעולה ממה ששמענו מאוד פשוטה – אין באמת ניסיון לטפל נקודתית, טיפול שבאמת בונה מבנים, שאולי לא קיימים היום, אבל אפשריים.
עפר שלח: אתם כנציגים יושבים מול משרד הבריאות, מול מקבלי החלטות אחרים ומציגים את הדבר הזה?
עפר שלח: אם כן, מה אתם שומעים?
איתמר גורביץ: אני רוצה להגיד קודם כל תודה על הדיון הזה.
איתמר גורביץ: הוא חשוב מאוד, וזה לא מובן אליו.
איתמר גורביץ: הפורום מייצג את כל המוסדות בנושא התרבות והאומנות הנתמכים.
איתמר גורביץ: אנחנו בקשר ישיר ורציף עם משרדי הממשלה, גם עם משרד התרבות על שלוחותיו השונים, וגם עם משרד האוצר, ופועלים כל הזמן כדי למצוא דרך איך להפעיל את מוסדות התרבות הנתמכים.
איתמר גורביץ: המוסדות וגופי התרבות הנתמכים הם המעסיק הכי גדול בארץ של אומנים, יוצרים, צוותים טכניים, הספקים וכל הסובבים את הפעילות של עולם התרבות.
איתמר גורביץ: כל הפעילות שלנו, או כל התמיכה שבסופו של דבר מגיעה אל המוסדות, חלקה הגדול הולך למשכורות לאומנים.
איתמר גורביץ: הדברים של נציג שח"ם שקודם דיבר היו פופוליזם נמוך, משום שאין אפשרות למשרד – ונאמר את זה גם על ידי המשרד, על ידי השר – שהוא ישלם ישירות לאומנים.
איתמר גורביץ: הכסף לאומנים בא דרך המוסדות.
איתמר גורביץ: אנחנו פנינו למשרד, כי יש מוסדות קטנים, שמוכנים לעשות גם מופעים של 20 איש.
איתמר גורביץ: קיבלנו כרגע תשובה שלילית.
עפר שלח: זה העניין.
עפר שלח: אנחנו מקבלים תמונה, שעוד לפני שאנחנו מדברים עם משרד התרבות או משרד האוצר, אנחנו צריכים לדבר עם משרד הבריאות, מפני שמי שכרגע אומר: אי אפשר ליישם, או לא חושבים בכלל ליישם, את הפתרונות היצירתיים שהוצגו לנו – שחלקם מן הסתם עובדים וחלקם לא – מי שבא ואומר: אני שם שמיכה על כל הענף הזה, ולא מנסה לראות איפה כן אפשר ואיפה אי אפשר, זה משרד הבריאות.
עפר שלח: עם משרד הבריאות יש לכם שיח?
איתמר גורביץ: השיח שלנו עם משרד הבריאות נעשה באמצעות משרד התרבות, השיח הוא לא ישיר איתם.
איתמר גורביץ: כל מה שאמר קודם נעם סמל ומה שאמר יונתן, הכול נכון.
איתמר גורביץ: אנחנו מנסים להביא פתרונות והצעות.
איתמר גורביץ: לצערנו, עד עכשיו הכול נעצר במשרד הבריאות.
עפר שלח: אנחנו דיברנו על תיאטרון וקולנוע.
עפר שלח: בוא נגיד ששם עוד אפשר למצוא פתרונות במסגרת של קולנוע – שמענו פתרון שנשמע מאוד הגיוני.
עפר שלח: הפילהרמונית, למשל, יש לה גם פתרון יצירתי כזה?
איתמר גורביץ: בישיבות של הנהלת הפורום, התייחס לזה מנכ"ל התזמורת הסימפונית ראשון לציון.
איתמר גורביץ: הוא אמר שהיתה לו פגישת זום עם מוצרט ושוברט, והוא ניסה לבדוק האם אפשר לנגן את הקונצרטים שלהם עם פחות אנשים.
איתמר גורביץ: אי אפשר, קונצרט שיש לו תפקיד ל-80 כלים, צריך 80 כלים, אי אפשר לעשות את זה ב-20, הם לא יכולים לצמצם את הכלים.
איתמר גורביץ: זה לא אומר שהתזמורת הפילהרמונית לא יכולה לייצר או לנגן קונצרטים, שמיועדים מראש לתזמורת קאמרית או לכל מיני הרכבים קטנים יותר במקומות אחרים.
איתמר גורביץ: אבל יש קבוצות של תזמורות, הצוללת הצהובה בירושלים, שיש שם מלא הופעות, הרכבים קטנים לכמות קטנה של אנשים.
איתמר גורביץ: רוצים לעשות את זה כל הזמן, אם יאפשרו.
עפר שלח: עלתה למשל הצעה או בדיקה, האם אפשר לעשות הופעות של הרכבים קאמריים באולמות, או שאומרים שכל הופעה כזאת בלתי אפשרית?
עפר שלח: מה קורה אל מול מי שנותן לכם את הרשות להופיע או לא להופיע בזמן הזה עכשיו?
איתמר גורביץ: כרגע ההנחיה שאנחנו מקבלים באמצעות משרד התרבות, אבל על ידי משרד הבריאות, שאי אפשר להופיע.
איתמר גורביץ: גם תיאטרון תמונע, שפנו אליהם יוצרים שמוכנים להופיע בפני 20 איש, למרות שזה לא כלכלי, למרות שמפסידים כסף, רק כדי להיות על הבמה ולהופיע, והם יכולים ולמקום יש תו סגול והוא עומד בכל התנאים, משרד הבריאות לא מאשר.
עפר שלח: בעוד כמה דקות אמור להיות אתנו שר התרבות.
עפר שלח: ננסה לקבל ממנו חלק מהתשובות.
עפר שלח: לפני זה אני רוצה להעלות את ציפי פינס, בבקשה.
ציפי פינס פרושן: נשמתי יוצאת, בוקר טוב.
ציפי פינס פרושן: בוקר טוב אורי, יש לי כמה דברים חריפים להגיד לך, כי אתה יורה לתוך הנגמ"ש.
ציפי פינס פרושן: זה מה שאתה עושה?
ציפי פינס פרושן: במקום להתאחד, אתה מנסה לפצל ולהסית?
ציפי פינס פרושן: אני מאוד מכבדת אותך, אבל אתה יו"ר איגוד השחקנים, מהם אתה מקבל את משכורתך.
ציפי פינס פרושן: אנחנו הפורום אחראים על כל 200 מוסדות התרבות, שאותם אנחנו מנסים לייצג, וכשהובטח לנו 150 מיליון שקל – לא לצרכים קיומיים, אלא לשמר את התרבות במדינת ישראל, כי כשאתה אומר: תסגרו את המוסדות, אתה משעבד את העתיד.
ציפי פינס פרושן: המוסדות האלה כל כך צעירים, הם נולדו רק בישראל, חלקם בני 25 שנה, בית לסין בן 40 שנה.
ציפי פינס פרושן: המוסד היחיד שהוא בן 100 והוא לא נוסד בארץ, הוא נוסד ברוסיה, זה הבימה.
ציפי פינס פרושן: לבנות מוסד תרבות זה 40 שנה, זה 50 שנה, להביא קהל שלא היה במדינת ישראל.
ציפי פינס פרושן: אני הייתי בבאר שבע 12 שנה, לא היה קהל לתיאטרון.