GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהים אלהואשלה: בן אדם שנוסע כל יום למקום עבודתו, הוא יותר צפוי לתאונות ומסכן את חייו.
אברהים אלהואשלה: לכן אני אומר שצריך לדאוג ולתכנן, לשלב את החברה הערבית, הבדואית, גם במשרדי הממשלה כי כשהם שם, הם יכולים להביע ולהסביר בדיוק מה הם הצרכים של אותה חברה שהם באים ממנה ולא עושה זאת מישהו אחר שלמד ומתמחה בנושאים האלה, עם כל הכבוד לו.
אברהים אלהואשלה: לכן אנחנו חייבים ביחד, בנגב, ובסופו של דבר אנחנו בפריפריה ולכן המושג הזה מפחית מהשייכות שלנו לאותה סביבת מקום.
אברהים אלהואשלה: הנגב הוא אמנם גם באילת וגם אצל הבדואים אבל הוא צריך להיות מרכז ומשמעות המרכז היא בשירותים שהוא מקבל.
אברהים אלהואשלה: תודה לך.
סעיד אלחרומי: מוחמד מסאבחה, סגן ראש המועצה המקומית תל שבע.
מוחמד מסאבחה: שלום אדוני.
מוחמד מסאבחה: תודה.
מוחמד מסאבחה: אדוני היושב ראש, חבריי, כל האורחים מהנגב, אני מודה לכם קודם כל על היום הזה.
מוחמד מסאבחה: אני חושב שזה יום בו צריך לשמוע את כל אלה שהגיעו לכאן עם כל מיני בעיות.
מוחמד מסאבחה: אני חושב שביום הזה אפשר לפתור אותן ואם לא, לפחות להשמיע את הדברים שלנו.
מוחמד מסאבחה: אני באתי מתל שבע, יישוב שהוא היישוב הראשון בנגב.
סעיד אלחרומי: באיזו שנה נוסד היישוב?
מוחמד מסאבחה: 1968.
מוחמד מסאבחה: בשנות ה-60.
סעיד אלחרומי: היישוב הראשון.
מוחמד מסאבחה: כן.
מוחמד מסאבחה: מאז אין אפילו אזור תעשייה ואין אזור מסחרי ולמרות שהוא קרוב לבאר שבע, מצבו מאוד מאוד קשה.
מוחמד מסאבחה: הנתונים האחרונים ששמענו בתקשורת מראים שהוא בתחתית כל היישובים במדינה מבחינת כלכלה ומבחינת תעסוקה.
מוחמד מסאבחה: בשנת 2004 הממשלה חוקקה חוק שילוב בני מיעוטים במשרדי הממשלה.
מוחמד מסאבחה: יתקנו אותי חברי הכנסת אבל הייתה חובה להעסיק חמישה אחוזים בכל משרד ממשלתי.
מוחמד מסאבחה: מאז, משנת 2004 ועד היום, אפילו לא היה פיקוח.
סעיד אלחרומי: נקבעו יעדים כלליים לתעסוקת האוכלוסייה הערבית.
סעיד אלחרומי: נכון, לא הגענו ליעדים האלה.
סעיד אלחרומי: תתמקד באוכלוסייה הבדואית כי זה נושא הדיון.
מוחמד מסאבחה: באר שבע נחשבת לבירה של הנגב ויש בה משרדי ממשלה.
מוחמד מסאבחה: כל משרדי הממשלה, אנחנו זקוקים להם וזקוקים לכך שידברו בהם בשפה הערבית והעברית.
מוחמד מסאבחה: אני במקצועי עורך דין ואני נתקל במשרדי הממשלה – אם זה משרד הפנים, אם זה משרד הרווחה, אם זה ביטוח לאומי, כל המשרדים שנותנים שירותים – אני יכול לספור ולומר שיש כמעט 10 עובדים בדואי.
מוחמד מסאבחה: למשל ביטוח לאומי שהוא המנוע העיקרי באזור.
מוחמד מסאבחה: כך גם משרד הפנים וכך גם משרד הבריאות וכדומה.
מוחמד מסאבחה: אני לא יודע למה קיימת ההתעלמות מהאוכלוסייה הבדואית.
מוחמד מסאבחה: אם יש החלטה כזאת, למה לא מיישמים אותה?
מוחמד מסאבחה: למה לא מפקחים עליה?
מוחמד מסאבחה: אני חושב שצריך לתת תשומת לב כי יש הרבה משכילים באוכלוסייה הערבית והם יכולים להשתלב בכל משרדי הממשלה שנמצאים בכל הארץ, במיוחד בנגב, ובמיוחד בתל שבע יש הרבה משכילים שהם בעלי תואר שאפשר לשלב אותם.
מוחמד מסאבחה: יש שלהם יכולות ויש שלהם כישורים שיכולים לתת שירות טוב.
סעיד אלחרומי: זכות הדיבור לחבר הכנסת יוסף ג'בארין.
יוסף ג'בארין: בינתיים אני רוצה לשמוע עוד.
סעיד אלחרומי: נאיף רחאל, בבקשה, בקצרה.
נאיף רחאל: אני מבית זרזיר.
נאיף רחאל: אני נכה צה"ל, אני נפצעתי למען המדינה שלנו.
נאיף רחאל: אשתי אחרי שירות לאומי של שנתיים והיא עברה את כל המבחנים כדי לקבל תפקיד במשרד ממשלתי.
נאיף רחאל: היא עברה כמעט שמונה ראיונות ועד עכשיו לא קיבלו אותה לעבודה.
נאיף רחאל: היא עברה את הריאיון ואמרו לה מתאים.
נאיף רחאל: אנחנו עשינו צבא, אנחנו תרמנו למדינה שלנו, לא יודעים לאן ללכת.
נאיף רחאל: מה נשאר עוד?
נאיף רחאל: אני גם בא ממשפחה שכולה.
נאיף רחאל: לאן ללכת?
נאיף רחאל: אם אלה בדרום לא מקבלים, אנחנו בצפון לא מקבלים, אז מה נעשה?
נאיף רחאל: לאן נגיע?
נאיף רחאל: לאן נלך?
נאיף רחאל: אתם לא רוצים אותנו?
נאיף רחאל: נרד לפשע?
נאיף רחאל: אנחנו רוצים פתרון.
נאיף רחאל: אתם כל הזמן עושים ועדות וועדות ושום דבר לא מיישמים.
נאיף רחאל: רק רושמים.
נאיף רחאל: ממלאים את הדוח.
נאיף רחאל: חוץ מזה מה עשיתם?
נאיף רחאל: חבר'ה, כאן מישהו יושב ממשרד הביטחון, מהממשלה, מחברי הכנסת, מה עשיתם?
נאיף רחאל: אני עשיתי צבא והרבה אנשים לא עשו צבא, אז מה?
נאיף רחאל: לכן להגיע?
נאיף רחאל: חבר'ה, אני רוצה פתרון.
נאיף רחאל: אנחנו באים לכאן ורוצים פתרון.
נאיף רחאל: אנחנו לא באים לכאן רק לשבת לומר שלום ונגמר היום.
נאיף רחאל: אשתי עם תואר ראשון, עברה את הכול וגם אני, אז לאן?
נאיף רחאל: לרדת לפשע?
נאיף רחאל: רק פשע אתם יודעים לומר?
נאיף רחאל: תודה.
סעיד אלחרומי: חבר הכנסת יוסף ג'בארין.
סעיד אלחרומי: אחריו ראש מועצת תל שבע.
יוסף ג'בארין: תודה על הדיון המאוד חשוב.
יוסף ג'בארין: אני אפתח ואומר שכל סטודנט שנה א' כלכלה יודע שאי אפשר לקדם תעסוקה בלי אזורי תעשייה.
יוסף ג'בארין: כשאנחנו מדברים על הצורך בהקמת אזורי תעשייה ליישובים הערבים בנגב, אנחנו יודעים שיש לפחות תוכנית כתובה כזו ויש המלצות כאלו אלא שהתוכנית לא מתורגמת למציאות.
יוסף ג'בארין: גם כאשר הובטחו תקציבים בכתב וניתנו הצהרות, עדיין התקציבים האלה לא מועברים.
יוסף ג'בארין: אם נזכיר למשל את תוכנית החומש הראשונה שהייתה אמורה להסתיים בשנת 2016, אז דיברו על אזורי תעשייה באבו קרינאת, ואני שואל היכן זה עומד היום?
יריב מן: באבו קרינאת יש פיתוח.
יריב מן: אתה רואה את עידן הנגב.
יריב מן: יש אזורי תעשייה שבאמת לא פותחו.
יוסף ג'בארין: ומה עם שאר האזורים?
יריב מן: שוקת יהיה משותף ללקיע וחורה, בני שמעון ומיתר.
יריב מן: זה לא מתקדם בקצב שאנחנו רוצים אבל יש הקצאות.
יריב מן: אף אחד לא נוגע בהקצאות האלה.
יריב מן: עובדה שרק בעידן הנגב השקיעו.
סעיד אלחרומי: חברים, אני לא רוצה דיון בין שניים.
יוסף ג'בארין: זה טוב שנשמע.
יוסף ג'בארין: מה שאמרת, לא סותר את מה שאני אומר.
יוסף ג'בארין: אתה אומר שיש הקצאות וזה לא מתקדם.
יוסף ג'בארין: אתה אמרת בעדינות שזה לא מתקדם כפי שצריך ואני אומר שבפועל זה כמעט ולא מתקדם.
יוסף ג'בארין: אתה יודע, זה לא סיפור שכל הזמן השקיעו ועכשיו יש האטה.
יוסף ג'בארין: הרי זה קיפוח היסטורי.
יוסף ג'בארין: בלי שתהיה התקדמות משמעותית שאנשים יחושו את זה בפועל, אנחנו נשב כאן עוד שנה ועוד שנתיים ולא נרגיש בהתקדמות הזאת.
יוסף ג'בארין: אלה דברים בסיסיים.
יוסף ג'בארין: באנו מהדיון בחינוך על הקמת כיתות כדי לשלב את הילדים במערכת החינוך.
יוסף ג'בארין: מדברים על 5,000 ילדים בלי מסגרת חינוכית.
יוסף ג'בארין: בלי שמקימים בתי ספר ובלי שמקימים כיתות, לא יהיה להם חינוך.
יוסף ג'בארין: אותו דבר כאן.
יוסף ג'בארין: בלי שיהיו אזורי תעשייה בקצב שיתאים את הצורך של האוכלוסייה, זה לא יפתור את הבעיה.
יוסף ג'בארין: אנחנו יודעים שלא מדברים רק על נשים אבל ברור שלנשים הערביות הקמת אזורי תעשייה בסמוך ליישובים הערביים שם, זו דרישה מאוד בסיסית.
יוסף ג'בארין: אני יודע שיש תוכניות ואני יודע שמדברים על תקציבים אבל אני חש שמה שכולם חשים שבפועל זה עוד לא קורה.
יוסף ג'בארין: לצערי אנחנו עדיין רחוקים ממימוש מלא וראוי של התוכניות הללו.
סעיד אלחרומי: חברים, אני רוצה להזכיר שמי שרוצה לדבר, אנשי הנגב, אנשי השטח, שיירשם אצל מנהלת הוועדה כדי שנוכל להתקדם ונגיע גם לסיכום בסוף הישיבה.
סעיד אלחרומי: ראש מועצת תל שבע, עומר אבי רקייק.
עומר אבו רקייק: שלום לכולם.
עומר אבו רקייק: אני אומר נתון לגבי תל שבע.
עומר אבו רקייק: אנחנו במדד העוני יורדים ואני לא יודע להיכן נגיע אבל אנחנו בתחתית של התחתית, לצערי.
עומר אבו רקייק: אזור תעשייה פנימי אין לנו.
עומר אבו רקייק: אנחנו מדברים על אזור תעשייה משותף.
עומר אבו רקייק: אנחנו רוצים גם פנימי.
עומר אבו רקייק: לגבי נשים.
עומר אבו רקייק: הרבה נשים בדואיות בנגב, במיוחד בתל שבע, כן רוצות לעבוד.
עומר אבו רקייק: הסטיגמה הזאת שהנשים לא רוצות לעבוד, היא לא נכונה.
עומר אבו רקייק: לי תמיד יש קבלת קהל במועצה ורוב הנשים שנמצאות רוצות לצאת לעבודה אבל צריך למצוא חליפה מותאמת לנשים הבדואיות כך שיוכלו לעבוד בסמוך למגורים שלהן, כמו בחברה החרדית.
עומר אבו רקייק: אנחנו חברה שיש לה מאפיינים מיוחדים.
עומר אבו רקייק: נשים רוצות לעבוד בקרבת הבית, הן לא יכולות להיות שעות ארוכות מחוץ לבית ולכן אני חושב שיש להתייחס לנקודה הזאת של חליפה מותאמת גם למגזר הבדואי, במיוחד לתל שבע.
עומר אבו רקייק: אנחנו קורסים וזה צריך להדליק נורה אדומה אצל כל חברי הכנסת והממשלה.
עומר אבו רקייק: אנחנו צריכים התערבות מיידית בעניין הזה.
עומר אבו רקייק: גם להקים אזור תעשייה פנימי וגם משותף.
סעיד אלחרומי: מה שאני יודע, ואני לא רוצה להפריע לך, שיש אזור תעשייה צפונית לתל שבע ויש בו 200 מגרשים שעוד מעט התב"ע צריכה להיות מאושרת.
עומר אבו רקייק: כן.
עומר אבו רקייק: זה ייקח כמה שנים עד שיהיה אזור תעשייה שם.
עומר אבו רקייק: בינתיים אנחנו צריכים לסבול כמה שנים.
עומר אבו רקייק: אני אומר שצריך למצוא פתרונות מיידיים עד שנקים אזור תעשייה.
עומר אבו רקייק: תודה רבה.
סעיד אלחרומי: שמואל דוד משתי"ל.
שמואל דוד: אני רוצה להיות מאוד תכליתי.
שמואל דוד: אנחנו בוועדה לביקורת המדינה ואני רוצה לבקש שהוועדה תבקש חוות דעת של מבקר המדינה על פיתוח אזורי התעשייה בנגב במסגרת תוכנית החומש הראשונה ובהמשכה.
שמואל דוד: יש בסיפור הזה כמה מרכיבים.
שמואל דוד: סיפור אחד מאוד מוצלח הוא אזור התעשייה עידן הנגב ברהט אבל כל אזורי התעשייה האחרים שתוכננו, בשלבים שונים של בעייתיות.
שמואל דוד: אזור התעשייה בשגב, 70 דונם, אנחנו שמונה שנים אחרי שהתקבלו החלטות ועדיין מקרטע.
שמואל דוד: ערערה – לא שווק עד סופו.
שמואל דוד: אבו קרינאת – רק חלקית.
שמואל דוד: ביר הדאג' – בכלל לא.
שמואל דוד: היישוב, תכנון היישוב, קידום הפיתוח ביישוב מוקפא לחלוטין ואין שם שום דבר שאפשר לפתח.
שמואל דוד: העסק תקוע.
שמואל דוד: הבקשה שלנו, ואנחנו אומרים את זה פעם אחר פעם, היא לבדוק את קבלת ההחלטות, לבדוק איך יכול להיות שהמדינה מקדמת ומשקיעה תקציבים בהיקפים מאוד גדולים במקומות שיש בהם תביעות בעלות ואחר כך מגלה להפתעתה שלא מתאפשר לבצע אם דבר.
שמואל דוד: איך יכול להיות שבכפר שלם עם 7,500 אנשים לא מצליחים לפתח כלום חוץ מבתי ספר ושירותים בסיסיים.
שמואל דוד: לא מצליחים לפתח כלום במשך שנים, מ-2003, מ-2006, עת אושרו תוכניות מתאר ועד היום.
שמואל דוד: לא יכול להיות המצב הזה.
שמואל דוד: לא יכול להיות שבשתי מועצות אזוריות נקבעים אזורי תעשייה ולא קורים אחר כך דברים.
שמואל דוד: אנחנו באים ואומרים שהנושא הזה צריך לבוא לפתחו של מבקר המדינה שיבדוק מה קרה שם, שיבדוק גם את מה שהוחלט בעקבות זאת.
שמואל דוד: החליטו להעביר את האחריות לרשות להתיישבות הבדואים שתקים אזורי תעשייה צמודי דופן.
שמואל דוד: אנחנו לא נגד.
שמואל דוד: אנחנו רק רוצים לבדוק האם הייתה קבלת החלטות מסודרת כדי לעבור מכיוון אחד לכיוון שני.
שמואל דוד: מה היו הסיבות למעבר הזה.
שמואל דוד: האם המעבר הזה קורה.
שמואל דוד: התקציבים שהיו בתוכנית החומש הראשונה ולא הושקעו כי ביר הדאג' לא קיים, לאן הם הולכים?
שמואל דוד: האם הם הולכים בהיקף הקיים או האם הם הולכים בהיקפים אחרים?
שמואל דוד: האם הבעיות נפתרות?
שמואל דוד: בפועל אנחנו נמצאים במצב שמצד אחד יש את הפריחה המאוד גדולה ברהט, מצד שני אומרים לנו שאוטוטו ייפתח אזור תעשייה בצומת שוקת, אבל בינתיים אין מגרשים, יש קושי באיתור מגרשים, יש קושי בפיתוח יזמות.
שמואל דוד: נשים שגרות ביישוב וקשה להן לצאת למרחקים, אין להן מקומות תעסוקה.
שמואל דוד: הדור משתנה.
שמואל דוד: יותר ויותר נשים נכנסות למעגל העבודה, נשים צעירות יותר, חלקן משכילות יותר, ואנחנו נמצאים במצב שנשים אלה מחפשות מקומות ליד הבית ולא רחוק ממנו.
שמואל דוד: הן מחפשות פתרונות.
שמואל דוד: כל העסק הזה תקוע.
שמואל דוד: העניין הזה צריך להיבדק בראייה של תכנון אב.
שמואל דוד: פעם אחר פעם אומר מינהל אזורי תעשייה שאנחנו נתכנן תוכנית אב לאזורי תעשייה אבל אנחנו בינתיים לא רואים שזה קורה.
שמואל דוד: אנחנו לא מקבלים תשובות שמתקבלות על הדעת.
שמואל דוד: אנחנו מדברים על 62 אחוזים מהנשים הבדואיות בנגב שהן עם 11 שנות לימוד או עם 11 שנות לימוד בלבד.
שמואל דוד: אין להן תעודת בגרות.
שמואל דוד: יש שם קושי אמיתי.
שמואל דוד: מרכזי ריאן, כל מה שפותח עד עכשיו, אמורים לתת לזה מענה.
שמואל דוד: זאת אוכלוסייה גדולה מאוד שאין לה כיום מענים יעילים מבחינה מעשית.
שמואל דוד: חלק משמעותי מהאוכלוסייה הזאת אלה נשים שלמדו פחות משמונה שנות לימוד וחלקן זקוקות לשירות הזה.
שמואל דוד: לא יכול להיות שהמשרדים נסוגים מחלק מהשירותים.
שמואל דוד: לא יכול להיות שלמשל התוכנית להשכלת נשים נעצרת ונבלמת ומקוצצת תוך כדי התהליך הזה.
סעיד אלחרומי: מאג'ד אבו בילאל, חבר מועצת העיר רהט.
מאג'ד אבו בילאל: צהרים טובים.
מאג'ד אבו בילאל: תודה כבוד היושב ראש, חבר הכנסת סעיד אלחרומי על ההזדמנות לדבר בוועדה.
מאג'ד אבו בילאל: אני בא מהעיר רהט, העיר הערבית השנייה בגודלה אחרי נצרת והעיר הכי צעירה בדרום.
מאג'ד אבו בילאל: כנ"ל כלל תושבי הדרום כאשר החברה הבדואית נחשבת לאוכלוסייה צעירה מאוד.
מאג'ד אבו בילאל: אני פוגש את הצעירים ברהט ואני פוגש את הצעירות ברהט.
מאג'ד אבו בילאל: אני לא רואה אופטימיות אצלם והם דואגים לעתידם.
מאג'ד אבו בילאל: אמנם בחברה הבדואית בשנים האחרונות חל מהפך מאוד משמעותי בכל מה שקשור בהשכלה כדי להשתלב בחברה וכדי להשתלב בשוק התעסוקה, אבל עדיין אני מכיר עשרות, אם לא מאות, שיש להם תואר ראשון ותואר שני והם ללא תעסוקה.
מאג'ד אבו בילאל: לפני שנה פורסמה משרה בעיריית רהט לשישים גנים - תארו לעצמכם כמה הגישו מועמדות, מעל 600 בנות וזה אומר דרשני.
מאג'ד אבו בילאל: אנחנו כחברה בדואית, אני חושב שבכלל הפריפריה צועקת.
מאג'ד אבו בילאל: צריך להשקיע בפריפריה בכלל וגם בחברה הערבית-הבדואית בדרום כי אם לא תהיה תעסוקה, אם לא תהיה תחבורה ציבורית הולמת לאוכלוסייה בדרום, זה יוביל את החברה למבוי סתום ובסופו של דבר זה יהווה סכנה לכולם.
מאג'ד אבו בילאל: אני עוקב באתר של משרדי הממשלה ואני רואה שמתפרסמות משרות לחברה הערבית.
מאג'ד אבו בילאל: בחוק מעוגן שצריך לתת לחברה הערבית משרות אבל בפועל כמעט לא מתקבלים מהאוכלוסייה הערבית.
סעיד אלחרומי: מה לדעתך החסם?
סעיד אלחרומי: מתפרסם קול קורא במשרד ממשלתי מסוים להגיש מועמדות למשרה שמיועדת לאוכלוסייה הערבית.
מאג'ד אבו בילאל: לא יודע.
קריאה: השם.
קריאה: רק השם, בגלל שהוא בדואי.
קריאה: סוג ב'.
קריאה: סלח לי על הדיבור הזה.
סעיד אלחרומי: אני לא אמרתי.
סעיד אלחרומי: אני מקווה שלא.
מאג'ד אבו בילאל: אני חושב שגם את הסוגיה הזאת צריך לפתור.
מאג'ד אבו בילאל: אני חושב שהחברה הערבית צריכה לקבל את המכסה שלה מבחינת משרות במשרדי ממשלה כך שיהיו אנשים דוברי שפה, אנשים שבאים מהחברה עצמה והם יכולים באמת להבין את האוכלוסייה ולהבין את הצרכים שלה.
מאג'ד אבו בילאל: אני חושב שהגיע הזמן להשקיע בפריפריה, גם בדרום וגם בצפון, כי משם תבוא הברכה.
סעיד אלחרומי: הדובר האחרון, ודיע אבו עג'אג'.
ודיע אבו עג'אג': תודה אדוני.
ודיע אבו עג'אג': אני אציג שתי נקודות לגבי תעסוקה בחברות ממשלתיות ומשרדי ממשלה, וזו נקודה לביקורת המדינה.
ודיע אבו עג'אג': אני מכסייפה, היום עובד ברשות מקומית.
ודיע אבו עג'אג': הייתי עובד השלטון המרכזי קרוב ל-13 שנים.
ודיע אבו עג'אג': אני עם חמישה תארים ולא הצלחתי לקדם מאחר ויש שתיקה מוסכמת בין משרדי הממשלה לא לקדם.
ודיע אבו עג'אג': אני עבדתי שבע שנים בירושלים.
ודיע אבו עג'אג': אני נותן דוגמה אישית.
ודיע אבו עג'אג': לא הייתה כוונה לקדם עובדים.
ודיע אבו עג'אג': עבדתי ברשות המיסים במשך 13 שנים.
ודיע אבו עג'אג': כסייפה, אחרי 70 שנים מדינה ו-40 שנים ליישוב, אין אזור תעשייה בגלל הטענה של תביעות בעלות וזה באחריות המדינה לטפל ולפתיחה והקמת אזור תעשייה.
ודיע אבו עג'אג': תודה.
סעיד אלחרומי: אבי שגב, תושב דימונה.
סעיד אלחרומי: אתה מדבר בקשר לנמל תעופה אזרחי בנבטים.
אברהם שגב: נכון.
אברהם שגב: שלום לכולם.
סעיד אלחרומי: אם זה יתרום לסוגיה.
אברהם שגב: בוודאי שזה יתרום לסוגיה.
סעיד אלחרומי: אני סומך עליך שתשכנע את כולם.
אברהם שגב: בוודאי.
אברהם שגב: אני משכנע אתכם תוך שתי דקות.
אברהם שגב: אני מקשיב לבעיה הבדואית שהיא מוכרת והיא ידועה.
אברהם שגב: אני תושב הנגב מאז שאני מכיר את עצמי.
אברהם שגב: תעסוקת הבדואים בכלל – מכובדי, גם חבר הכנסת מזרחי – היא אכן בעיה כואבת.
אברהם שגב: הפתרון נמצא לפתחנו.
אברהם שגב: שדה התעופה בנבטים, כרגע מתנהלים לגביו תהליכים סטטוטוריים שונים על ידי רשויות שונות וכמעט כולם מתבצעים מתחת לפני הקרקע ולא סתם.
אברהם שגב: קורים שם דברים שהוועדות השונות מוליכות מתוך אינטרסים לקיום ולמעשה להרשאת שדה תעופה אזרחי נוסף לישראל, למעשה בצפון.
אברהם שגב: לפתחנו נמצאים 10,000 מקומות עבודה זמינים בתוך שנתיים כאשר המעגל השני, אדוני היושב ראש, של שדה תעופה אזרחי הזה יכניס לתוכו עד 10,000 אנשים לתעסוקה במעגלים שונים.
אברהם שגב: אזורי תעשייה, אזורי בדק.
אברהם שגב: יהיה שם לאן ללכת.
אברהם שגב: המרחק מערוער הוא מאות מטרים.
אברהם שגב: 17,000 תושבי ערוער.
אברהם שגב: אנחנו לא תמימים.
אברהם שגב: כולנו מכירים את המערכות האלה ואת האופן שבו הן מקבלות עובדים כמו שציינו כאן וראינו אבל אנחנו יודעים שבמעגלים ההיקפיים יעבדו המון חברות פרטיות ומי שחושב שבית מלון בערערה בנגב או מקומות מפותחים נוספים לתיירות באזור, המעגל השני של הדבר הזה כמו ברהט וכמו באזורים אחרים, הוא לא אפשרי – אני אומר לכם שזה מה שיקרה.
אברהם שגב: כי תנועה של 10 מיליון נוסעים בשנה, תביא בהכרח תיירות לאזור הזה.
אברהם שגב: בשדה תעופה, הרי לא כולם טייסים.
אברהם שגב: חלקם הגדול הם עובדים ברמות האלה שלא צריכים השכלה גבוהה מדי.
אברהם שגב: שם אפשר להעסיק אוכלוסייה מכל הסוגים, בעלי השכלות ברמות שונות החל מניקיון, שמירה, אבטחה, הובלה, תדלוק וכהנה וכהנה.
אברהם שגב: מזון כמובן.
אברהם שגב: לכן אני מבקש מהוועדה אדוני היושב ראש, וזה כוחה וזו סמכותה, לפנות למבקר המדינה ולבקש בדיקה מיידית ומהירה על מנת להבין איך המדינה מתנהלת כיום בתהליכים שהם עוד לא החלטה אלא הם בדרך לשם אבל קורים שם דברים שאסור שיקרו.
אברהם שגב: שיקול הדעת שם, רבותיי, אני אומר לכם, שיקול הדעת שקורה שם מאלץ ראשי רשויות בצפון, ראשי רשויות בדרום, להיאבק ביחד ואתם יודעים כלפי מי?
אברהם שגב: רק כלפי חיל האוויר שטוען שהוא לא יכול.
אברהם שגב: אף אחד לא בדק את זה.
אברהם שגב: את זה צריך לבדוק מבקר המדינה והוועדה הזאת צריכה לייצר את החזון וכנראה זו גם האחריות שלה כי לרשות המחוקקת זה התפקיד המיידי שלה, לבקר את הממשלה ואת המדינה על פעולותיה ושם היא צריכה להיות.
אברהם שגב: אני מבקש מחברי הכנסת הערביים ובעצם מכולם להצטרף למאבק הזה, לצרף כל כוח שאתם יכולים.
אברהם שגב: לא כל מאבק במדינה הוא מאבק של יהודים או מאבק של ערבים.
אברהם שגב: המאבק הזה הוא מאבק של אוכלוסייה.
אברהם שגב: האוכלוסייה בנגב משוועת למקומות עבודה ולא רק ברמות ההיי-טק אלא גם ברמות הנמוכות.
אברהם שגב: כל אחד רוצה להביא פרנסה הביתה ולכן זה יעזור מאוד גם לאוכלוסייה הבדואית.
אברהם שגב: תודה רבה לכולם.
סעיד אלחרומי: אני חייב לומר לך שכל חברי הכנסת מכל סיעות הבית בנושא הזה – בנושא נמל התעופה וגם בנושא בית החולים השני בבאר שבע – כולם ביחד מתמקדים ודוחפים שיצא משהו לפועל בנושא הזה.
סעיד אלחרומי: אני מבקש לשמוע את יריב מן, אחראי על הפיתוח הכלכלי ברשות להסדרת התיישבות הבדואים, בבקש, לגבי אזורי תעשייה ולגבי הסוגיות שעלו בתל שבע וברהט.
יריב מן: אני בפעם הראשונה מסכים לכל מה ששמוליק אמר ואני לא יודע מה לעשות עם עצמי, אם הבעיה היא אתי או אתו, אבל אני מסכים.
יריב מן: אני מסכים למה שאמר חבר הכנסת.
יריב מן: באמת הקצב של הפיתוח, אני לא יודע אם יש כאן נציג של משרד הכלכלה, מינהל אזורי תעשייה, אבל אם אין, אני אדבר בשמם, אבל הקצב, נכון, הוא לא עומד במה שהיינו רוצים לראות.
יריב מן: נמצאים כאן שני ראשי רשויות.
סעיד אלחרומי: נמצאים גם מהכפרים הלא מוכרים.
יריב מן: הקצב הוא לא מה שהיינו רוצים לראות.
יריב מן: אחת הבעיות היא שמבחינה תקציבית, התקציב של משרד הכלכלה, גם בהחלטה 3708 מ-2012 וגם בהחלטה 2397, נשמר.
יריב מן: השקל הזה לא יגיע ליישוב יהודי וזה התפקיד שלנו ואנחנו נדאג שזה יקרה.
יריב מן: זה מיועד לחברה הבדואית בנגב.
יריב מן: אחת הבעיות היא, ולדוגמה אפשר לראות את זה גם באזורי תעשייה מפותחים, גם בעידן הנגב, יש אנשים – ואולי אתה מכיר את זה גם משגב שלום – שלצערי לקחו משבצות קרקע ואמרו למשרד הכלכלה שהם הולכים לבנות שם מפעל לבקבוקים אבל מאז לא שמענו מהם.
יריב מן: לא בקבוקים, לא מים בבקבוקים, לא כלום.
יריב מן: בא יזם אחר אמיתי למינהל אזורי תעשייה והוא אומר שהוא יזם אמיתי, הוא רוצה להקים מפעל.
יריב מן: הוא בא לאותו יזם קודם וההוא אומר לו, לא, זה שלו מזמן והוא לא ייכנס לשם והוא לא ייתן לו להיכנס.
סעיד אלחרומי: נתקלנו בזה פעם בשגב שלום וטיפלנו בזה.
יריב מן: נכון.
יריב מן: זאת אחריותנו לטפל בזה כי בסוף אנחנו רוצים שהיזמים האמיתיים בחברה הבדואית יקימו מפעלים, יעסיקו נשים, יעסיקו גברים, יתרמו לפיתוח האזורי.
יריב מן: אני אומר שזאת אחריות הממשלה לטפל בזה אבל אני אומר שלפעמים התקציב נמצא אבל הסוגיה של עד שהוא יצא ועד שהוא תומך היא לא יוצאת לפועל.
יריב מן: אני רוצה לציין עוד דבר.
יריב מן: השנה עשינו מהלך עם מרכז ההשקעות בהובלה של נחום איצקוביץ', מנהל מרכז ההשקעות במשרד הכלכלה, והקצינו 25 מיליון שקלים ליזמים מהחברה הבדואית בנגב שקיבלו הקצאת קרקע ובעצם המדינה תשתתף ב-30 אחוזים מהקמת המפעל.
יריב מן: לצערי הגישו בקשות – אדוני, אתה יודע, יש 100 אנשים שכבר קיבלו הקצאות בדרום – רק 12 ורק שישה בסוף יקבלו.
יריב מן: זה אומר שגם לפעמים כאשר התקציב כבר נמצא, עדיין לא תמיד אנחנו מצליחים.
יריב מן: לצערי חלק מהיזמים שקיבלו הקצאות קרקע - - -
סעיד אלחרומי: האם יש ליווי של אנשים שרוצים לפתח עסקים באזורי תעשייה מסוימים, אם זה בשגב שלום או למשל בתל שבע?
סעיד אלחרומי: איפה עומד אזור התעשייה?
סעיד אלחרומי: אני טיפלתי בסוגיה הזאת.
יריב מן: צודק ראש הרשות ידידי מר עומר אבו רקייק.
יריב מן: בתל שבע אין אזור תעשייה וגם בכסייפה, צודק מר אבו עג'אג' אלא שהוא שכח לציין שהוא עובד במסגרת אשכול נגב מערבי.
ודיע אבו עג'אג': מזרחי.
יריב מן: כרכז בפרויקט שאנחנו מממנים לטובת הקמת הפיתוח וצריך לומר שהוא עושה עבודה טובה.
יריב מן: בתל שבע ובכסייפה אין אזורי תעשייה ואנחנו חושבים שצריך להיות בהם אזור תעשייה כי היום עדיין יש חסמים בפני האישה הבדואית שמבקשת לצאת לעבודה והמדינה כבר התבגרה ויודעת שהיא צריכה להתאים את השירותים שלה לצרכים של קבוצות שונות באוכלוסייה.
יריב מן: אגב, בעבר היה מתוכנן אזור תעשייה בתל שבע אבל לצערי נבנתה שם שכונה.
יריב מן: בימים האלה ושמוליק התייחס לזה, מתגבש איזשהו הסכם שהוא עדיין לא שלם ולכן אני לא רוצה לחשוף אותו כי זה גם עלול לפגוע בו, אבל נכון, יאיר מעיין, מנכ"ל הרשות לפיתוח התיישבות הבדואים בנגב מבקש להוביל מהלך שיבוא למנוע חסמים ושבתל שבע ובכסייפה יוקם – כבר מתוכנן – אזור תעשייה אבל שגם יהיה כסף לביצוע שלו בהסדר מיוחד עם רשות מקרקעי ישראל.
יריב מן: אנחנו עדיין לא קיבלנו אישור סופי של אגף התקציבים באוצר איך זה ימומן כי הגוף היחיד שמוסמך לתת סובסידיות לבעלי מפעלים, זה מינהל אזורי תעשייה במשרד הכלכלה, אבל בהחלט יש תוכנית כזאת.
סעיד אלחרומי: יש לך אינדיקציה לגבי המועסקים במשרדי ממשלה?
סעיד אלחרומי: או בחברות?
יריב מן: אני לא אחראי על זה אבל האינדיקציה שלנו היא מאוד מאוד בעייתית.
יריב מן: אין לי מספרים מדויקים אבל אנחנו יודעים שבמשרד הרווחה ובמשרד החינוך יש מפקחים מהחברה הבדואית בנגב.
יריב מן: כשאני שואל את עצמי כמה בדואים עובדים במשרדי הממשלה, אם זה באוצר, אם זה באגפי תכנון, אם זה במטות המשרדים, אני יכול לספור אותם על כף יד אחת.
יריב מן: אני מכיר אחת.
יריב מן: אם יספר לנו מר אבו עג'אג' שעבד ברשות המסים במטה, אין יותר מחמישה אנשים לדעתי ואני חושב שפחות שהם גרים ביישובי הבדואים בנגב ועובדים במטות משרדי הממשלה בירושלים.
יריב מן: לצערי אני אומר את זה.
יריב מן: אגב, אני לא יכול להתמודד עם טענה שלא רוצים ערבים או לא רוצים בדואים.
יריב מן: אני לא במקום הזה.
יריב מן: אני פקיד, משרת ציבור, אבל לגור היום בערערה בנגב ולנסוע מערערה לבאר שבע בתחבורה ציבורית ומשם לירושלים במשכורת התחלתית של עובד מדינה – זה בעייתי.
סעיד אלחרומי: לא בירושלים.
סעיד אלחרומי: משרד הפנים בבאר שבע, משרד התחבורה בבאר שבע.
סעיד אלחרומי: אנחנו מדברים על באר שבע עצמה.
יריב מן: זה נכון.
יריב מן: ודיע, פעם נוספת שזה קורה, יש לך את מספר הפלאפון שלי, יש לי איזו מילה אחת או שתיים כדי להתמודד עם הדבר הזה.
סעיד אלחרומי: תסכם בשני משפטים כי אנחנו רוצים להתקדם.
יריב מן: אני אסכם במילה אחת.
יריב מן: אדוני יושב ראש הוועדה, אתה היית שותף לכל המודל החדשני של התעסוקה, של מרכזי התעסוקה בריאן ואחד הפיילוטים התקיים בשגב שלום.
סעיד אלחרומי: אני הקמתי את ריאן בדרום.
יריב מן: הפריסה הכי גבוהה של מרכזי ריאן, מרכזי הכוון, נמצאת בחברה הבדואית בנגב וצריך לומר את זה.
יריב מן: זה משהו שמשרד העבודה מוביל שם יחד עם מוחמד אבו אשיבה, מנהל ריאן דרום, ועושים עבודה.
יריב מן: אני חושב שהחשיבות הכי גדולה של ריאן, אני אומר את זה כאן ונמצאת כאן אלה בר-דוד, זה לאו דווקא הנושא של הכוונה לתעסוקה.
יריב מן: לפעמים מרכזי ריאן, יש להם את היכולת לתת לנו, לממשלה, הם יודעים לזהות מגמות בקהילה שלא תמיד אנחנו מבינים אותן.
יריב מן: יש לנו עכשיו 70 אחיות שלומדות בבית חולים ברזילי והן עומדות להיות אחיות וילכו לעבוד בנגב.
יריב מן: אנחנו כממשלה לא היינו ממציאים את הרעיון הזה אם לא הייתה באה קבוצת צעירים מהחברה הבדואית ואומרת שיש כאן הזדמנות.
יריב מן: כמובן כאשר משרד הבריאות מסכים לזה ומשרד האוצר מתקצב את זה ומשרד העבודה מוביל את זה – אפשר לקיים את זה.
יריב מן: אבל יש חשיבות לריאן בהיבט של זיהוי הצרכים ובעצם יכולת לקיים דיאלוג.
סעיד אלחרומי: נציבות שירות המדינה.
יעקב לוזון: קודם כל, אני רוצה להתייחס כאן לדוברים.
יעקב לוזון: אני חושב ששמענו כאן באמת מצוקה של האוכלוסייה הערבית בכל הקשור לתעסוקה כאשר הטענה המרכזית היא שהממשלה לא עושה די כדי לקלוט את העובדים מקרב האוכלוסייה הערבית.
יעקב לוזון: אני לא זוכר מי היה הדובר שאמר שיש גם כוונה כזאת שלא להעסיק אותם ואני רוצה לענות.
יעקב לוזון: אין שום כוונה אלא ההפך הוא הנכון.
יעקב לוזון: נציבות שירות המדינה כיחידת מטה שהיא הזרוע הביצועית של הממשלה, בלי ספק לוקחת על עצמה לקדם את הנושא הזה של הגברה או גידול שיעור התעסוקה של ערבים.
יעקב לוזון: אני רוצה להתייחס לדוח עצמו ולהתחיל דווקא מהכיוון החיובי.
יעקב לוזון: כתב מבקר המדינה שבין 2007 ל-2015 חל גידול בשיעור התעסוקה מ-5.7 ל-9.6 וכיום הוא עומד על קרוב ל-10 אחוזים.
יעקב לוזון: כלומר, זה אותו יעד שהממשלה הציבה בזמנו.
יעקב לוזון: יחד עם זאת נציבות שירות המדינה בהחלט ערה לשונות כפי שאמר כאן מר גולדמן במשרדי הממשלה.
יעקב לוזון: יש משרדים שבאמת שיעור התעסוקה של האוכלוסייה הערבית הוא מאוד נמוך או לא קיים בכלל ולעומת זאת יש משרדים שהמצב הפוך.
יעקב לוזון: השאלה מה עשתה נציבות שירות המדינה, כפי שנכתב בדוח הזה.
יעקב לוזון: קודם כל, נציבות שירות המדינה קיימה כמה ישיבות בנושא ולאחרונה, ממש בשנה האחרונה, ותרחיב על כך גברת מור ברזני, הקימה יחידה שכל המטרה שלה היא הגיוון התעסוקתי בשירות המדינה.
יעקב לוזון: אני כאן רוצה להעיר שלא מדובר אך ורק על אוכלוסייה ערבית אלא אוכלוסיות עם מאפיינים ייחודיים כמו יוצאי אתיופיה, כמו חרדים ואנשים עם מוגבלות.
יעקב לוזון: נציבות שירות המדינה – ותכף גברת מור ברזני תרחיב את הדיבור על כך – לקחה על עצמה לקדם את הנושא הזה כמה שיותר ואני חושב שבסך הכול לגבי העתיד יש כל הזמן מגמה של עלייה בשיעור המועסקים.
יעקב לוזון: כאן אני אבקש מגברת מור ברזני להרחיב את הדיבור על כך.
מור ברזני: שלום לכולם.
מור ברזני: אני היום מנהלת את האגף לגיוון בנציבות שירות המדינה.
מור ברזני: האגף הוקם לפני שמונה חודשים במטרה להתוות פעם ראשונה מדיניות סדורה באשר לגיוון בשירות המדינה כמעסיקה.
מור ברזני: בחודשים שחלפו מינינו והכשרנו למעלה מ-60 ממוני גיוון בכל יחידות הממשלה.
מור ברזני: בכל יחידה ויחידה יש ממונה גיוון שתפקידו לכתוב תוכנית עבודה לגיוון במשרד.