GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: התקנה נמצאת במשרד האוצר, לא במשרד החוץ.
ניר אמסל: לא, התקנה נמצאת במשרד החינוך.
ניר אמסל: מי שעובד אל מול הארגון זה משרד החוץ ומשרד החינוך.
אברהם נגוסה: אז משרד החינוך מעביר למשרד - - - אז למה משרד החוץ נכנס לתמונה בעניין התקציב?
ניר אמסל: הרשות הוקמה על ידי שני שרים, בעצם יש שני שרים אחראיים, שזה שר החוץ ושר החינוך.
ניר אמסל: הם אלה שאחראים על פעילות - -
יואל חסון: בגלל תחומי הפעילות אז החוץ הוא רלוונטי והחינוך הוא רלוונטי.
ניר אמסל: יש סעיף בחוק, סעיף 24, שקובע שהשרים ממונים על ביצוע החוק.
אברהם נגוסה: הבנתי את הסעיף אבל - - - התקציב.
יואל חסון: זה דרך החינוך.
ניר אמסל: יש סעיף שקובע ואומר שהשרים מדברים על שר החוץ ועל השר החינוך ויש סעיף שאומר, השרים ממונים על ביצוע חוק זה.
ניר אמסל: מי שאחראי על הביצוע של החוק זה שר החוץ ושר החינוך.
ניר אמסל: הם אלה שצריכים לקבוע מה צריך ואיך צריך וכמה צריך בשביל לעשות את זה.
ניר אמסל: אני רוצה לציין שבמהלך שנותיי בעבודה מול משרד החוץ, משרד החוץ כבר לאורך הרבה מאוד שנים ללא קשר לתקציב 2019 ספציפית מנסה להעביר את האחריות הזאת ממנו והלאה.
ניר אמסל: ולאורך כל השנים זה לא צלח כי מי שאחראי על החוק הזה, שוב אני חוזר ואומר, זה שר החוץ ושר החינוך.
ניר אמסל: וכמו ששמענו שר החינוך לא מסתייג מהאחריות שלו והוא אומר שהוא יעמוד מאחוריה.
ניר אמסל: במכתב ששלח אדוני היושב ראש למנכ"ל משרד החוץ הוא גם אומר בדיוק את העניין, את האמירה הדיי ישירה, שאם שר החוץ סבור שאין הצדקה לפעילות הרשות הוא רשאי להגיש הצעת חוק ממשלתית לביטולה.
ניר אמסל: שר החוץ לא יכול לבוא ולהגיד שלמנכ"ל משרד החוץ יש את היכולת והוא זה שצריך לעשות את סדרי העדיפויות עבור פעילות המשרד שלו.
ניר אמסל: אין ספק בכך.
ניר אמסל: אבל כל זאת לאור המחויבויות שלו, שיש מחויבויות שהוא לא יכול לחרוג מהן, וכמובן שההתחלה שלהן היא במחויבויות שלו על פי חוק.
ניר אמסל: הוא לא יכול לבוא ולהגיד אני מתעלם עכשיו מהחוק הזה.
ניר אמסל: עכשיו הדיון המשפטי האם הוא יכול לבוא ולהגיד שאני, מבחינתי, בחוק הזה לא חייב לשים שום דבר, אני לא חייב לשים שם אף שקל ומבחינתי זה עדיין עומד בתנאי החוק או שלא.
ניר אמסל: יש פה התדיינות וגם אדוני היושב ראש אמר שיש לו עמדה משפטית אחת והיועץ המשפטי של משרד החוץ אמר שיש לו עמדה משפטית אחרת.
ניר אמסל: הנושא של משרד האוצר הוא אפילו לא פונקציה פה כי שני השרים האחראיים הם שר החוץ ושר החינוך.
יואל חסון: אם יש לך את המידע הזה עכשיו, אם לא, מקסימום תיתן לנו אותו אחר כך.
יואל חסון: ב-2017 כמה עודפים הגיעו ממשרד החוץ חזרה לאוצר, כמה כסף?
ניר אמסל: כ-340 אם אני לא טועה.
ניר אמסל: בין 340 מיליון ל-380 מיליון, אני לא זוכר מספר מדויק.
יואל חסון: חזרו אליכם בעצם?
ניר אמסל: זה לא חוזר, זה עודפים מחויבים שמתגלגלים, מועברים משנה לשנה, יש עליהם גם החלטות ממשלה של קיצוצים רוחביים שכן חוזרים לפעילות הממשלה.
יואל חסון: אז נגיד ב-300 האלה, אני יודע מה זה מה שנקרא להתחייב ועוד כל מיני דברים כאלה, אני מכיר את הנושאים האלה, אבל אתה מתאר לך, ואני רוצה שתשתף אותנו בעניין הזה, שמתוך ה-300 ומשהו מיליון יש כנראה איזה 20 מיליון או 10 מיליון שהם נשארו ככה נטולי שימוש בסוף, חזרו לאוצר ממש.
יואל חסון: אתה משער, אם נחקור ונבדוק.
ניר אמסל: אני לא רוצה לגעת ב-2017, בוא ניגע רגע בנתונים של 2018.
ניר אמסל: תקציב משרד החוץ ב-2018 הולך לעמוד על כ-2 מיליארד שקלים.
ניר אמסל: 500,000 שקלים מתוך 2 מיליארד כמה זה באחוזים.
ניר אמסל: נראה לי שזה דיון יותר דווקאי מאשר דיון מקצועי.
ניר אמסל: אני לא מדבר בכלל - - - הדרישה של הרשות לחילופי נוער להגדיל את התקציב שלה היא דרישה לגיטימית, אני חווה את זה בהרבה מאוד גופים, אבל זה דיון שצריך להתנהל ברמה המקצועית בינם לבין השרים האחראים, שר החינוך ושר החוץ, והם צריכים להגיע להסכמות.
ניר אמסל: יש לי גם ארגונים כאלה שאנחנו דנים איתם מדיי שנה וגם משרדים כאלה.
ניר אמסל: אבל כשמדובר על החצי מיליון שקלים האלה לשנת 2018 זה החלטה שהיא נראית לי קצת מוזרה, אבל אני לא מנכ"ל משרד החוץ ואני לא מקבל את ההחלטות בשמו.
אריאלה גיל: אבל השאלה הנשאלת היא, זה כמו שציינו בנייר עמדה, הסחרור הזה, המשחק הזה בין שלושת המשרדים, משרד החינוך, משרד החוץ, משרד האוצר.
אריאלה גיל: יש לי רק שאלה אחת – כשחוקקו את החוק הזה, להבנת כולם, זה היה שמשרד האוצר יתקצב את הרשות לחילופי נוער, אם זה באמצעות המשרדים, אני לא מבינה בכספים ואני לא יודעת איך הדברים עוברים.
אריאלה גיל: הרי כמשרד החינוך אומר לנו שהוא תומר והוא בעד הרי זה לעג לרש 500,000 שקלים, זה ברור לכל מי שיושב פה בשולחן הזה.
אריאלה גיל: במיוחד לאור מה שראש הוועדה כאן הציג שקאנצלרית גרמניה וראש הממשלה מדברים על זה שראש הממשלה ידאג לתקצב את הרשות לחילופי נוער אחרי שהוא בדק.
אריאלה גיל: יאמר לזכותו שהוא בדק אחרי שהיא שאלה את השאלה.
אריאלה גיל: הם פנו אלינו ושאלו, ובדק ואמר שידאג לתקצובה של הרשות.
אריאלה גיל: ויום למוחרת שר החינוך מודיע לעמיתה שלו, שרת הנוער של גרמניה, שהוא ישמח להקים משרד תיאום חדש.
אריאלה גיל: רק שתבינו שהתקציב של הקמת משרד תיאום חדש זה בסביבות 4 מיליון שקלים.
אריאלה גיל: אז איך פתאום למשרד החינוך יש את התקציב הזה להקים משרד תיאום חדש במקום לתקצב רשות שקיימת על פי חוק והוקמה על פי החלטת ממשלה לפני 45 שנים על ידי שר חינוך.
אריאלה גיל: הפלא ופלא.
אריאלה גיל: קם דור שלא ידע את יוסף ורוצה להקים פתאום משרד תיאום חדש במקום לחזק את הרשות הזו שקיימת.
אריאלה גיל: השאלה שלי לאוצר – האם יש דרך לתקצב את הרשות באופן ישיר ולא לשחק בסבב הזה שאנחנו חוזרים ומשחקים בו: שאתה מפנה אליהם והם מפנים אליהם ואלה מפנים אל אלה.
אריאלה גיל: וחבר הכנסת נגוסה תודה לך שאתה לא מבין את הבלאגן כי זה בלאגן.
אריאלה גיל: כי משרד החוץ עושה - - - לחינוך.
ניר אמסל: ברמה הטכנית משרד האוצר לא מתקצב באופן ישיר גופים כאלה, זה תמיד נעשה דרך משרדים.
ניר אמסל: לצורך העניין, כל תאגידים סטטוטוריים אז יש תאגידים סטטוטוריים שמתוקצבים בתקציב משרד ראש הממשלה, יש תאגידים סטטוטוריים שמתוקצבים בתקציב משרד החינוך, יש בתקציב משרד התרבות, יש כל מיני סוגים של תאגידים סטטוטוריים וזה הכל מתוקצב בהתאם לשר האחראי.
ניר אמסל: משרד האוצר הוא לא משרד ביצועי בעולם הזה שהוא מתקצב באופן ישיר גופים סטטוטוריים.
ניר אמסל: שמענו פה את חברנו ממשרד החוץ – גם אם באופן, נקרא לזה תיאורטי, בעבר הייתה תקנה שכתוב עליה שכסף צבוע עבור הרשות לחילופי נוער יבואו אנשי משרד החוץ ויגידו עברנו קיצוצים או לא עברנו קיצוצים או שינינו את סדרי העדיפויות, ולכן אנחנו שמנו שם פחות כסף ממה שתוכנן.
ניר אמסל: בסופו של דבר סדרי העדיפויות האלה נקבעים על ידי המשרדים.
ניר אמסל: כשאנחנו מדברים עם המשרדים אנחנו לא מדברים איתם, לא עם משרד החוץ ובטח שלא עם משרד החינוך, על 500,000 שקל לזה צבוע ומגודר, זה בסופו של דבר חייב להתנהל ביחס למשרדים המפעילים את הפעילות הזאת.
אריאלה גיל: אבל לשם כך התכנסנו פה.
יואל חסון: חבר הכנסת נגוסה, בבקשה.
אברהם נגוסה: קודם כל אדוני היושב ראש אני מברך על הכינוס הזה, על הדיון.
אברהם נגוסה: אני חושב שבאמת התבלבלנו כי פה הוצג קודם כל 1.5 מיליון ממשרד החוץ, 1.5 ממשרד החינוך, ככה הבנתי הסך הכל 3 מיליון.
אברהם נגוסה: זה מה שהצגת.
אברהם נגוסה: אז לכן אני חשבתי שמגיע גם למשרד החוץ ואז שאלנו אותם.
אברהם נגוסה: בסוף התברר שהכסף עובר בצינור של משרד החינוך.
אברהם נגוסה: אז עכשיו אנחנו יודעים שהכסף מהאוצר עובר למשרד החינוך.
אברהם נגוסה: אני עדיין לא הבנתי איך מעבירים את זה למשרד החוץ כאשר אתם מגישים דוח ביצוע ומקבלים ישר למשרד החינוך.
אברהם נגוסה: לכן אני אומר, אדוני היושב ראש, מה שאמרת בעניין שר החוץ זה לא הוגן ולא נכון.
אברהם נגוסה: כי שר החוץ עוסק במדיניות, הפקידים המקצועיים עוסקים בהעברת תקציבים ודברים כאלה.
אברהם נגוסה: כשאנחנו רואים שהבעיה עכשיו נמצאת בין האוצר למשרד החינוך, משרד החינוך לרשות, זה לדעתי.
אברהם נגוסה: אז בנושא הזה אין שותפים בעשייה, בביצוע, מכוון שמטבע הדברים שמדובר פה בקשרי חוץ.
יואל חסון: אבל הם לא נותנים את חלקם.
אברהם נגוסה: בסדר, אבל מבחינת העברת התקציב, עניין - -
יואל חסון: לא התכוונתי להפוך את זה לפוליטי, אתה מגן על ראש הממשלה עכשיו.
יואל חסון: אני לא הופך את זה לפוליטי, אני רק אומר לך שבסוף יש שר חוץ.
יואל חסון: אגב, היה לי הרבה יותר קל אם היה שר חוץ במשרד החוץ מאשר שאני אבוא לראש הממשלה.
יואל חסון: אני חושב לעצמי, אני אבוא עכשיו לראש הממשלה ואשב איתו על העניין הזה, בטח יש לו נושאים קצת יותר דחופים לטפל בהם.
יואל חסון: הלוואי והיה שר חוץ שהייתי יכול לדבר איתו על זה.
אברהם נגוסה: אז לכן אני מציע שמשרד החינוך ואתם צריכים להעביר להם את הכסף.
יואל חסון: אבל הם מעבירים - -
קריאה: אנחנו מעבירים את החלק שלנו.
עליזה לביא: הבעיה היותר - -
אברהם נגוסה: החלק שלהם העברתם?
יואל חסון: כן הם העבירו.
אברהם נגוסה: לא, הם אמרו שיעבירו.
יואל חסון: הם מתחייבים להעביר, הם אומרים.
יואל חסון: המשוואה היא מאוד פשוטה: משרד החינוך מתחייב פה לפרוטוקול בפני הכנסת שהתקציב יועבר, נקודה.
יואל חסון: השנה.
יואל חסון: תיכף נגיע לשנה הבאה, אל תדאג, לא אזנח את זה.
יואל חסון: משרד החוץ אומר גם בכתב וגם אומר את זה כרגע זיו – אנחנו לא נעביר, נקודה.
יואל חסון: זה מה שהם אומרים.
אברהם נגוסה: כי האוצר לא מעביר להם לפי האוצר, מעביר - -
יואל חסון: זה לא קשור לאוצר, זה החלטה שלהם.
זיו נבו קולמן: זה החלטה פנימית של המנכ"ל שלנו.
יואל חסון: הוא החליט לא להעביר את הכסף, נקודה.
יואל חסון: חברת הכנסת לביא, בבקשה, שהייתה מנכ"לית המועצה.
אריאלה גיל: ובוגרת תכניות חילופי נוער של מנהיגות בעצמה.
עליזה לביא: האמת שמרגש לחזור רגע אחורה במנהרת הזמן.
עליזה לביא: אני עוד כן הייתי מנכ"לית המועצה לחילופי נוער לפני שהיא הפכה להיות רשות, בין השנים 1996-1990, זה אומר בת כמה אני, זה לא סוד.
עליזה לביא: חברים, תראו, זה לא התחיל היום.
עליזה לביא: המועצה, הרשות, ילד יתום מצד אחד.
עליזה לביא: מצד שני, כולם רוצים לזכות בדיבידנדים של המועצה לחילופי נוער.
עליזה לביא: אני עוד קוראת לזה מועצה לרשות.
עליזה לביא: באמת השינוי הזה ב-2008 להעביר את זה לרשות, עם כל מה שזה אומר גם לגבי מעמד, תקנה, התייחסות, לא הביא את השינוי המיוחל לצערי הרב.
עליזה לביא: כלומר, אני נמצאת פה בדיון שהיינו בו בתקופה שלנו.
עליזה לביא: וכשהיה יושב ראש חזק, לרוב היה אז בתקופתנו חברי כנסת, אז גם הנושאים היו יותר קלים.
עליזה לביא: אבל כשאנחנו מגיעים למציאות כזאת ושאני שומעת את הדברים שאומר שר החינוך – ואדוני היושב ראש, תראה, זה לא פוליטי, אבל אי אפשר להתכחש לכך שאם באמת יש פה כסף שהוא לא צבוע שעובר דרך משרד החינוך, לשר החינוך יש אג'נדה מסוימת, הוא רוצה להקים אולי משהו נוסף או מקביל אז זה חייב להדליק נורית אדומה.
עליזה לביא: אנחנו שליחי ציבור, אנחנו נציגי ציבור, אנחנו חייבים לשאול את השאלות.
עליזה לביא: זה לא עניין של פוליטי ימין או שמאל, אופוזיציה-קואליציה.
עליזה לביא: המועצה לחילופי נוער וצעירים, החדר מצומצם, וכל מי שנמצא כאן יודע עד כמה היא חשובה, עד כמה היא משמעותית, עד כמה העבודה שלה גם בשנים שלא היה לצעירים איך לצאת מהארץ וכסף – הקשר האישי.
עליזה לביא: לא סתם אדן אאו הקים את המועצה לחילופי נוער, היא קמה על כספים גרמניים.
עליזה לביא: אתם רוצים לבוא לדיונים של כן משלחות לפולין, לא משלחות לפולין, לכו לראות איך הגרמנים נכנסו ללבבות, איך הגרמנים הכשירו אחרי זה את כל הדיפלומטיה מולם.
עליזה לביא: הכל התחיל ב- - - הכל התחיל באמונה שלו שחבר'ה שנפגשים בכיתות, ומילת המפתח הייתה הדדיות, אתם באים, אנחנו מארחים.
עליזה לביא: לימים קמו תכניות נוספות לא על בסיס הדדיות במועצה.
עליזה לביא: הגרמנים הבינו את שם המשחק.
עליזה לביא: ואני אומרת את כל הדברים האלה כי אסור לנו להקל ראש בתפקיד האדיר של הרשות לחילופי נוער.
עליזה לביא: זה לא עוד דיפלומטיה, זה לא עוד קשרי חוץ.
עליזה לביא: יש פה באמת תמהיל מדויק ומאוזן.
עליזה לביא: כשאנחנו מדברים בדיונים נוספים, ואתה אצלך בוועדה, על העלייה באנטישמיות, על חוסר ההבנה של מדינת ישראל, על - - - מדברת את הסיפור.
עליזה לביא: כשחבר'ה צעירים נכנסים לכיתות וכשהם מדברים עם העמיתים שלהם, וכשיש משלחות משותפות העבודה נעשית.
עליזה לביא: וככל שנראה פחות אנחנו נראה השלכות חמורות יותר.
עליזה לביא: ואני אומרת לך, אדוני היושב ראש, באמת, צריך למצוא פתרון אחת ולתמיד.
עליזה לביא: העבודה הנהדרת שלך עם העניין הזה של ההקמה של הרשות חייבת להיות מגובה.
עליזה לביא: בטח ובטח בתקופה כזו שכאן ועכשיו, שאנחנו רואים את האנטישמיות הולכת וגדלה.
עליזה לביא: התכניות גם בגרמניה וגם במדינות נוספות חייבות להתחזק.
עליזה לביא: זה אינטרס שלנו לחזק את הרשות לחילופי נוער וצעירים במדינת ישראל ולעבור את הכיעור הזה של הבירוקרטיה הפוליטית.
עליזה לביא: כי אני לא מבינה מה בנט עושה, באמת אני אומרת לך עכשיו, למה לא לחזק את הקיים.
עליזה לביא: ואם יש פה כוונה, ואנחנו עומדים עכשיו בפני בחירות, צריך לבוא ולראות איך עוזרים ומתקנים כי הסחבת הזאת, אני מכירה אותה כבר משנות ה-90.
יואל חסון: הצטרפה אלינו חברת הכנסת נחמיאס ורבין.
איילת נחמיאס ורבין: אתה לא תאמין, חבר הכנסת חסון, אני ראיתי את הדיון בטוויטר, ואני באתי פשוט כי אני במידה רבה תוצר של משלחת של משרד החוץ.
איילת נחמיאס ורבין: בגיל 17, ב-1987, בעיצומה של האינתיפאדה הראשונה, אחרי שנתפס פולארד נשלחתי יחד עם משלחת מאוד מאוד גדולה ומכובדת.
איילת נחמיאס ורבין: הייתה עוד חברת כנסת לשעבר שהייתה בה, עינת וילף.
איילת נחמיאס ורבין: דנה וייס הייתה שנה לפנינו, ועוד הרבה אנשים בעלי תפקידים יותר מכובדים אפילו מחברי כנסת התחילו את החיים הציבוריים שלהם במשלחת של משרד החוץ.
איילת נחמיאס ורבין: ומה שאנחנו עשינו זה היה - - - אני הייתי - - - באמריקה, בשלוש המדינות, אני נכנסתי ל-11 קבוצות ביום – כיתות, קולג'ים, בתי כנסת, כנסיות.
איילת נחמיאס ורבין: אני לא יכולה לתאר לכם איך זה עיצב את החיים שלי כבנאדם ציבורי.
איילת נחמיאס ורבין: זה כמובן היה על חשבון הלימודים שזה היה - - - זה הטבה כזאת מהצד אבל האמת היא שזה לא פשוט בשנה של בגרויות לעשות את זה.
איילת נחמיאס ורבין: ובכל זאת היינו 60 אנשים צעירים וצעירות שהיינו חדורי מוטיבציה מטורפת לדבר על ישראל, לכתוב בעברית על הלוח כדי שהם ילמדו שבישראל יש המון דברים מוזרים אבל כבר לא רוכבים על גמלים.
איילת נחמיאס ורבין: לכל שנה, אגב, יש את האתגרים יוצאי הדופן שלה.
איילת נחמיאס ורבין: והסיבה שבאתי לכאן היום זה משום שאני חושבת שהאתגרים של ישראל – אם ב-1987 האתגרים שלנו היו גדולים, אני חושבת שהאתגרים של ישראל היום במונחים של יחסי חוץ הם פי 1000 יותר גדולים - -
יואל חסון: וגם הפוטנציאל.
איילת נחמיאס ורבין: גם הרשתות החברתיות והמידע.
איילת נחמיאס ורבין: יש המון המון דברים שדווקא הצעירים באופן בלתי אמצעי יודעים להעביר, עם כל הכבוד לכל השגרירים המצוינים שלנו ברחבי העולם שגם התקציבים שלהם, כידוע, מקוצצים.
איילת נחמיאס ורבין: אם כי אולי אתמול ראש הממשלה הואיל בטובו לתת איזושהי בשורה למשרד החוץ, אבל זה אחרי הבחירות הבאות.
איילת נחמיאס ורבין: בשורה התחתונה המשרד הזה הוא באמת סובל מסימפטומים אינסופיים של קיצוץ וכרסום מתמשך.
איילת נחמיאס ורבין: ודווקא המשלחות האלה שהן לא יקרות, צריך להגיד, אנחנו התגוררנו אצל משפחות יהודיות.
איילת נחמיאס ורבין: צריך בסופו של דבר להגיד שהן לא עולות הרבה מאוד כסף.
איילת נחמיאס ורבין: את אשת ראש הממשלה היה צריך לשלוח לגואטמלה אבל את הצעירים האלה שבאמת באמת יכולים לעשות עבודה יוצאת מגדר הרגיל, דווקא אותם – לדעתי המשלחת הזאת כבר לא קיימת כ-20-15 שנה אם אני לא טועה- -
אריאלה גיל: אבל יש משלחות אחרות של שגרירים צעירים.
איילת נחמיאס ורבין: כן, נכון, אבל עדיין בהיקפים האלה – כולם יודעים, משלחת הנוער של משרד החוץ, סליחה, יש לי את הפולדר עד היום בבית.
איילת נחמיאס ורבין: תראו, אנחנו נתנו הרבה מאוד למדינה ואני מרשה לעצמי לומר את זה בזהירות אבל עדיין - - - אבל אנחנו קיבלנו כל כך הרבה וככה אתה בסופו של דבר מעצב גם את דור העתיד שלך.
איילת נחמיאס ורבין: וזה בעלויות זניחות לחלוטין.
איילת נחמיאס ורבין: ולכן אני באמת שמחה שראיתי שהדיון הזה מתקיים, לבוא ולומר שמוכרחים למצוא את המשאבים למשלחות האלה, פשוט מוכרחים.
יואל חסון: לפני שנתכנס לסיכום האם יש כאן מישהו שלא דיבר ורוצה לדבר?
יואל חסון: האם יש מישהו שדיבר ורוצה להוסיף?
עליזה לביא: כן, אני רוצה להודות על הדיון הזה.
עליזה לביא: אני חושבת שהדיון הזה הוא מאוד חשוב.
עליזה לביא: מאוד מאוד חשוב וצריך להדליק נורה אדומה, באמת נורה אדומה.
עליזה לביא: משום שאתה יודע, זה יהיה פשוט מאוד ללכת הבייתה ולכבות את האורות, וזה המצב של הרשות.
עליזה לביא: אנחנו פה - -
יואל חסון: אני רוצה לתת לנציגי המבקר בסוף לדבר אז יש לך עוד משפט.
אבי וובר: בימים האלה מתנהל דיון בגרמניה בנושא של תקצוב ל-2019.
אבי וובר: רק להסביר לך שיש עולמות אחרים ומחשבות אחרות.
אבי וובר: ממשלת גרמניה כרגע בויכוח פנימי מאוד קשה אם היא הולכת להכפיל או לשלש את התקציב.
אבי וובר: זאת אומרת בדיון שם יש ויכוח גדול מאוד אם הם הולכים לתת לטובת הפרויקט המשותף עם ישראל 2.5 מיליון אירו או 3.5 מיליון אירו ויש להם ויכוחים פנימיים בין אופוזיציה לקואליציה מי ייתן יותר ומי יוצא את הכותרת.
אבי וובר: זה העולם שאנחנו חיים איתו עם גרמניה.
אבי וובר: אם אנחנו לא נמצא בחודשים - -
יואל חסון: כל אחד שם רוצה להראות שהוא נותן יותר.
אבי וובר: נכון.
אבי וובר: מתוך, דרך אגב, לא מאהבת ישראל.
אבי וובר: אמרה את זה חברת הכנסת עליזה לביא יפה מאוד – אנשים עוברים פה תהליכים מאוד חשובים שמאוד בונים אותם, משני הצדדים.
אבי וובר: זה תהליך שהוא לא רק קל לנו להסתכל על זה בעיניים ישראליות אבל יש פה עניין של הדדיות, יש פה עניין של צמיחה והתפתחות של צעירים משני הצדדים.
אבי וובר: ויש אנשים שלהם הדבר הזה חשוב.
אבי וובר: מה שאני רוצה להגיד במשפט קצר: לא נמצא פתרון לסיפור הזה בכמה חודשים הקרובים – נפל הפרויקט, זה הכל.
אבי וובר: כי אנשים לא יביאו פה כסף מהבית ומדובר פה בכמה גרושים.
יואל חסון: אני אשמח לשמוע את נציגי המבקר לנושא הזה ספציפית ובכלל.
יוסי פרוכטר: שלום.
יוסי פרוכטר: אנחנו עשינו דוחות בענייני דיפלומטיה ציבורית אבל לא התייחסנו ספציפית לנושא של הרשות אלא התייחסנו באופן כללי יותר לגבי משלחות.
יואל חסון: יכול להיות שבקרוב תצטרכו.
יוסי פרוכטר: יכול להיות.
יוסי פרוכטר: אנחנו תמיד מוכנים לעשות מה שיוטל עלינו.
יוסי פרוכטר: אבל אני כן רוצה להגיד שאנחנו כן בדוחות שלנו לאורך השנים, אני חוזר על מה שכבר נאמר, והיושב ראש אמר שלא נחפור בזה יותר מדיי, אבל באמת אנחנו כן מציגים איזה מגמה של החלשות של המשרד.
יוסי פרוכטר: אני המבקר אבל אני עומד כאן לצד המשרד במובן הזה שאנחנו כן רואים החלשות.
יוסי פרוכטר: אנחנו לא נכנסנו להפסקת התקציב הזה אבל אני גם רוצה להגיד גם לגבי רזרבות שיש המון פרויקטים במשרד החוץ שהם מתחילים בקול תרועה רמה ואחרי זה פתאום הם מופסקים בקול ענות חלושה כי אין תקציב לזה ובאמת נשארות בהן רזרבות קטנות והן מוחזרות לאוצר.
יוסי פרוכטר: אבל את הנושא של הרשות עצמה אנחנו לא בדקנו.
יואל חסון: אני רוצה לשאול אותך, נציג האוצר, אם במידה ואכן בסוף השנה היו כספים שיוחזרו אליכם לא מביצוע או מהתחייבויות עתידיות, האם מבחינת
יואל חסון: כם ב-2019 תהיו מוכנים לוודא או לדאוג שהתקציב הזה יושלם ב-2019, מה שלא שולם ב-2019 מתקציב משרד החוץ?
יואל חסון: הרי אתם תחזירו להם חלק מהכסף, אחרי קיצוצים ואחרי זה, יחזרו אליהם דברים.
יואל חסון: ואם אתה תזהה, כי אתה הבעת פה עמדה, אני חושב להגיד מאוד אמיצה ומאוד אמיתית, ואמרת את האמת שזה לא יכולה להיות החלטה שהיא החלטה מקצועית באמת כשמדובר בסכום מהסוג הזה, בסכום כזה, אתה אמרת את האמת ואני שמח מאוד שאמרת את זה.
יואל חסון: יש כאן כנראה איזה משהו שהוא מעבר.
יואל חסון: אז האם אתה חושב שאם יחזרו כספים, כאלה שבטוח לא יהיה בהם שימוש, האם אתם ב-2019 תהיו מוכנים שמהכספים האלה יושלם מה שלא שולם ב-2018?
ניר אמסל: לא יוחזר כסף סתם.
ניר אמסל: כספים מוחזרים או על ידי החלטת ממשלה על החלטות רוחביות או כעודפים מחויבים שמוחזרים למשרד.
יואל חסון: יש גם אי ביצוע שלא מבצעים.
ניר אמסל: כמעט - -
יואל חסון: אבל יכול להיות שיש שם 5 מיליון, 10 מיליון.
יואל חסון: יהיה, אתה יודע שיהיה.
ניר אמסל: לא, לא, לא.
ניר אמסל: אם משרד לא יודע גם לחייב את התקציב שלו, זיו מקודם נגע בזה – אם יוצא מצב שהמשרד לא יודע גם לחייב את מאה אחוז מהתקציב שלו, את כל התקציב שלו, אז זו בעיה אחרת, זה דיון אחר לגמרי ברמה המקצועית של איך שהוא מנהל את התקציב שלו.
ניר אמסל: ואז באמת נשאלת השאלה למה הוא לא העביר את זה כבר השנה.
ניר אמסל: בעצם זה אומר שלא היה לו מה לעשות עם הכסף, זה לא המצב.
יואל חסון: כן, זה הם משתדלים לא להראות.
ניר אמסל: זה לא המצב פה.
ניר אמסל: ולכן אנחנו לא מדברים על מצב שבו כסף יחזור אלינו סתם ככה - - - אז זו שאלה תיאורטית שאני לא ממש יודע להגיב עליה.
יואל חסון: אתם רוצים להגיד עוד משהו?
אברהם נגוסה: אני אולי רוצה לשאול – האם בחוק של הרשות לא כתוב את סכום התקציב השנתי.
נפתלי דרעי: לא כתוב סכום כתוב - -
אברהם נגוסה: אולי זאת הבעיה.
זיו נבו קולמן: רק לצורך הפרוטוקול, כי זה עלה פה כמה פעמים – הנושא של הקמת רשות חדשה ייעודית מול הגרמנים זו דרישה של הגרמנים והיא לחלוטין אצלנו עוד לא התגבשה דעה חד משמעית.
זיו נבו קולמן: אנחנו היינו בפגישה הזאת.
זיו נבו קולמן: זה עלה במפגש של השר בנט עם המקבילה הגרמנייה שלו.
זיו נבו קולמן: הגרמנים, מתוך רצון להראות את החשיבות של הקשרים עם ישראל רוצים רשות או איזשהו גוף ייעודי ואנחנו לא בהכרח רואים את זה בצורה כזאת.
זיו נבו קולמן: כלומר, להציג את זה בצורה של לא מצליחים לתקצב אותנו וכבר רצים להקים משהו חדש מול גרמנים, אנחנו ממש לא שם.
קריאה: אבל זה הכיוון, זה משם מגיע.
יואל חסון: לא נפתח כרגע דיון על זה.
נפתלי דרעי: לא לפתוח אבל רק להעמיד דברים.
נפתלי דרעי: המודל שהממשלה הגרמנית הציעה להקים משרד משותף הוא בנוי על הדדיות של 50%, 50% בתקציב.
נפתלי דרעי: אני לא יודע אם בצד שלנו מי שקיבל את ההצעה מבין את כל המשמעויות הרוחביות של הדבר הזה.
נפתלי דרעי: הם כל השנים, בכל דיון שיש איתם כל שנה על הפרוטוקול של המשלחות הם מלינים על זה שהם שמים 2.5 מיליון אירו ואנחנו שמים אפס בקשרים עם גרמניה כי הם מממנים את הכל.
נפתלי דרעי: הרצון שלהם להקים משרד משותף זה לגרור את מדינת ישראל לשים חצי מהתקציב.
נפתלי דרעי: זה פשוט מאוד.
עליזה לביא: אבל זה גם עניין של חוסר רצינות.
עליזה לביא: הם שנים רואים אותנו שאנחנו פה מג'עג'עים בין משרדים, עוד פעם מגיעים מנכ"ל משרד החינוך, אנחנו מביאים עוד איזה - - - הם רואים את חוסר הרצינות של ישראל לאורך השנים, במיוחד ב-10 שנים האחרונות וזאת התוצאה.
יואל חסון: אני רוצה להתכנס לסיכום.
יואל חסון: אני חייב לומר לכם משהו – אני חושב שאני נחשב מהח"כים שתומכים במשרד החוץ, משתתפים ושמחים על פעילות משרד החוץ אם זה בעולם ואם זה בארץ - -
קריאה: שגם מכירים.
יואל חסון: וגם מכיר את הפעילות של משרד החוץ.
יואל חסון: אני לא מזלזל, לא באתגרים של משרד החוץ ולא במשימות של משרד החוץ ואני גם מודע לבעיות שיש למשרד החוץ בעיקר בשלוש-ארבע שנים האחרונות, אבל לא רק.
יואל חסון: אבל אני חייב לומר משהו, באמת, כל הדיון הזה אתם יודעים מה יש לי בראש, מה מוקרן לי בראש?
יואל חסון: האירוע המפונפן שמשרד החוץ עשה שהועברה השגרירות לירושלים.
יואל חסון: אירוע שהשתתפתי בו גם, כל צמרת המדינה השתתפה בו.
יואל חסון: אירוע שכנראה עלה כמה מאות אלפי שקלים.
יואל חסון: כנראה.
יואל חסון: ואני באמת אומר, אני לא נגד אירועים ואני חושב שאירועים זה דבר חשוב, אני חושב שזה חלק מהעניין.
יואל חסון: אני חושב אם אולי היה שווה לוותר על האירוע המפונפן הזה ובתמורה היו יוצאות השנה 10, 20, 30 משלחות.
יואל חסון: אני לא אלך עכשיו ודווקא אחפש עוד כל מיני אירועים, אחפש את משרד החוץ ואתחיל להגיד להם איזה אירועים היה פחות כדאי לעשות או פחות חשוב לעשות בתמורה שימצאו את החצי מיליון, שגם לא מספיקים, אבל לפחות המינימום כדי שהמועצה תמשיך לתפקד.
יואל חסון: אני אומר בצורה מאוד מאוד ברורה – הוועדה לביקורת המדינה לא מקבלת את העובדה שמשרד החוץ קיבל החלטה לא לתקצב את הרשות, נקודה.
יואל חסון: זאת החלטה לא מקובלת, זו החלטה שבעינינו מנוגדת לרוח החוק ומנוגדת למטרות שהכנסת קבעה בעצם חקיקת החוק הזה.
יואל חסון: האמירה של מנכ"ל משרד החוץ גם אליי באופן אישי וגם כאן האמירה באופן פומבי שהוא החליט לא לתקצב את הרשות הזאת זאת אמירה שלא מקובלת על הוועדה לענייני ביקורת המדינה ועל חברי הכנסת.
יואל חסון: זו בעיניי גם אמירה שהיא מנסה להפיל על כתפי הרשות.
יואל חסון: ואתם יודעים מה, לא רק על כתפי הרשות, אני רואה בזה גם גורם לחץ עלינו, חברי הכנסת, בעיניי לחץ לא ראוי ולא תקין כדי שכאילו נתייחס יותר או נתייחס פחות לקיצוצים ולפעילות ולבעיות שיש בתוך משרד החוץ.
יואל חסון: וזה בעיניי לחץ לא ראוי, לא מקובל, שפוגע באינטרס ציבורי רחב וחשוב.
יואל חסון: אני מתכוון בימים הקרובים לעקוב מאוד מאוד מקרוב אחרי סוף השנה של משרד החוץ מבחינה תקציבית.
יואל חסון: אני מבקש ממשרד החוץ להעביר לוועדה, ואולי אני אבחר בעוד דרכים לקבל את המידע הזה, לקבל את כל רשימת הארגונים או רשויות דומות או שיתופי פעולה דומים כאלה שגם העברתם אליהם כספים וגם כאלה שהחלטתם להעביר להם אפס תקציב.
יואל חסון: האם יש עוד אח ורע לדוגמה הזאת.
יואל חסון: אני רוצה לדעת, לקבל דוח מסודר גם לוועדה וגם אליי כחבר כנסת.
יואל חסון: אני מתכוון גם לפנות ליושב ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת גפני, ולקבל ממנו מידע לגבי בקשות תקציביות ודרישות תקציביות של סוף שנה שמגיעות ממשרד החוץ.
יואל חסון: אני מבחינתי, ואני אומר את זה גם כמרכז האופוזיציה – האופוזיציה תתנגד לכל בקשה תקציבית של משרד החוץ שתגיע בסוף השנה כל עוד המשרד ימשיך בהתעקשותו לא להעביר תקציב לרשות בשנת 2018.
יואל חסון: אני מתכוון לעקוב מקרוב לגבי כל התקציבים, הבקשות התקציביות שיגיעו בהקשר של משרד החוץ לוועדת הכספים בתקופה הקרובה.
יואל חסון: יש כבר תקציב אבל יש תיקונים ובקשות ושינויים ואנחנו מכירים את כל הדברים האלה.
יואל חסון: ההחלטה של מנכ"ל משרד החוץ שבה הוא קובע שזאת לא חלק מפעילות הליבה של משרד החוץ זו החלטה שהיא בעיניי לא מקובלת.
יואל חסון: ואני מבקש גם להעביר לוועדה לביקורת המדינה, אליי ואל חברי הוועדה, מה כן בתכניות הליבה.
יואל חסון: הכנסת צריכה לדעת מה כן בתכניות הליבה.
יואל חסון: יכול להיות שבאמת אני אראה מה כן בתכניות הליבה ואני אגיד, וואלה, שכנעת אותי, בסדר גמור.
יואל חסון: אבל מה כן בתכניות הליבה ולמה סדרי העדיפויות התקציביות כן בתכנית הליבה ואז נלמד ונדע.
יואל חסון: כי אם באמת בכל תכניות הליבה לא מצליחים לפנות סכום כסף כזה למטרה הזאת ומוכנים עד כדי לרסק מפעל ציבורי כל כך חשוב ועד כדי זה לעמוד מול הכנסת שחוקקה חוק ואמרה את דברה.
יואל חסון: אתם מוכנים, משרד החוץ, להיכנס למאבק פרונטאלי עם הכנסת על חצי מיליון שקלים.
יואל חסון: כנראה באמת תכניות הליבה שלכם הן כל כך חשובות ואני רוצה לדעת מה הן.
יואל חסון: מעניין אותי לדעת מה הן, לי ולחברי הכנסת לדעת מה הן, ואנחנו נדע כל שקל.
יואל חסון: לגבי 2019 – אני רוצה לשאול את נציגת משרד החינוך, האם אתם ערוכים לתת לפחות את התקציב שנתתם ב-18' גם ב-2019?
לבנת גבריאלוב: כן, אנחנו מתחייבים על חצי מיליון.
יואל חסון: גם ב-2019.
יואל חסון: משרד החוץ לגבי 2019?
זיו נבו קולמן: לצערי לא נוכל.
יואל חסון: התשובה היא שלילית.
יואל חסון: אוקיי, אז אנחנו שמענו את עמדת משרד החוץ שלא מוכן גם ב-2019 להעביר את חלקו אבל משרד החינוך מתחייב להעביר את חלקו, לפחות חצי מיליון שקל.
יואל חסון: אני חושב, וכאן אני אומר אמירה חיובית למשרד החינוך, שאני קודם כל מצד אחד שמח לשמוע שמשרד החינוך ממשיך ודבק בלתקצב את הרשות וזה חשוב.
יואל חסון: אני חושב שלאור מה ששמעתם כאן והמציאות הזאת, וגם שאתם יודעים שבסוף המטרות החינוכיות פה הן נעלות וחשובות, אני מבקש ממשרד החינוך, ואני גם אשוחח עם הגורמים הרלוונטיים, אני מבקש רק שהמסר יועבר שמשרד החינוך ישקול להגדיל את התקציב מצידו ב-2019.
יואל חסון: אני חושב שיש באפשרות משרד החינוך לעשות את זה כדי שעבודת הרשות תתקיים ותתקיים בצורה טובה יותר ומיטבית יותר.