GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלי יחימוביץ': לכן הביאור הזה לציבור באמצעות הדוחות היסודיים כל כך שלך הוא מאוד משמעותי.
שלי יחימוביץ': אנחנו עושים כמיטב יכולתנו לטפל בהם ולתבוע מהמבוקרים את תיקון הליקויים.
שלי יחימוביץ': דיברנו פה קודם בחדר על חקיקה.
שלי יחימוביץ': אני חייבת לומר שבזכות הדוחות שלך אנחנו לפעמים מגיעים להישגים הרבה יותר גדולים מהישגים חקיקתיים.
שלי יחימוביץ': אני רוצה לברך אותך על כך.
שלי יחימוביץ': המשיכו בעבודתכם המצוינת.
שלי יחימוביץ': שלום לכולם, בוקר טוב לכולן.
שלי יחימוביץ': אני מכנסת את הוועדה הזאת בנושא כאוב שיש לגביו דוחות חוזרים ונשנים של מבקר המדינה והוא מדובר שוב ושוב.
שלי יחימוביץ': הסיבה שכינסתי את הוועדה היא שבכל מקום ותחת כל עץ רענן כל אחות שאני פוגשת חוזרת עם אותו טקסט קשה בפיה ומתארת מציאות שהיא בלתי נסבלת של עבודה מאוד-מאוד-מאוד קשה סביב השעון, של שכר מאוד נמוך, של שחיקה, של אלימות מתמדת.
שלי יחימוביץ': והאישי מצטבר לכללי, ובכללי אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים בסיטואציה בלתי אפשרית של המקצוע החשוב הזה שמציל חיי אדם, ובלתי אפשרית על-פי כל מדד אפשרי, גם מדד האחיות פר נפש, שאצלנו הוא 4.9 ל-1,000 חולים וב-OECD הוא 9.8, כן?
קריאה: 9.3.
שלי יחימוביץ': 9.3, כשהמצב הולך ומחמיר, לא הולך ומשתפר.
שלי יחימוביץ': כלומר, בעצם אחות בישראל עובדת פי שתיים מאחות – על-פי ממוצע OECD, כשכמובן יש מדינות ב-OECD שאנחנו היינו רוצים להשתוות אליהן, שבהן המצב הרבה יותר טוב.
שלי יחימוביץ': עכשיו לנתונים המספריים היבשים האלה יש פנים ושמות.
שלי יחימוביץ': אנחנו רגילים אמנם לדבר תמיד על זמינות שירותי בריאות ועל מערכת הבריאות ביחס לאיך שהיא משפיעה על החולים ועל המטופלים, אבל בסופו של דבר חוט השדרה המרכזי של מערכת הבריאות הן האחיות.
שלי יחימוביץ': זה חוט השדרה.
שלי יחימוביץ': והסיטואציה הזאת – שמקצוע כל כך יקר וכל כך חשוב וכל כך משמעותי, עם איכות כל כך גבוהה של העוסקות בו, הוא מקצוע שהולך ונשחק באופן כל כך חמור וכל כך קשה – צריכה להטריד אותנו ולמנוע שינה מעינינו, ממש כך.
שלי יחימוביץ': כמובן שהישיבה הזאת תוקדש לאחיות שידברו כאן, לא כולן, לצערי הרב, אבל כמה שיותר.
שלי יחימוביץ': ופרופ' איתמר גרוטו, המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, כמובן יאמר את דברו.
שלי יחימוביץ': אבל קודם אנחנו נשמע את עיקרי הדוחות האחרונים של מבקר המדינה בסוגיה הזאת.
שלי יחימוביץ': הבנתי שליאורה הייתה אמורה להציג את הדוחות.
דן בנטל: כן, היא לא פה.
שלי יחימוביץ': אוקיי, אז מי מציג?
דן בנטל: אני אציג בכמה מילים.
דן בנטל: הנושא קודם כול מאוד-מאוד חשוב.
דן בנטל: כפי שאמרה היושבת-ראש, משרד מבקר המדינה התייחס לסוגיה - -
שלי יחימוביץ': דן, תציג את עצמך.
דן בנטל: דן בנטל, מנהל האגף לביקורת מערכת הבריאות.
דן בנטל: - - כפי שאמרה היושבת-ראש, התייחסנו לזה בעשור האחרון בשבעה דוחות ביקורת, כאשר דוחות הביקורת היו על מערכת האשפוז הכללית, על מערכת הבריאות ואשפוז הנפש ועל טיפות חלב.
דן בנטל: בשלושת המערכות האלה ניכר מחסור מאוד גדול באחיות כאשר הבעיה היא גם תקנים לא נכונים, כמו שאמרנו, חצי מ-OECD.
דן בנטל: ואם נשווה לדוגמה לשוויץ – 17 אחיות ל-1,000 נפש; דנמרק – 17 אחיות ל-1,000 נפש.
דן בנטל: אנחנו רחוקים מהטופ של ה-OECD.
דן בנטל: והבעיה השנייה היא גם כשלפעמים יש תקנים, התקנים לא מאוישים.
דן בנטל: קשה למצוא אחיות למספר סוגים, למספר מקצועות.
דן בנטל: יתרה מזאת, מצאנו בחלק מהביקורת – תכף אגיד גם באיזה – שתקנים קיימים של אחיות משמשים לדברים אחרים, לפקידה.
דן בנטל: מנהל מחלקת אשפוז מעסיק פקידה שהיא על תקן אחיות.
דן בנטל: זה עוד גוזל מהמעט שיש בתקינה.
דן בנטל: בטיפות חלב יש תקינה אמנם מ-2007, שהיא תקינה יותר חדשה, יחד עם זאת ראינו שהוטלו אז משימות נוספות רבות ללא שינוי תקנים, כלומר, אין עדכון של התקנים.
דן בנטל: בבריאות הנפש, דוח שפרסמנו רק השנה, במאי 2018 מראה שגם שם תקינה נמוכה.
דן בנטל: האחיות שם לא מתמודדות עם אלימות כלפי הצוותים, אלימות רבה.
דן בנטל: ובמערך האשפוז הכללי, בשלושה דוחות חשובים – בעצם בארבעה, הראשון היה על שמירה על כבוד החולה וזכויותיו – ראינו שפוגעים בחוק.
דן בנטל: פשוט יש פגיעה בחוק, לא מטפלים כמו שצריך בחולים.
דן בנטל: בדוח על הפעלת חדרי ניתוח עלה באופן משמעותי מחסור באחיות ותקינה ארכאית.
דן בנטל: בדוח על מחלקות פנימיות שעשינו – גם שם המצב קשה מאוד.
דן בנטל: אחות או שתיים בלילה על 40 חולים.
דן בנטל: זה גורם למשפחות לשכור אנשים, לשבת בעצמם.
דן בנטל: והדוח הוותיק ביותר, הדוח המפורסם על הזיהומים בבתי החולים – גם שם, בגלל מחסור בתקנים לאחיות, מתקשים בתי החולים לתת טיפול הולם לנשאי חיידקים עמידים כדי למנוע מחולים אחרים להידבק במזהמים.
שלי יחימוביץ': כן, ועל זה אנחנו דנים כאן בישיבות החוזרות ונשנות: על התמותה מזיהומים במערכת הבריאות, על אלפי מקרי מוות בתוך מערכת הבריאות בגל זיהומים.
דן בנטל: אני רוצה רק לסיים בזה שמכל הביקורות אנחנו רואים שהאחיות הן עמוד השדרה של מחלקות האשפוז.
דן בנטל: הן נושאות בעיקר הנטל, וכנראה שצריך לעשות איזה שינוי משמעותי בתחום הזה.
דן בנטל: ואני שמח מאוד על הדיון.
דן בנטל: אולי משהו יקרה.
שלי יחימוביץ': פרופ' גרוטו, לפני שאנחנו פונים אלייך ומאפשרים לך בפנים משורת הדין - -
איתמר גרוטו: כן, אני יודע.
שלי יחימוביץ': - - להציג מצגת, דבר שאני לא אוהבת בדרך כלל, אני רוצה קודם כול – דודי, אתה רוצה לומר כמה דברים?
שלי יחימוביץ': אז דודי ועוד שתיים-שלוש אחיות ידברו.
שלי יחימוביץ': אתה תציג את המצגת ואנחנו נחזור לאחיות.
שלי יחימוביץ': יו"ר הקואליציה, חבר הכנסת דודי אמסלם, בבקשה.
דוד אמסלם: איתמר, רציתי לדעת באמת איך קבעתם את התקן.
דוד אמסלם: האם זרקתם קוביות ויצא?
דוד אמסלם: או שזה תקן שנקבע לפני 50 שנים והמערכת השתנתה ושכחתם לעשות התאמות?
דוד אמסלם: לפי תפיסתי, בבית החולים מי מתאשפז יש – אני מניח שצריך לבדוק כמה פעולות אמורים להיעשות מול בן אדם מסוים, כמה מיטות יש באותה מחלקה, ולפי זה אתה גוזר את התקן.
דוד אמסלם: זה נשמע לי היגיון.
שלי יחימוביץ': התקינה האחרונה נעשתה ב-1990.
שושי גולדברג: 1994.
שלי יחימוביץ': 1994.
דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר, אני מניח שהתקן לא בא להסדיר את הרווחה של האחיות, שישתו קפה ושישנו צהריים.
דוד אמסלם: אז, א', איך יכול להיות שהתקן הממוצע של ה-OECD הוא X ואנחנו חצי X?
דוד אמסלם: אני לא מדבר כרגע על המדינות המתקדמות יותר ב-OECD.
דוד אמסלם: והאם יש לכם תוכנית עבודה, כן, איך אנחנו בעצם מגיעים ליעדים או בעצם לתקן של ה-OECD, שאני מניח שאתם בוודאי רוצים לשאוף לשם?
דוד אמסלם: תראה, אני הייתי, לצערי הרב, פעמיים בבתי חולים, כשלוויתי חולה לאורך הרבה זמן.
דוד אמסלם: אני אומר לך באופן חד משמעי: אם המשפחה לא איתו הוא בבעיה קשה.
דוד אמסלם: הוא יכול למות דרך אגב.
דוד אמסלם: לכן אני רוצה לספר לך שחלק מאזרחי מדינת ישראל לוקחים את זה כנתון וכבר הם באים לבית החולים וכך הם מתארגנים בתוך המשפחה, שולחים בן אדם וכו'.
דוד אמסלם: עוד מעט הם גם יביאו את התרופות לשם.
דוד אמסלם: אתה יודע, הייתי באוקראינה, ישבתי עם איזה מישהו ישראלי שפתח בית חולים שם.
דוד אמסלם: שאלתי אותו על המערכת הציבורית, אז הוא אמר לי: כל מי שבא לבית חולים גם צריך להביא את סכיני הניתוח, את התרופות, את הכול.
דוד אמסלם: עובד שם רופא, אתה צריך להביא לו את הכול ואז הוא מטפל בך.
דוד אמסלם: אני מניח שאנחנו לא רוצים להגיע למצב הזה במדינת ישראל.
שלי יחימוביץ': דודי, אני רוצה שהוא יענה לך אחר כך כדי להשאיר אותך פה ושלא תלך.
דוד אמסלם: לא, אני חייב ללכת.
שלי יחימוביץ': לא, לא, אני רוצה שתישאר.
דוד אמסלם: אני באתי באמת בגלל שבקשו ממני להגיע.
דוד אמסלם: אני גם באתי לראות כאן אישה שאני מאוד אוהב והרבה זמן לא ראיתי אותה.
שלי יחימוביץ': אנחנו נסדר לך ישיבות ועדה כדי להיפגש עם המשפחה.
דוד אמסלם: אבל אני חושב שהנושא חשוב מאוד.
דוד אמסלם: יש לי פשוט – אני דחיתי פגישה משעה 9:30, ואני כבר מאחר בעשר דקות, אבל היה חשוב לי באמת להעביר את המסר הזה לאיתמר, בגלל שאני חושב שלפני שעושים את כל הרפורמות יש את הבסיס.
דוד אמסלם: מתחילים מהבסיס, ואחרי זה עושים כל מיני דברים חשובים, אבל קודם כול הבסיס.
שלי יחימוביץ': דודי, אבל אני כן רוצה לבקש ממך להיות שותף להחלטות שנחליט כאן לטובת האחיות.
דוד אמסלם: בוודאי, תערבי אותי.
שלי יחימוביץ': ולהיות שותף במאבק ובמהלכים שאנחנו יכולים לנהל, ואנחנו יודעים שהחשיבות שלך היא מאוד גדולה בעניין הזה.
דוד אמסלם: תשתפי אותי בסופו של דבר גם בסיכומים שעשיתם.
דוד אמסלם: ואנחנו שותפים ביחד, אני לא רואה את זה כסוגיה של קואליציה-אופוזיציה.
דוד אמסלם: יש פה איזשהו משהו שצריך לפתור אותו.
שלי יחימוביץ': גם אני מסכימה איתך לחלוטין.
דוד אמסלם: שבאמת יהיה לכם המשך דיון פורה.
דוד אמסלם: אני מצטער שאני צריך לעזוב.
איתמר גרוטו: תודה רבה.
שלי יחימוביץ': איריס שפיגל נמצאת פה?
שלי יחימוביץ': איריס היא אחות אחראית בחדר פעולות במרפאת אף-אוזן-גרון, בבית החולים איכילוב, אחות כבר 25 שנה, בבקשה.
שלי יחימוביץ': רק אני מבקשת מכל הדוברות והדוברים לקצר, להיות תמציתיים כדי שנוכל לאפשר לכמה שיותר לומר את דברם.
איריס שפיגל: ברור.
שלי יחימוביץ': רגע, יש לי עוד בקשה.
שלי יחימוביץ': כיוון שאנחנו, כל מי שיושב סביב השולחן, ולפעמים טוב שמגיע מישהו כמו חבר הכנסת דודי אמסלם ושואל את שאלות הטעם האלה והוא לא ממש מעורה בקושי הנוראי בתקצוב החסר של מערכת הבריאות.
שלי יחימוביץ': אז אני מבקשת – בהינתן המגבלות שאנחנו יודעים עליהן, המגבלות התקציביות, השחיקה של מערכת הבריאות – שכל אחד בסוף דבריו ייתן איזשהו אקשן, אייטם שלדעתו יכול להיעשות כאן ועכשיו.
שלי יחימוביץ': אתגרתי אותך.
איריס שפיגל: אתגרת אותי.
איריס שפיגל: טוב, בוקר טוב לכולם.
איריס שפיגל: אני מאוד מתרגשת מהדיון הזה כי אני חושבת שהדיון הזה מאוד-מאוד חשוב לכולנו כאחיות.
איריס שפיגל: אנחנו, קבוצה של אחיות, הגענו פשוט למצב שאנחנו נמצאות כאן היום כדי לדבר איתכם ולהסביר לכם ולתאר בפניכם את חיי היום יום שלנו בתוך המערכת, מערכת שמתישה פיזית ונפשית.
איריס שפיגל: חוויות האלימות שלנו הן ברמה היום-יומית.
איריס שפיגל: אין כאן אח או אחות שיושבים בתוך החדר הזה שלא חוו לפחות פעם אחת אירוע אלימות כלשהו.
איריס שפיגל: אני אתאר את היום יום שלי בתור אחות של חדר פעולות שנמצא בתוך מרפאה.
איריס שפיגל: אני מתפקדת כאחות אחת, שעושה שלוש פעולות: אחות קבלה, אחות חדר הניתוח ואחות התאוששות באותו תפקיד.
איריס שפיגל: לפעמים גם אני עושה את התפקיד של הסניטר, המנקה והמזכירה מאחר ואין לנו תקינה בתוך המרפאה לצוות הזה.
איריס שפיגל: אני מתחילה את הבוקר ב-8:30 עם 10, 11 ניתוחים שרשומים לי, וניתוחים דחופים שנכנסים מימין ומשאל, דבר שיוצר לחץ עצום בחוץ בפני האנשים שעומדים לפני פעולה לא פשוטה, הניתוח זה לא פעולה פשוטה.
איריס שפיגל: מה גם שהניתוחים נעשים בהרדמה מקומית, שיוצרים עוד יותר לחץ אצל המטופלים.
איריס שפיגל: הפסקות אוכל והליכה לשירותים הן פריבילגיה, אם אני מצליחה להגיע.
איריס שפיגל: ואני בטוחה שגם יאנה, בתור אחות חדר ניתוח, ויושב כאן עוד אח מחדר ניתוח, שיגידו לכם את זה, שזה באמת פריבילגיה לאכול וללכת לשירותים מבחינתנו.
איריס שפיגל: מה גם שבמסגרת אקרדיטציות בבתי החולים נוספו לנו אין-ספור מדדים שאנחנו צריכים להכניס לתוך המחשב.
איריס שפיגל: דברים שיוצרים איזשהו נתק בינינו לבין המטופל.
איריס שפיגל: אנחנו יותר זמן עם הפרצוף בתוך המחשב למלא את המדדים מאשר לשבת עם המטופל והמשפחה, לנסות להסביר, להרגיע, בעצם לראות אותו כדבר הוליסטי ופחות כעוד מישהו על המחשב שלי שאני צריכה לתקתק אותו מהר-מהר, ואופ, אופ בוא נסיים את הפעולה שלך ותלך הביתה.
איריס שפיגל: לא, כל החלק שאני הגעתי איתו לסיעוד לפני 25 שנה באיזשהו מקום הלך והתמוסס ונשארנו יותר כאחיות של "תכניסי את זה לתוך המחשב, תעבדי, תעשי יותר".
איריס שפיגל: זה פחות.
איריס שפיגל: אני חושבת שהבדיקה הזאת ב-1990 כשאני התחלתי בית ספר לאחיות כבר לא כל כך דומה למה שהיום קורה בשטח.
שלי יחימוביץ': פחות טיפול בחולה ויתור טפסים.
איריס שפיגל: ויותר טפסולוגיה, מחשבים, יותר עבודה פחות פרונטלית מול המטופל, אלא לפעמים אני אומרת לו: אני מתנצלת שאני עם הפרצוף לתוך המחשב, אבל אני איתך.
איריס שפיגל: תביני שאני צריכה להתנצל כי אני צריכה למלא את כל החלק הזה.
איריס שפיגל: כולנו כאן, ואני עכשיו מקצרת, אני אתן גם למלר"ד - - -
שלי יחימוביץ': משפט אחרון, כן.
איריס שפיגל: כן.
איריס שפיגל: כולנו הגענו למקצוע הזה מתוך ייעוד ומתוך אהבה.
איריס שפיגל: באמת, אני אוהבת את המקצוע הזה, 25 שנים פלוס מראות שאני אוהבת את המקצוע הזה.
איריס שפיגל: אני חושבת שזה המקצוע הכי נפלא בעולם.
איריס שפיגל: היה יותר קל אם היו לנו יותר אחיות שהיו מגיעות ונכנסות למערכת.
איריס שפיגל: ולא שעל האחיות יגידו שעכשיו סיימו 3,000 אחיות בית ספר לאחיות, יגידו לאח: לא, אנחנו לא יכולים לקבל אותך לעבודה כי אין תקינה, תעבור דרך קרן מחקרים.
איריס שפיגל: זה עצוב בעיניי, מאוד-מאוד עצוב, שבסך הכול אנחנו כן רוצים אותם במערכת, אבל אנחנו מוכנים לקבל אותם דרך הדלת האחורית.
שלי יחימוביץ': איריס, משפט האחרון.
איריס שפיגל: זהו, סיימתי.
איריס שפיגל: אני מודה לכולם.
שלי יחימוביץ': ניצה פדידה שמש, יו"ר ועד האחיות בבית החולים הדסה, אחות כבר 35 שנה.
שלי יחימוביץ': בבקשה, ניצה.
ניצה פדידה שמש: שלום לכולם.
ניצה פדידה שמש: אני נרגשת מהמעמד, ומודה לך מאוד שהזמנת אותי.
ניצה פדידה שמש: אני מביאה את רוח השטח גם של בית החולים הדסה ומתוך היותי יושבת-ראש, וכחברה של כל יושבי-הראש.
ניצה פדידה שמש: ורוח השטח – אם אנחנו הולכים לכיוון הפנימיות, אחיות לא רוצות לבוא לעבוד במחלקה פנימית.
ניצה פדידה שמש: שש משמרות בשבוע מתוך שבעה ימי עבודה, משמרות רצופות ערב-בוקר-לילה, אין חיים.
ניצה פדידה שמש: אני חוזרת על מה שנאמר: אין תקינה, לא של מיטות, יש חסר של מיטות, פועל יוצא של מצוקת האחיות, חסר כוח אדם, חוסר תיקנון למיטות, החולים יותר מורכבים.
ניצה פדידה שמש: כשאני התחלתי לפני 35 שנה מונשמים היו רק ב-ICU, ביחידה לטיפול נמרץ נשימתי.
ניצה פדידה שמש: היום יש בפנימיות, בכירורגיות, בפלסטיקה.
ניצה פדידה שמש: הזיהומים רבים.
ניצה פדידה שמש: יש מחלקות שמקצות חצי מחלקה ל-CRACK-UP, ואז מוציאים מהתקינה.
ניצה פדידה שמש: ויוצא שאחיות קורסות בעומס היום-יומי.
ניצה פדידה שמש: אין תיקנון, יש עומס עבודה.
ניצה פדידה שמש: אני מתחברת למה שאמרה איריס, המחשוב, האקרדיטציה, כל זה פוגע במתן השירות ובאיכות הטיפול, ואחד ועוד אחד, זה מוביל לאלימות כזו או אחרת, לתסכול של המטופלים ואז ידינו קצרו מלהושיע.
ניצה פדידה שמש: חסר זה, חסר זה, האחות היא – אני מצטטת את אילנה – בובספוג, כל מה שייתנו לה היא תעשה בשמחה, אבל בשמונה שעות של משמרת זה קצר, זה קשה וזה מתסכל.
ניצה פדידה שמש: ואחיות מתוסכלות לא רוצות לבוא.
שלי יחימוביץ': בתור מתבוננת ותיקה מאוד וגם כיו"ר ועד, איפה עומדים המאבקים לטובת האחיות?
ניצה פדידה שמש: אנחנו מנסים לדרוש תיקנון נכון כל הזמן.
ניצה פדידה שמש: אם לא היה משנת 1994, אומרת שושי, 1997 - - -
שלי יחימוביץ': כמה הסתדרות האחיות מחויבת לדבר הזה ופועלת באופן מובהק?
ניצה פדידה שמש: "מחויבת" זה – נמצאים פה אורי ושאול מחויבים.
קריאה: לא מספיק.
ניצה פדידה שמש: אבל אני חושבת שמשרד האוצר סוגר את דלתותיו לפתוח תקציבים.
ניצה פדידה שמש: המקצוע שלנו הוא מקסים, הוא חמלתי, הוא הרואי, אבל אחיות היום לא רוצות.
ניצה פדידה שמש: הדור הצעיר לא רוצה.
ניצה פדידה שמש: באות, לומדות, אבל בפועל לבוא לעבוד בפנימי?
ניצה פדידה שמש: לפני כמה שנים היה מתן תמריץ לפנימיות, נכון אורי?
ניצה פדידה שמש: נתנו תמריצים.
אורי פליישמן: כן.
שאול סקיף: ב-2001.
ניצה פדידה שמש: זה קצת עזר, האחיות קיבלו תמריץ למשכורת, קיבלו דרגה.
ניצה פדידה שמש: זה גם יכול להיות אחד הפתרונות.
ניצה פדידה שמש: אני חושבת שהפתרון – מעבר לתיקנון נכון של מיטות שלא יחסרו, והאחיות כפועל יוצא – זה שנת שבתון לאחיות.
ניצה פדידה שמש: השחיקה היא נוראית.
ניצה פדידה שמש: אין לנו שום אוויר לוונטילציה, חצי שנת שבתון.
ניצה פדידה שמש: אימא שלי לימדה אותי לבקש הרבה כדי לקבל חלק.
ניצה פדידה שמש: בואו נבקש שנה כדי שאולי ייתנו חלק ונצא ללמוד, ונצא להתאוורר.
שלי יחימוביץ': תודה, תודה רבה, ניצה.
שלי יחימוביץ': דובר אחרון לפני פרופ' גרוטו, וזה לא יהיה הדובר האחרון בכלל, שאול סקיף, יו"ר חטיבת בתי החולים בהסתדרות האחיות.
שלי יחימוביץ': שאול, בבקשה.
שאול סקיף: קודם כול, שלום לכולם, בוקר טוב.
שאול סקיף: אני חושב שזה דיון חשוב מאוד.
שאול סקיף: יש כאן באמת בעיה מערכתית קשה ביותר במדינת ישראל עם מערכת הבריאות בכלל.
שאול סקיף: אנחנו כחלק ממנה סופגים את זה כל יום.
שאול סקיף: אני, אחרי הרבה שנים שהייתי אח במערכת, הרמתי דגל, נכנסתי לוועד ומאז אין יום שאנחנו לא נלחמים כדי לנסות לתקן ולשפר את המצב.
שאול סקיף: אלא שיש כאן בעיה.
שאול סקיף: יש כאן בעיה של תת-תקצוב נוראי, נוראי של מערכת הבריאות, חוסר פיתוח של תשתיות, של פתיחת מחלקות.
שאול סקיף: יש כאן מצב שהגורמים המקצועיים מכניסים דברים, כמו שאמר חבר הכנסת אמסלם, רותמים את העגלה לפני הסוסים, מכניסים אקרדיטציה לפני שמביאים כוח אדם ותקנים.
<< אורח >> מיכל ברמי: אבל יש אישור של - - -
שאול סקיף: רגע, אני לא הפרעתי לך, אל תפריעי לי.
יאנה שפק: אבל למה אתה צועק על יאנה?
שאול סקיף: לא, מיכל, סליחה, אני מצטער.
שאול סקיף: אני פשוט רואה את זה בזווית עין.
שלי יחימוביץ': אני הייתי רוצה אבל שהאחיות תרגישנה בנוח להגיד את דברן, ושלא יהיה כאן איזשהו איום ולו מרומז.
שאול סקיף: לא, בסדר.
שאול סקיף: תראי, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, אנחנו עושים – ואנשים צוחקים עלינו כשאנחנו אומרים את זה – ימים ולילות בנושא הזה כדי לשפר את המצב יום יום.
שאול סקיף: אנחנו לא יודעים להכריח את הממשלה, שישב פה יושב ראש הקואליציה, ולא יודעים להכריח את המדינה להביא תקציבים.
שאול סקיף: אנחנו עושים את זה במידה שאנחנו, בגזרה שלנו לאחיות.
שלי יחימוביץ': "אנחנו" זה ההסתדרות?
שאול סקיף: אנחנו הסתדרות האחיות.
שאול סקיף: אנחנו ככה: קודם כול, היו שני עשורים מאוד קשים – אם את רוצה שנפרט את כל העניין, זה יהיה ארוך.
שאול סקיף: אבל היו שני עשורים קשים מאוד.
שאול סקיף: אחד, בגלל שמישהו שכח שעליה מברית המועצות תיפסק וחשב שיהיו לו אחיות עד אין סוף - -
יאנה שפק: - - -
שאול סקיף: - - והפסיק את ההכשרה – רק רגע, בבקשה – ואז היה כאוס מוחלט מבחינת כמות האנשים שבכלל רצתה להגיע לתוך המקצוע הזה.
שאול סקיף: והפעם השנייה הייתה כי הייתה מדיניות ממשלתית של כיסוח כל דבר שיש בו – להפריט, להפריט, פשוט להפריט, את הכול להפריט, ואת הכול להוציא החוצה, והשר"פ חגג, והרופאים עפו להם כולם ל"מדיקל" ול"אסותא", ובתי חולים נשארו קורסים בפני עצמם.
שלי יחימוביץ': שאול, יש לך הצעה, יש לך איזשהו אקשן, אייטם לכאן ועכשיו?
שאול סקיף: ברור.
שאול סקיף: זה תקציב, כסף, כסף.
שאול סקיף: צריך לבנות מחלקה.
שאול סקיף: אני רוצה לומר לך, הגיעה מנהלת חדשה – אני יושב ראש הוועד גם בבית חולים אסף הרופא – אני התייצבתי אצלה יומיים אחרי, לא נתתי לה יום חסד, לא 100 ימים.
שאול סקיף: התייצבתי ואמרתי לה: תשמעי, אני עוד חורף כזה עם הפנימיות לא עובר, לא עובר, אצלי זה לא עובר.
שאול סקיף: אמרה לי: מה אתה מציע?
שאול סקיף: יש איזשהו מבנה שהוא כבר בנוי, שפורק משום מה.
שאול סקיף: המקום הזה היה מנוהל דרך קרן מחקרים, זה היה מחלקות סיעודיות של בתי אבות, כמו בית אבות, והוא התפנה.
שאול סקיף: לוקח שנה שלמה, במקום שהוא כבר בנוי, להתאים אותו להיות מחלקה פנימית.
יאנה שפק: מי יעבוד שם?
שאול סקיף: רגע, שוב אני אומר: יש כאן ביצה ותרנגולת.
שאול סקיף: אני מאמין שהאסטרטגיה שלנו והטקטיקה שלנו בסופו של עניין משפרות, לא במספיק כי לא מביאים תקציבים מספיקים.
שאול סקיף: וזה מקומי ואנחנו נאבקים - - -
שלי יחימוביץ': אוקיי, שאול, אני מפסיקה אותך כי אני צריכה לשלוט בזמנים.
שלי יחימוביץ': אנחנו גם מוגבלים בישיבה הזאת כי המליאה מתחילה ב-11:00.
שאול סקיף: אני רק אתן מילה אחת, שיפתחו - - -
שאול סקיף: שיפתחו עוד מיטות פנימיות, אז לא יהיה עומס.
שלי יחימוביץ': שאול, הבנתי.
קריאה: מה זה קשור לפתיחת פנימיות?
שלי יחימוביץ': רגע אחד, אני מבקשת שקט.
שאול סקיף: זו דוגמה.
שלי יחימוביץ': שאול, תראה, קודם כול שלא יהיו אי הבנות.
שלי יחימוביץ': אני בטח לא מאשימה את ארגוני העובדים, כן.
שאול סקיף: אני מודה לך.
שאול סקיף: יש כאלה שכן.
שלי יחימוביץ': זה ברור לי לחלוטין שיש כאן התנהלות שגם המניע שלה הוא תפיסת עולם ואידאולוגיה של לייבש את השירות הציבורי.
שאול סקיף: נכון.
שלי יחימוביץ': ולקצץ, ולקצץ, ולהביא את המערכת הכל כך חשובה הזאת לתת-תקצוב כשהחלק המופרט הולך וגדל כל הזמן.
שלי יחימוביץ': אבל, ויש אבל גדול, גם אתה וגם אני מאמינים מאוד בעבודה המאורגנת, מאוד, ובכוח שלה.
שאול סקיף: חד משמעית.
שלי יחימוביץ': אני יודעת, אני מכירה אותך.
שלי יחימוביץ': אני יודעת שכוונותיך טובות, שיש לך תפיסת עולם רחבה בעניין הזה.
שלי יחימוביץ': וכאן השאלה היא בכל זאת – כיוון האחיות זה מקצוע כל כך חשוב, וכיוון שהן מאוגדות, וכיוון שיש להן גם כוח להשתמש בכל הכלים העומדים לרשות המקצוע החשוב הזה כדי לתבוע את התביעה הזאת בקול רם וצלול, וכיוון שאנחנו יודעים שבמידה רבה זה תיעדוף של ההסתדרות על מה היא נלחמת – אני לא מבינה למה המאבק הזה לא מרים ראש באופן שכל המדינה תירעד.
שלי יחימוביץ': תודה על מחיאות הכפיים, אבל זאת הייתה שאלה עניינית באמת.
שלי יחימוביץ': זו לא הייתה שאלה מתגרה.
שאול סקיף: אני חושב, עוד פעם - - -
אורי פליישמן: אם יורשה לי - - -
אורי פליישמן: אני אורי פליישמן, מנכ"ל הסתדרות האחיות.
שלי יחימוביץ': אתה אח במקצוע שלך?
אורי פליישמן: לא.
שלי יחימוביץ': אז אני לא רוצה לשמוע.
שלי יחימוביץ': אני רוצה לשמוע רק אחים ואחיות.
שאול סקיף: אז אני אומר את מה שאורי רצה לומר.
שאול סקיף: ואורי הוא המנכ"ל שלנו ואנחנו גאים על זה שהוא המנכ"ל שלנו ונותן לנו הרבה מאוד תמיכה ועזרה, עושה הרבה מאוד דברים למען הארגון.
שלי יחימוביץ': כן, אבל מכיוון שיושבות כאן הרבה מאוד נשים שחיות כל יום את חייהן, אז עם כל הכבוד לגבר שממנכ"ל את הארגון שלהן, אני מעדיפה שהן ידברו ולא גבר.
אורי פליישמן: אני לא רוצה לדבר עליהן - - -
שלי יחימוביץ': אל תענה לי, סליחה.
שלי יחימוביץ': אל תענה לי.
שאול סקיף: לא.
שאול סקיף: אורי, אורי, עזוב.
שלי יחימוביץ': ושאול, אתה שונה כי אתה מדבר שונה.
אורי פליישמן: זו אמירה אומללה.
שאול סקיף: אני לא רוצה להסיט את הוויכוח – אורי, די.
שאול סקיף: אני לא רוצה להסיט את הוויכוח למקומות האלה.
שאול סקיף: אני חושב שהנושא חשוב, קריטי - - -
שלי יחימוביץ': ולשאלתי?
שאול סקיף: כן, אני אסביר.
שאול סקיף: אנחנו נמצאים במערכת שלהשבית אותה זה לא דבר פשוט, לעמוד מול – ואת רואה, תסתכלי על הנכים, תסתכלי על מאבק הנכים, תסכלי על מאבקים אחרים, כמה אנשים נאלצים להקריב כדי לשנות בכהוא זה את המציאות.
קריאה: אנחנו רוצים - - -
שאול סקיף: רק רגע, אני מבקש ממך, תני לי לדבר.
שלי יחימוביץ': קשה לי לשמוע את זה מאדם שהוא איש התארגנות עובדים.
יאנה שפק: יש לך 40 - - -
שלי יחימוביץ': ואתה יודע יפה מאוד שמאבק מקצועי לא צריך להתחיל בהשבתה כוללת.
יאנה שפק: נכון, והרכבת - - - וחברת החשמל - - -
שאול סקיף: רגע, רק רגע, אתם לא נותנים לי לדבר.
שלי יחימוביץ': משפט אחרון, בבקשה, שאול.
שאול סקיף: אנחנו באמת, באמת, העלינו את שכר האחיות בצורה מאוד משמעותית בעשור האחרון.
שאול סקיף: אין שנה, אין שנתיים שאנחנו לא מביאים הסכם שכר חדש.
שאול סקיף: אחד.
שאול סקיף: שניים, כשאת מדברת על הארגון הגדול כהסתדרות, אז ההסתדרות החריגה אותנו באחד הסכמים הכלליים במשק על מנת לתת תוספת שכר ייעודית לאחיות.
שאול סקיף: אנחנו הפכנו את השכר לשקלי - -
שאול סקיף: - - ואנחנו היינו הראשונים שעשו את זה, שלי, על מנת לעודד - - -
שלי יחימוביץ': תכף אני אחשוב שאין בעיות בכלל והכל בסדר ונסגור את הישיבה.
שאול סקיף: לא, לא.
שאול סקיף: שלי, זה לא חוכמה, זה לא חוכמה.
<< אורח >> מיכל ברמי: - - -
שאול סקיף: רק רגע.
שאול סקיף: אני רוצה לומר לך שיש עובדות ויש תחושות.
שאול סקיף: התחושות שלהם ושלי גם על העומס ועל הקושי הן מצודקות.
שאול סקיף: לא פותחים עוד מיטות, לא פותחים עוד שירותים.
שלי יחימוביץ': שאול, תודה רבה.
שאול סקיף: רגע.
שלי יחימוביץ': לא "רגע".
שלי יחימוביץ': סליחה, אני מפסיקה אותך.
שאול סקיף: וכמות האחיות, כמות האחיות מאז תחילת העשור הזה, כשאנחנו התחלנו את – כשהייתה מדיניות לצמצם את הכשרת האחיות ולצמצם את הכספים שהמדינה מביאה לטובת מערכת הבריאות - -
שאול סקיף: - - אנחנו מאז העלינו וכיום יש 3,000 ויותר אחיות - - -
שלי יחימוביץ': שאול, תודה.
שאול סקיף: אז אי אפשר להגיד שבסופו של עניין שאין אחיות.
שלי יחימוביץ': לא, אני מבקשת ממך – הבנתי, אבל זה היה המשפט האחרון שנמשך עוד ועוד.
שאול סקיף: אנחנו עושים - - -
שלי יחימוביץ': שאול, אני אוציא אותך.
שלי יחימוביץ': אני מבקשת שתפסיק, אני מנהלת את הישיבה הזאת.
שאול סקיף: בסדר, בסדר.
שאול סקיף: תודה לך.
שלי יחימוביץ': פרופ' גרוטו, בבקשה.
שלי יחימוביץ': רשות הדיבור שלך.
איתמר גרוטו: קודם כול, אני מודה לך על קיום הדיון.
איתמר גרוטו: באמת נושאים שנמצאים גם בליבת התוכנית האסטרטגית שהיום משרד הבריאות עוסק בה, בין היתר.
איתמר גרוטו: כמובן בנושא של הגדלת משאבים - - -
שלי יחימוביץ': תוכל לענות לשאלה של חבר הכנסת דודי אמסלם?
שאול סקיף: אני אתייחס לשאלה, רק אני אתחיל ככה באמת בסקירה טיפה מלמעלה ואחר כך כמובן אענה על השאלה.
שאול סקיף: ואני אבקש שאם אפשר שאחרי ד"ר שושי גולדברג, ראש מינהל הסיעוד במשרד הבריאות, תוכל להשלים חלק מהדברים.
שאול סקיף: אז אם זה בסדר שהיא תדבר אחרי, אני אשמח.
שלי יחימוביץ': נראה, תלוי בזמן שיעמוד לרשותנו.
שאול סקיף: אז אנחנו בעצם הכנו מצגת שמתייחסת לנקודת הייחוס, כי זה בעצם דוח הבסיס, אבל כמובן שהאחיות הן, כמו שאמרתי, ליבת העניין.
שאול סקיף: אז בהחלט הרבה התייחסות תהיה גם במצגת לעניין הזה.
שלי יחימוביץ': אני רוצה שתתייחס רק לאחיות.
שלי יחימוביץ': הישיבה הזאת מוקדשת לאחיות.
שאול סקיף: אוקיי, אז בואו נתחיל, נעבור ונרוץ על המצגת.
שאול סקיף: אני רוצה להגיד קודם כול - - -
<< אורח >> מיכל ברמי: תתבייש - - -
שלי יחימוביץ': מיכל, את ממש מרעישה.
<< אורח >> מיכל ברמי: יושב אדם פה שאומר לי: תתביישו.
שלי יחימוביץ': מי אמר לך את זה?
שאול סקיף: אני אמרתי, כי היא תוקפת אותנו.
יאנה שפק: אדון שאול שאמור לייצג את האחיות.
אורי פליישמן: היא תוקפת אותי.
אורי פליישמן: היא אחות?
אורי פליישמן: היא פנסיונרית.
חני רומנו: שאול, אתם חברי ההסתדרות, ואתם מפריעים לדיון.
שאול סקיף: טוב, סליחה.
שלי יחימוביץ': החברים מהסתדרות האחיות - -
שאול סקיף: סליחה.
שלי יחימוביץ': - - אני מבקשת שלא תוטל כאן אימה, לא בהערות, לא במרומז, לא ב"תתביישי", לא ב"אל תפריעי לי".
שלי יחימוביץ': ואני מבקשת שהאחיות תהיינה חופשיות לומר את דברן.
שלי יחימוביץ': אני מתנצל, אני דיברתי עם מיכל.
שלי יחימוביץ': אני דיברתי עם מיכל.
קריאה: שלא תוטל אימה עלינו גם לא בפייסבוק.
שלי יחימוביץ': אני מבקשת, אני לא פתחתי כאן דיון – אני רוצה שכולכן תחושו חופשיות לגמרי לומר את מה שיש להן.
שאול סקיף: אין בעיה.
שאול סקיף: אני איתן.
יאנה שפק: אתה אמור לייצג אותנו ואתה קורא לנו - - - זה מה שקראת לנו כשאמרנו - -
שאול סקיף: אני?
שאול סקיף: אני אמרתי?
יאנה שפק: - - שאם כל האחיות מתרעמות וטוענות שאתם לא מייצגים אותנו, אתם אמורים להיות הנבחרים שלנו, ואתם לא מייצגים אותנו.
יאנה שפק: יאנה.
שלי יחימוביץ': יאנה, אני מבקשת ממך עכשיו לא להתפרץ.
שלי יחימוביץ': אני מבקשת מכולכם לא להתפרץ.
שלי יחימוביץ': אני מבקשת משאול לא להעיר ולא לרטון כלפי הדוברות.
שאול סקיף: בסדר, אני מתנצל.
שאול סקיף: אני לא אגיד יותר שום דבר.
יאנה שפק: נבחרת לתפקיד ואתה - - -
שלי יחימוביץ': מי שיפריע, כולל את, יאנה, אני אוציא אותו פשוט מהישיבה.
יאנה שפק: סליחה.
איתמר גרוטו: אני אתחיל במשהו מאוד כללי אבל הוא מאוד חשוב.
איתמר גרוטו: ההוצאה הלאומית בבריאות בישראל בהשוואה למדניות OECD, וזה המקור בעצם לכל הצרות שדיברנו עליהן פה, זו העובדה שמדינת ישראל משקיעה מעט בבריאות.
איתמר גרוטו: 7.3% יחסית ל-9%, וזה הולך ועולה כמובן בכל המקומות, וזה די יציב בשנים האחרונות.
איתמר גרוטו: וזה אומר שבעצם זה משפיע גם על מצוקת המיטות, גם על מצוקת האחיות, וחשוב שנזכור את זה בקרע.