GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בלה בן גרשון: מהבחינה הזאת לגבי המבוגרים יש לנו היום מחלקה ארצית שהיא באיתנים וזה נכון שיש שם קשיים לאייש את כל ה-20 מיטות, יש כרגע 15, בגלל נושא של המבנה, שנכון להיום נאמר לנו שגם הנושא הזה ירחיבו לנו כנראה.
בלה בן גרשון: המהנדסים עכשיו בודקים אפשרות להרחיב את המחלקה.
איילת נחמיאס ורבין: איתנים במצב פשוט נוראי - - -
קריאה: היינו בביקור לפני חודש באיתנים.
קריאה: הבטחות - - - כבר עשרות שנים.
קריאה: מבנה שהוקם לפני קום המדינה.
איילת נחמיאס ורבין: ספציפית למצב איתנים – הכל - -
קריאה: יש תקציב, לרשות המקומית - -
בלה בן גרשון: אני מבקשת - -
מירב בן ארי: שנייה, אני נתתי לה להעיר הערה.
תמר בן דוד יונה: אני אימא לבוגר בן 26 ופעילה במרכז המשפחה של משרד הרווחה ואלו"ט ונמצאת בקשר עם הרבה מאוד משפחות.
תמר בן דוד יונה: אני מזכירה לכולם שב-DSM האחרון מספר האוטיסטים גדל בעקבות זה שהכניסו את כל התפקוד הגבוה, וזה גדל בעשרות אלפים.
תמר בן דוד יונה: הטיפול באוטיסטים ממעונות שיקום עבור דרך גנים ודרך בתי ספר – אין מספיק אנשי מקצוע לטיפול פארא רפואי.
תמר בן דוד יונה: המצב עוד יותר קיצוני כשאנחנו מגיעים לבוגרים וזה לא משנה אם הם בבתי חולים, בבתי ספר, בהוסטל, בתעסוקה או בבית.
תמר בן דוד יונה: אין טיפול מניעתי.
תמר בן דוד יונה: אנחנו מדברים על בוגר אוטיסט בתפקוד גבוה, אנחנו מדברים על אוטיסט בתפקוד נמוך – אם אין מניעה ואין טיפול ואין תראפיות הוא מגיע לרגרסיה ומגיע למצבים קשים.
תמר בן דוד יונה: ואז במצבים המאוד מאוד קשים האלה אין לנו אנשי מקצוע לבוגרים בכלל, לטפל במצב הזה.
תמר בן דוד יונה: ואז את מה - - - אני מדברת איתך רק על החודשים האחרונים, בסביבות החגים, על מספר מקרים שהבחורים האלה היו במצב קשה, מסכן את המשפחה, מסכן את השכנים, מסכן את עצמם – ויש לנו שני מצבים, גם לא יכולנו לאשפז יותר.
תמר בן דוד יונה: אני מכירה מקרה שהעובדים הסוציאליים של העירייה הלכו לבית משפט ודרשו מקום.
תמר בן דוד יונה: זאת אומרת, מצד אחד אין לנו בכלל אנשי מקצוע לטפל במצבים כדי לא להגיע למצב האקוטי הזה.
תמר בן דוד יונה: וזה אחריות של משרד הבריאות ומשרד הרווחה – שיהיו סוף כל סוף במדינת ישראל אחרי 70 שנה אנשי מקצוע שיתמכו באוטיזם וימנעו את המצבים הקשים האלה.
פנינה תמנו: למה שירצו להתמחות באוטיזם, אם אנחנו נשאל את השאלה, והם מרוויחים פחות מתחומים אחרים.
תמר בן דוד יונה: השיחה האחרונה שלי עם פסיכיאטר – משפחה, אימא שמתקשרת אליי ומתחננת אליי, תדברי איתו בערב החג, תדברי עם הפסיכיאטרית הגיעה כי משטרה הביאה אותו כי הוא היה במצב קשה.
תמר בן דוד יונה: הפסיכיאטרית אומרת לי, אני לא מבינה באוטיסטים.
תמר בן דוד יונה: היא רוצה לעצור אותו, להכניס אותו למעצר.
תמר בן דוד יונה: ואני משכנעת אותה בטלפון שתכניס אותו, וכמו שאנחנו יודעים יש לנו רק שתי מסגרות: או אברבנאל עד גיל 21 או איתנים.
תמר בן דוד יונה: וכמובן שהם תפוסים.
תמר בן דוד יונה: הצלחנו להכניס אותו לשער מנשה ואז צוות שער מנשה ביום ראשון כופה על ההורים לבוא ולקחת אותו.
תמר בן דוד יונה: והאימא מתקשרת אליי ואומרת לי, אני בסכנה, השכנים שלי בסכנה, איך אני אקח אותו?
תמר בן דוד יונה: העצה היחידה שאמרתי לה, אל תלכי לשם, אל תשחררי אותו.
תמר בן דוד יונה: וזה המצבים, מצד אחד אין אנשי מקצוע לטיפול.
תמר בן דוד יונה: משרד הבריאות ומשרד הרווחה ומשרד החינוך צריכים לעשות לובי ולתת מלגות.
תמר בן דוד יונה: זה בעיה לאומית, זה בעיית מדינה.
מירב בן ארי: תמי תודה רבה.
מירב בן ארי: אני רוצה רגע לחזור למשרד הבריאות, תגידי לי, קיבלתם את דוח המבקר שיצא במאי.
מירב בן ארי: אתם יודעים את המצב הקשה והמחסור במיטות אז מה עשיתם כדי לשפר או לשנות.
מירב בן ארי: או את או מי שביקש מטעמך, תגידו לי אם עשיתם משהו.
בלה בן גרשון: אני יכולה להגיד מה נעשה, ורק תנו לי בבקשה לסיים ואז תגיבו.
בלה בן גרשון: כמו שאתם יודעים כבר נבנה וגמור הוסטל לאוטיסטים בתוך החולים שהוא בעצם מענה ביניים.
בלה בן גרשון: זה אותם אנשים שאנחנו לא רוצים שהם יהיו במחלקה כרונית, הם לא צריכים להיות שם, מצד שני הם עוד לא מוכנים לצאת לקהילה.
בלה בן גרשון: לכן נבנה ושופץ ביחד עם הרווחה, שזה מיזם משותף ראשון בארץ למענה ביניים, ההוסטל הזה.
בלה בן גרשון: ההוסטל הזה מכל מיני סיבות - -
מירב בן ארי: הוא בתוך איתנים?
בלה בן גרשון: הוא בתוך איתנים אבל הוא הוסטל.
בלה בן גרשון: הוא הוסטל יפהפה שגם ביטוח לאומי השקיע בו ואנחנו פותחים אותו באמת במתכונת - -
בלה בן גרשון: עכשיו.
בלה בן גרשון: אני לא מסתירה את זה, מתוך 30,000 - - - רק בתחילת אוקטובר סוף סוף נסגרו כל האישורים, הייתה באמת בירוקרטיה מאוד ארוכה אבל זה נסגר, אנחנו מאחורי זה.
בלה בן גרשון: עכשיו משרד הרווחה יכול לצאת סוף סוף למכרז.
בלה בן גרשון: עוד מעט ליליאן תגיד בעצמה, הם יוצאים למכרז כוח אדם ואנחנו פותחים אותו.
בלה בן גרשון: הוא מוכן, מצוחצח, הכל נמצא שם.
מירב בן ארי: למה לא עשיתם את המכרז תוך כדי שיפוץ?
בלה בן גרשון: הם לא יכלו, הם חיכו לאישורים ממשרד הבריאות, מבית החולים ומדיור ממשלתי וכו'.
בלה בן גרשון: זו בירוקרטיה מאוד ארוכה, היא נפתרה בתחילת אוקטובר, הם עכשיו - -
מירב בן ארי: כמה מיטות יהיו בהוסטל החדש?
בלה בן גרשון: 12 מיטות באיתנים לבוגרים.
בלה בן גרשון: אנחנו נמלא את 12 המיטות האלו ברגע שהמכרז ייסגר - -
מירב בן ארי: איזה גילאים זה יהיה?
בלה בן גרשון: זה בוגרים מ-18 ומעלה.
קריאה: תודה רבה, שכחו את הילדים.
אביגיל דר: זה לעג לרש.
אביגיל דר: 20,000 אוטיסטים במדינת ישראל.
בלה בן גרשון: אתם מוכנים בבקשה להקשיב?
בלה בן גרשון: האוטיסטים במדינת ישראל שזקוקים לאשפוז חריג זה לא אלפי אנשים, זה אותם אנשים שזקוקים לאיזון, ולכן אנחנו גם הוצאנו - -
קריאה: שזה כמעט כולם בגילאים מסוימים.
בלה בן גרשון: אני מתנצלת, אני לא יכולה לדבר באופן הזה.
מירב בן ארי: תשמעו, אני לא יכולה, בקושי אני שומעת והיא אומרת דברים שאני רוצה להקשיב.
מירב בן ארי: נתתי לכם לדבר, אני אפילו נתתי לכם תוך כדי באמצע שהיא דיברה שזה בכלל לא קורה כאן.
מירב בן ארי: תעצרו שנייה, תכתבו ואני אתן לכם.
מירב בן ארי: אבל בואי תמשיכי.
מירב בן ארי: זאת אומרת, אתם בניתם ומשרד הרווחה ייצא למכרז?
מירב בן ארי: אוקיי, במיזם משותף - - - אבל תגידי לי מה עם העניין של הילדים עד גיל 12.
בלה בן גרשון: אני רוצה להמשיך לעוד מקום.
בלה בן גרשון: אברבנאל – 40 מיטות, לא 30 מיטות, מדוע זה היה תקוע עד עכשיו וברוך השם זה כבר לא תקוע.
בלה בן גרשון: אני שמחה להגיד לכם כי הייתה לנו בעיה מול עיריית בת ים וכולם יודעים את זה.
בלה בן גרשון: אז עם כל הרצון הטוב רק לפני חודש סוף סוף עיריית בת ים אחרי שנים נתנה לנו אישור.
בלה בן גרשון: אני עם תקציב כמה שנים שלא יכולתי להתחיל בבנייה.
בלה בן גרשון: הבנייה התחילה.
בלה בן גרשון: גם באברבנאל התחילה סוף סוף בנייה וההוסטל שם יפתח וזה גם מיזם משותף יחד עם הרווחה.
בלה בן גרשון: אנחנו נפתח שם עוד מיטות וסוף סוף זה כן מתקדם.
בלה בן גרשון: כן, זה נמרח המון זמן, אני כואבת יחד איתכם.
מירב בן ארי: מה עם הילדים עד גיל 12 ?
בלה בן גרשון: אני מגיעה לילדים אבל עוד שנייה.
בלה בן גרשון: כולנו מודעים לכך שסטנדרט אשפוז הוא לא מספק.
בלה בן גרשון: לפני שנה משרד הבריאות הוציא סטנדרט אשפוז מעודכן ואני יודעת שגם האוצר עובד עכשיו מאוד קשה ומקיים דיונים על איך לקדם את הנושא הזה.
בלה בן גרשון: זה בדיונים כרגע בתוך האוצר.
בלה בן גרשון: לגבי הסטנדרט שהוא באמת פה כולל הכל – גם ניתוח התנהגות, גם כל מה שלא היה עד עכשיו בתוך מחלקות האשפוז.
בלה בן גרשון: אבל הנה הוא וכל מי שרוצה לראות אותו הוא על השולחן.
בלה בן גרשון: דבר נוסף, הילדים.
בלה בן גרשון: לגבי הילדים – יש, כמו שאתם אמרתם, שתי מיטות שהן גם לא ממש פועלות בנס ציונה ומיטות ייעודיות לילדים אוטיסטים בתוך מחלקת ילדים באיתנים - -
מירב בן ארי: מה זה מיטות?
מירב בן ארי: הוא אמר שיש מיטה אחת באיתנים.
בלה בן גרשון: שתי המיטות היו מיועדות לילדים אוטיסטים בנס ציונה הן לא באמת מיטות ייעודיות, זה על הנייר, זה לא באמת ככה.
בלה בן גרשון: המיטות שכן ניתנות היום לאשפוז ילדים זה מיטות בתוך בית חולים איתנים.
בלה בן גרשון: זה לא מספיק, זה לא נכון, צריכה להיות - -
בלה בן גרשון: המיטות האלה הן בעייתיות ואין בכלל סימן שאלה וספק שצריכות להיות מחלקות ייעודיות לילדים אוטיסטים בדיוק כמו שיש למתבגרים ולמבוגרים.
בלה בן גרשון: זה לא יתכן שלא - -
פנינה תמנו: זה שאת אומרת שצריך זה טוב ויפה אבל איתנים מוכנים ליישם את זה- -
בלה בן גרשון: לא סיימתי, גברתי.
פנינה תמנו: לא סיימת, ואני אדבר מתי שאת מדברת ואת לא תצעקי עליי.
פנינה תמנו: חצופה.
פנינה תמנו: ואם אני שואלת אותך אז את תעני.
מירב בן ארי: פנינה, אני מבקשת קצת להוריד את הטונים.
פנינה תמנו: סליחה מירב, אם היא מסוגלת להתמודד מול שאלות שתתן למישהו אחר לענות.
פנינה תמנו: ואנחנו היינו לפני חודש באיתנים יחד עם המועצה לשלום הילד.
פנינה תמנו: אז היא מספרת פה סיפורי בדים, ואני הייתי רוצה לשמוע מה אומרים איתנים.
מירב בן ארי: אין בעיה, אבל את יכולה לי לנהל את זה, אני אתן לאיתנים לדבר מיד אחריה אבל רק שתסיים.
מירב בן ארי: רק תסבירי לי, את אומרת שצריך להיות, אבל מה בעצם עושים היום הורים לילדים קטנים שנמצאים באירועים כאלה.
מירב בן ארי: תסבירי לי מה הפתרון שלך.
בלה בן גרשון: קודם כל ניתן אישור לבנייה של 10 מיטות באיתנים.
בלה בן גרשון: זה עוד לא קיים, אבל אתם רוצים לדעת את זה לא.
בלה בן גרשון: התקבל אישור והתקבל תקציב לבנייה של יחידה ייעודית לילדים אוטיסטים בתוך בית חולים - -
מירב בן ארי: אוקיי אז - - - בונים אותה?
בלה בן גרשון: כן, מתחילים עכשיו, מחכים - -
בלה בן גרשון: תקציב ישנו, מחכים לאישור מטאבו, יש אישורים.
מירב בן ארי: את אומרת שיש תקציב ל-10 מיטות לעד גיל 18?
בלה בן גרשון: לא, ילדים.
מירב בן ארי: עד גיל 12 יש תקציב.
מירב בן ארי: אז עכשיו זה באישורים של בירוקרטיה?
מירב בן ארי: ומי אחראי לקדם את התהליך מול איתנים אצלכם במשרד?
מירב בן ארי: יש מישהו שפועל?
בלה בן גרשון: יש לנו מנהל אגף לבינוי והוא פועל מול - -
מירב בן ארי: כמה זמן נתתם לעצמכם להקים את התכנית הזו?
מירב בן ארי: יש פה הורים שמחכים.
בלה בן גרשון: ברגע שנקבל אישור מטאבו.
מירב בן ארי: זה מה שזה תלוי, באישור בטאבו?
מירב בן ארי: ואחרי זה זה יוצא למכרז?
מירב בן ארי: הוצאתם מכרז, משהו?
פנינה תמנו: מירב, אותו איתנים קיבל אישור ממשרד הבריאות גם על מבנים אחרים שבמשך עשרות שנים היו תקועים.
פנינה תמנו: אז אי אפשר לבוא ולתת תשובות שהן בסופו של דבר גם לא מחזיקות מים.
פנינה תמנו: וכשאני מדברת אלייך את מוזמנת להקשיב.
פנינה תמנו: כי אנחנו מבינים בדיוק עם כמה בירוקרטיה איתנים צריכים להתמודד לא רק בנושא הילדים של האוטיזם אלא גם בדברים אחרים.
פנינה תמנו: בכלל להגיע למחלקות שם, מירב, ולראות איך הילדים נמצאים שם, באיזה תת תנאים, באיזה חדרים.
פנינה תמנו: זה ביזיון.
פנינה תמנו: ופגשנו גם ילדים שהם באמת סובלים מאוטיזם שהם לא אמורים להיות במחלקות שכרגע הם נמצאים.
פנינה תמנו: אז להגיד "נכון" זה טוב ויפה אבל דקה אחרי שיוצאים מהוועדה ודקה אחרי שעוזבים את הכנסת אף אחד לא באמת מסייע לאיתנים ולגורמים המקצועיים כדי לקדם את זה כדי שאותה אימא שמדברת על כך שהיא נאלצת להתמודד בבית ואחרת שאומרת לה תשאירי את הילד שלך כדי שהוא לא ילך למעצר ואין לה יכולת להתמודד.
פנינה תמנו: בינתיים זה נשמע שמשרד הבריאות וגם משרדים אחרים מנפקים תשובות בלי לתת כיסוי.
מירב בן ארי: את בעצם מה שאת אומרת כאן, לפי הסיכום שלי, זה שיש לך 10 מיטות לילדים שזה כרגע נמצא בהליכים בירוקראטיים אבל יש לזה תקציב.
מירב בן ארי: את אומרת שלאבר
מירב בן ארי: בנאל יש 40 מיטות ולא 30 וההוסטל שבימים אלה, תיכף נעבור למשרד הרווחה, יוצא למכרז.
מירב בן ארי: זה מתוך הדברים - - - כתגובה.
מירב בן ארי: סגן מנהל איתנים, בבקשה.
ערן פיקהולץ: אני סגן מנהל מחלקה באיתנים ואחראי על יחידת הילדים באופן ספציפי.
ערן פיקהולץ: אני רוצה להתייחס לכמה דברים.
ערן פיקהולץ: קודם כל בכלל לאשפוז של ילדים קטנים עם אוטיזם, כמובן, וזה חשוב להדגיש שאוטיזם הוא לא התוויה לאשפוז, אנחנו לא מאשפזים ילדים בגלל אוטיזם, לא אשפזנו, גם לא נאשפז.
ערן פיקהולץ: זו בוודאי לא התוויה לאשפוז, אנחנו מאשפזים ילדים כשיש להם אוטיזם ומשהו נלווה או הפרעה פסיכיאטרית נלווית שיכולה להיות כל מה שאפשר להעלות על הדעת או קשיים מסוימים, בעיקר התנהגותיים מאוד קשים.
ערן פיקהולץ: ובאמת רק אחרי שכל ניסיונות הטיפול בקהילה מוצו אנחנו מוכנים לקבל ילדים כאלה.
ערן פיקהולץ: יש בסך הכל שתי מחלקות ייעודיות לאשפוז ילדים קטנים בארץ, אצלנו ובנס ציונה.
ערן פיקהולץ: יש סדר גודל של, אני מניח בערך שתי פניות בחודש, פלוס מינוס, של ילדים כאלה.
מירב בן ארי: כמה מיטות יש אצלך לילדים?
ערן פיקהולץ: לילדים קטנים 15 מיטות בכלל - -
מירב בן ארי: עד איזה גיל זה קטנים?
ערן פיקהולץ: אצלנו זה עד 14 אבל זה פחות או יותר עד 12, החלוקה אצלנו היא מעט אחרת.
ערן פיקהולץ: שוב, העניין הזה של מיטה ייעודית לילדים עם אוטיזם הוא לא נכון.
ערן פיקהולץ: אין לנו מיטה ייעודית שמגובה באיזו שהיא תקינה או משהו לאוטיזם בגלל המצוקה, בגלל הפניות הרבות, בגלל זה שאנחנו באמת לא יכולים לעמוד בלחץ וגם ברצון שלנו לסייע, אנחנו מוכנים לאשפז ברגע נתון בדרך כלל ילד אחד, מקסימום שניים עם אוטיזם.
ערן פיקהולץ: אני מדבר על ילדים עם אוטיזם בתפקוד בינוני-נמוך, בתפקוד גבוה זה לא בעיה, הם יכולים להשתלב בפעילות הרגילה של המחלקה – יותר טוב.
ערן פיקהולץ: לא בעיה אבל יותר קל לנו.
ערן פיקהולץ: אנחנו מוכנים להקצות, זה לא מיטה ייעודיות, זה מיטה שאנחנו מרצוננו, ואנחנו עושים את זה בחפץ לב, מקצים לצורך העניין.
ערן פיקהולץ: כמו שנאמר כאן, אנחנו התנדבנו, ביקשנו, מוכנים, רוצים לקחת את זה על עצמנו.
ערן פיקהולץ: פנינו לצורך הקמת יחידה ייעודיות כי הילדים האלה דורשים טיפול שהוא אחר מהטיפול שיש לנו במחלקה - -
מירב בן ארי: אתה מכיר את העניין הזה של ה-10 מיטות שהולכים להקים אצלכם?
ערן פיקהולץ: בוודאי שאני מכיר.
ערן פיקהולץ: ועכשיו זה גם, יורשה לי, סליחה על הביטוי, קצת אחיזת עיניים כי היחידה הזאת אמורה להיות חלק ממבנה גדול של המחלקה שכולל יחידת ילדים, יחידת מתבגרים והיחידה הייעודית הזאת שמדובר עליה.
ערן פיקהולץ: המבנה בכללותו לא מתוקצב, חסר תקציב - -
מירב בן ארי: אז מה כן מתוקצב?
ערן פיקהולץ: זה נכון שיש את היחידה הזאת שיותר - - - אין מספיק תקציב להקמת כל המבנה.
ערן פיקהולץ: הוא תקוע בכל מיני דברים בירוקראטיים, הוא היה תקוע הרבה זמן בתכנון וכמובן יש את הבירוקרטיה של המועצה ודברים אחרים.
ערן פיקהולץ: הבינוי עוד רחוק רחוק, וגם אם היחידה הספציפית הזאת מתוקצבת אם לא כל הבניין יתוקצב, ואני מאוד רוצה שוב לחזור לדברים של חברת הכנסת שהייתה אצלנו בבוקר, כולם כמובן מוזמנים לראות, שהתנאים הכלליים הם מאוד קשים.
ערן פיקהולץ: אנחנו צריכים את הבינוי כולו.
ערן פיקהולץ: לא רק ילדים עם אוטיזם, כרגע מדברים על ילדים עם אוטיזם, אבל כל הילדים שמאושפזים אצלנו צריכים את הבינוי.
ערן פיקהולץ: אבל עד שלא כל הבינוי יוסדר היחידה הזאת לא תקום.
ערן פיקהולץ: היא חלק מתכנית גדולה.
תמר בן דוד יונה: מי אמור לממן את המבנה הזה?
ערן פיקהולץ: לדעתי המדינה.
ערן פיקהולץ: זו שאלה רטורית.
ערן פיקהולץ: אנחנו עובדים קשה על השגת תרומות וזה קצת עצוב ומגוחך.
מירב בן ארי: אז מה שאתה אומר שהיחידה הזו שהיא מדברת מבחינת תקציב ייעודי בעצם היא לא יכולה לקום בגלל ש- -
ערן פיקהולץ: היא חלק מקמפוס שלם שכולו חשוב ונדרש ולא לדיון כאן.
ערן פיקהולץ: וכשהכול יתוקצב ויעבור את כל הבירוקרטיה היא תקום.
ערן פיקהולץ: וגם אז זה סיפור ארוך, צריך תקינה, צריך הכשרת צוותים.
ערן פיקהולץ: אנחנו מאוד מוכנים ורוצים כי הילדים האלה צריכים משהו אחר.
ערן פיקהולץ: גם אם יש להם מחלת נפש, אנחנו יודעים לטפל בה מצוין, המרכיב האוטיסטי צריך משהו אחר, צריך מערכת חינוכית אחרת, טיפולית אחרת.
ערן פיקהולץ: אנחנו רוצים ויודעים לעשות את זה - -
אביגיל דר: פשוט לא רואים אותנו.
מירב בן ארי: גברת בלה, את מבינה את העניין שמה שאת אומרת בעצם לא יכול לקום בגלל שמדובר על מעבר לטאבו?
בלה בן גרשון: אני יכולה להגיד דבר אחד – אני מביאה את זה היום למנכ"ל ולמנהל אגף בינוי ביחד עם החטיבה הרפואית לדיון דחוף.
בלה בן גרשון: זה מה שאני יכולה.
מירב בן ארי: אני רוצה שתתני לי תשובה אחרי שאת יושבת אצל המנכ"ל ואני גם אדבר עם המנכ"ל.
מירב בן ארי: תסבירי לי מה קורה שם באיתנים כי אני לא מבינה.
מירב בן ארי: את אומרת משהו אחד והוא נמצא בשטח ואומר שזה לא יכול לקרות.
תמר בן דוד יונה: כי אין כסף.
מירב בן ארי: אין בעיה, אז אני רוצה שתגידי לנו בוועדה מה קורה עם איתנים עם המיטות של הילדים ואחרי מה שאת מביאה לבינוי והמנכ"ל, ואני גם אדבר עם המנכ"ל.
מירב בן ארי: מה רצית להוסיף?
פנינה תמנו: דבר נוסף לדעתי שהוועדה יכולה לעשות כדי לקדם את הנושא זה לפנות גם למועצה האזורית שגם היא מערימה קשיים, ככל שאני יודעת.
פנינה תמנו: וצריך לבדוק מדוע הם גם הופכים להיות חסם.
מירב בן ארי: איזה קשיים יש עם המועצה?
פנינה תמנו: הבית חולים, לפחות קשיי- -
ערן פיקהולץ: תהליכי רישוי של בינוי זה דבר שלוקח זמן ומועצות יודעות להערים קשיים בתחומים האלה.
מירב בן ארי: מול ועדת התכנון של המועצה – על זה אתה מדבר?
ערן פיקהולץ: זה גם מחסום.
קריאה: על איזה מועצה אנחנו מדברים?
ערן פיקהולץ: מטה יהודה.
פנינה תמנו: אם צריך את המעורבות של הכנסת - -
מירב בן ארי: - - - צריך מעורבות של הכנסת, אני מכירה את ועדות התכנון, זה גם יושב אצלנו.
מירב בן ארי: בואו נעשה דבר כזה – בלה, יש כאן נושא חשוב מאוד ואקוטי שבו בעצם אין כיום מסגרת לאותם ילדים.
מירב בן ארי: יש פה עוד הרבה נושאים אקוטיים אבל בואי ננסה לפתור אחד אחד.
מירב בן ארי: את תלכי למנכ"ל, תסבירי לנו איפה זה תקוע.
מירב בן ארי: אם זה קשור לוועדת תכנון – אני מכירה את מי שאחראי על כל ועדות התכנון בארץ, אז ננסה לעזור לכם כי זה למטרה נעלה.
מירב בן ארי: יש כאן אירוע חשוב מאוד ואני לא מצליחה להבין איך עד היום לא - - - זה גם ממאי.
מירב בן ארי: למה אתם יושבים ומחכים שם?
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין, בנאדם נמצא ב- - - בכלל.
מירב בן ארי: אתם לא מדברים?
בלה בן גרשון: אנחנו בהחלט מדברים.
בלה בן גרשון: אני רוצה להסביר.
בלה בן גרשון: אני מנהלת מחלקה לאוטיזם, אני אחראית על קביעת סטנדרט, על להציף בעיות, להעלות את זה למעלה ולהגיד מה צריכים.
מירב בן ארי: אבל את גם אחראית לפתור אותן, מה זה להציף בעיות.
מירב בן ארי: אנחנו יכולים להציף בעיות, זה התפקיד שלנו.
בלה בן גרשון: יש דברים שאני יכולה ויש דברים שלא.
בלה בן גרשון: כמו למשל שעיריית בת ים לא נותנת במשך חמש שנים אישור בנייה אז קטונתי.
מירב בן ארי: אני לא מאשימה אותך בתחלואי השלטון המקומי, זו בעיה אחרת שאנחנו נצטרך להתמודד איתה.
בלה בן גרשון: אין ספק שאני רואה צורך דחוף בהקמת מחלקה ייעודית לילדים, אני מציפה את העניין הזה.
מירב בן ארי: אוקיי, אז אני רוצה שתגידי לי גם איך את פותרת את העניין הזה.
בלה בן גרשון: אני אדווח לכם אחרי הבדיקה לגבי - -
תמר בן דוד יונה: אחריות של מי להכשיר אנשי מקצוע?
מירב בן ארי: תמי, אני רוצה להתקדם, יש פה עוד כמה - -
תמר בן דוד יונה: אבל אחריות של מי להכשיר אנשי מקצוע?
מירב בן ארי: רגע, אני עוד לא שם, אני רוצה קודם כל את משרד הרווחה.
לילית-ליליאן שפרן: אני מנהלת השירות לדיור תומך במנהל המוגבלויות החדש.
לילית-ליליאן שפרן: אני פה גם בכובע הזה אבל גם בכובע הקודם שלי כמנהלת השירות לטיפול באדם עם אוטיזם.
לילית-ליליאן שפרן: אני אגיד אמירה כללית - - - להיכנס לפרט - - - כי הייתה התייחסות של חברת הכנסת בכלל לשירותים, מאז שלאה רבין הניעה יחד עם אלו"ט את הדחיפה לטפל באוכלוסייה הוקדם שירות במשרד הרווחה, שירות לטיפול ב- - - עם אוטיזם.
לילית-ליליאן שפרן: אני בטוחה שהשירותים לא עד הסוף מספקים לחלוטין אבל כן צריך לראות את חצי הכוס המלאה.
לילית-ליליאן שפרן: הוקמו רצף שירותים ענק לכל הגילאים, ממעונות שיקום – יש לנו היום כ-80 מעונות, אנחנו כל שנה מגדילים בעוד כ-20 מעונות שיקומיים, מרכזי תעסוקה, מערך של מועדוניות, פעילות פנאי.
לילית-ליליאן שפרן: וכולל כמובן כל מסגרות הדיוור.
לילית-ליליאן שפרן: סתם לסבר את האוזן – שנה שעברה קמו עוד 20 מסגרות דיור לאנשים על רצף האוטיזם.
לילית-ליליאן שפרן: יש לנו היום כ-80 מסגרות.
לילית-ליליאן שפרן: אני חושבת שהיום כמעט ואין רשימת המתנה לדיור, מה שהיה פעם המון רשימות המתנה.
לילית-ליליאן שפרן: גם בהתייחסות של הדוגמה שהיא נתנה שבפתח תקווה אין מרכז תעסוקה – יש מרכז תעסוקה בפתח תקווה.
לילית-ליליאן שפרן: אולי האב הזה לא רצה, אני לא נכנסת למקרה הפרטני, אבל כן יש רצף שירותים.
לילית-ליליאן שפרן: אני לחלוטין מודעת ויודעת ושותפה לעבודה.
לילית-ליליאן שפרן: כשאומרים מסגרת אלו"ט זה מסגרת שאלו"ט מפעילה אבל זה מסגרת של משרד הרווחה.
לילית-ליליאן שפרן: חשוב לציין את זה- -
מירב בן ארי: אני מכירה את זה מצוין.
לילית-ליליאן שפרן: אני שותפה לכל הכאב של ההורים - -
מירב בן ארי: זה מיזם משותף שלכם עם ה- - -
לילית-ליליאן שפרן: לא, לא, לא - -
אביגיל דר: זה מרכז תעסוקה, שאני אגיד את זה בשיא - -
מירב בן ארי: רגע שנייה - -
לילית-ליליאן שפרן: כל השירותים שקיימים במדינת ישראל, בשירותי הרווחה, ממונים על ידי משרד הרווחה, בואו נשים את זה על השולחן שכולם יידעו את זה.
לילית-ליליאן שפרן: אין לי ספק שיש לקונות, אין לי ספק שאנחנו לא נותנים את המקסימום.
לילית-ליליאן שפרן: אני כן אגיד רק לסבר את האוזן – גם בדיור, תעריף הדיור של האוכלוסייה של השירות לאוטיזם היא הכי גבוהה במנהל מוגבלויות.
לילית-ליליאן שפרן: אולי היא לא מספיקה, אולי צריך עוד, אבל כן להגיד שהתייחסנו לאוכלוסייה הזאת בייחודיות.
לילית-ליליאן שפרן: לעומת אדם עם מוגבלות שכלית התעריף גדול בכמעט 4000 ₪ לעומת אדם עם מוגבלות שכלית.
לילית-ליליאן שפרן: אני לא חושבת שאת לא צריך להעלות אולי, אבל בגדול כן יש התייחסות לצרכים הייחודיים של האוטיסטים.
לילית-ליליאן שפרן: השירותים – אני מסכימה עם תמי שהחלק הפארא רפואי עוד חסר למרות שיש תקינה במודל של הדיור.
לילית-ליליאן שפרן: אבל יש עוד מה לשפר, אין ספק.
לילית-ליליאן שפרן: ואני כממונת שירות הדיור לחלוטין לוקחת את זה.
לילית-ליליאן שפרן: אנחנו כל הזמן מנסים לפתח מודלים חדשים של דיור ככל שיהיו בקהילה ומותאמים לאנשים.
לילית-ליליאן שפרן: בהתייחס לאוכלוסיה הזאת, המאתגרת, אנחנו בשנים האחרונות שמנו דגש לפיתוח מענים לאוכלוסייה מאתגרת, פתחנו מספר בתים בקהילה לאנשים בתפקוד גבוה עם בעיות התנהגות קשות.
לילית-ליליאן שפרן: כשאני אומרת קשות זה ברמה של גבוליות של גם מגע עם עבירות פליליות וגם סכנה לחיים, פגיעה עצמית ופגיעה - - - אחרת.
לילית-ליליאן שפרן: אנחנו מתמודדים איתם ככל יכולתנו ואנחנו עושים את הכל כדי שיראו במסגרת כולל לפעמים מתן של מדריכים צמודים במימון משרד שיהיו עם האדם אחד על אחד כדי שיתנו מענה.
לילית-ליליאן שפרן: אבל לפעמים, גם שם, מרגישים שהמצב הוא מצב של משבר כמו שציינו.
לילית-ליליאן שפרן: אבל שוב, אני מזכירה, אנשים שמגיעים לאשפוז זה מקרה קצה.
לילית-ליליאן שפרן: ולחלוטין אני לצערי מסכימה שיש לקונה מאוד גדולה בזה.
לילית-ליליאן שפרן: גם אני לא פעם באה לבית משפט וצריכה לשבת עם השופט ולחשוב על פתרונות כי אין מענה אשפוזי.
לילית-ליליאן שפרן: פתחנו יחידות בתוך מעונות של מש"ה למאתגרים עוד יותר.
לילית-ליליאן שפרן: גם הדוגמה שתמי סיפרה – הוא היום במסגרת שלנו, אותה מסגרת מאתגרת.
לילית-ליליאן שפרן: לשמחתי, התחיל להיות מאוזנים ואנחנו כבר חושבים איך להחזיר אותו לקהילה.
לילית-ליליאן שפרן: אנחנו עושים פעולות כדי לתת מענים.
לילית-ליליאן שפרן: אין ספק שהן לא מספיקות, אנחנו כולנו מוגבלים בשמיכה של האוצר, כולנו מכירים את זה, אבל אנחנו כן פועלים לספר את השירותים ככל הניתן.
מירב בן ארי: תספרי על ההוסטל.
לילית-ליליאן שפרן: ההוסטל כמו שבלה סיפרה היה תקוע בהליכים בירוקראטיים לצערי.
לילית-ליליאן שפרן: בתחילת אוקטובר קיבלנו סוף כל סוף את כל האישורים, הוא עכשיו באישורים אחרונים לפרסום אצלנו במשרד.
לילית-ליליאן שפרן: אני מקווה שממש תוך כמה ימים הוא ייצא לפרסום.
מירב בן ארי: מכרז - -
לילית-ליליאן שפרן: מכרז להפעלת מסגרת דיור של הוסטל בתוך איתנים שהמטרה שלו לתת מענה לאנשים בקצה הרצף שמצד אחד או יכולים מהאשפוז לצאת לקהילה ולעשות להם איזה תחנת מעבר כדי שיהיו מוכנים יותר לקהילה או שאנשים שהם מהקהילה רוצים/צריכים איזה סוג של איזון לא בהכרח יגיעו למחלקת האשפוז ויגיעו להוסטל כאיזה סוג של איזון.
לילית-ליליאן שפרן: כי זו אמורה להיות מסגרת שאמורה להיות כמו תחנת מעבר, או לצערי לאנשים שהם במצב כרוני מאוד קשה.
לילית-ליליאן שפרן: יהיו 12 מיטות, מבנה מפואר מאוד, מאוד יפה, מאוד מכבד.
לילית-ליליאן שפרן: אני כבר מאוד רוצה שאנחנו נוכל להפנות אנשים, אני מקווה שזה יקרה מהר מאוד.
מירב בן ארי: את אחראית לזה שהמכרז ייצא?
לילית-ליליאן שפרן: אני, ואני פועלת לזה כל יום כמעט במשרד לנושא הזה.
לילית-ליליאן שפרן: המנכ"ל מעורב בזה, כל מטה משרד הרווחה יודע שזה מכרז בתעדוף הכי גבוה שאפשר.
לילית-ליליאן שפרן: זה מה שאני יכולה להגיד.
מירב בן ארי: איגוד הפסיכיאטרים ד"ר נחום כץ.
אבי-נחום כץ: אני לא רוצה לחזור על דברים שנאמרו, אני רק רוצה לחדד שני דברים.
אבי-נחום כץ: בהמשך למה שנאמר מהרווחה וגם מאלו"ט – כשאנחנו מדברים על אשפוז אז אנחנו קודם כל צריכים לחשוב לא על האשפוז אלא על איך למנוע את האשפוז, איך להתגבר על האשפוז.
אבי-נחום כץ: כי רוב המקרים שבסופו של דבר מגיעים לאשפוז – עם התנהלות נכונה לאורך הדרך זה היה יכול להימנע.
אבי-נחום כץ: כי חלק לא קטן מהמקרים האלה זה, כמו שנאמר, הפרעות התנהגות שנובעות מתוך ההתנהלות של האוטיזם בסביבה.
אבי-נחום כץ: ובסביבה מותאמת עם תגובה נכונה בשלבים מוקדמים של כל התהליך זה היה משנה את כל המגמה ואנחנו בכלל לא היינו נדרשים לכל העניין.
אבי-נחום כץ: אז מערך נכון בקהילה להגיב לדברים האלה הוא היה פותר הרבה מאוד מהדברים.
אבי-נחום כץ: גם כשכבר מגיעים לאשפוז זו באמת התדרדרות ובאמת מקרי הקצה אז גם פה צריך לשאוף, בלי שום קשר לאיפה הבנאדם מאושפז, שהאשפוז הזה יהיה כמה שיותר קצר.
אבי-נחום כץ: כלומר, שגם פה יהיו מסגרות בקהילה שיוכלו לקלוט ולמעשה להכיל את ההתנהגויות הקצת יותר מתונות אבל כשכבר לא נדרש לאשפוז.
אבי-נחום כץ: וגם זה יהיה הרבה יותר נכון לכולם בכלל אבל בטח לאוכלוסייה הייחודית הזו בפרט.
אבי-נחום כץ: זה דבר אחד.
אבי-נחום כץ: דבר שני – כשאנחנו מדברים על הנושא של פתיחת מסגרות, אשפוז נוסף וכל מה שכרוך בכך, דברים בהחלט מאוד נכונים וראויים – אני רק רוצה להעלות בעיה נוספת, לצערנו, שמאוד קיימת, שנכון להיום אין לנו מספיק פסיכיאטרים במדינת ישראל כדי לתת את השירות למה שאנחנו, לכאורה, נדרשים לתת.
אבי-נחום כץ: אז כשאנחנו מנסים להוסיף עוד שירות, ובאמת זה להקצות אנשי מקצוע שהתמחו, התמקצעו בעניין הזה, אני יכול להגיד בצורה הכי פשוטה, פשוט אין לנו אותם.
אבי-נחום כץ: פיזית הם לא קיימים.
אבי-נחום כץ: יש מחסור מאוד גדול כדי לקיים את הקיים ואנחנו פה בבעיה רצינית, שלא לדבר גם על סוגיית הסיעוד שגם פה אנחנו - -
תמר בן דוד יונה: אז מה ההצעה שלך להתמקצעות של פסיכיאטרים?
תמר בן דוד יונה: כמו שנתקלתי בחג האחרון שאמר לי הפסיכיאטר, אני לא יודע.
תמר בן דוד יונה: המל"ג - - -
פנינה תמנו: צריך לשאול, גברתי היושבת ראש, מה המל"ג עושים בעניין הזה כי כל הזמן השאלה הזאת חוזרת על עצמה.
אבי-נחום כץ: אני יכול להגיד בצורה מאוד צנועה מה אנחנו ניסינו לעשות, גם אני הייתי מעורב בזה באופן אישי, פתחנו קורס הכשרה לפסיכיאטרים ולאנשי מקצוע נוספים בתחום הזה.
אבי-נחום כץ: אבל זה טיפה בים, זה בטח לא נותן את המענה הנדרש.
תמר בן דוד יונה: אחריות של מי לעשות את ההתמחות הזאת?
מירב בן ארי: מי אחראי להכשיר את אותם פסיכיאטרים?
אבי-נחום כץ: אני לא יודע אם יש מישהו שאחראי לעניין הזה, זו הייתה יוזמה דיי התנדבותית, במידה רבה, בשיתוף של משרד הבריאות, של מספר אנשים, של אוניברסיטת תל אביב.
אבי-נחום כץ: אבל זה היה פרויקט שהתארגנו אליו, אף אחד לא הרים את הכפפה ואחראי.
תמר בן דוד יונה: וזה נכון בכל מקצוע.
מירב בן ארי: ד.ע., אימא של ילד עם אוטיזם.
ד.ע.: בוקר טוב לכולם, גברתי היושבת ראש.
ד.ע.: ראשית, אני מתרגשת על המעמד וההזדמנות, זאת פעם ראשונה שאני בכנסת, אז סליחה מראש.
ד.ע.: אני מודה לכם על ההזדמנות הזאת.
ד.ע.: אני רוצה להתייחס לדברים שתמי אמרה, חברת הכנסת שהייתה פה לפני כן והגברת ממשרד הבריאות.
ד.ע.: בננו ד.