GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איתמר גרוטו: כשאנחנו רואים את החוסרים, זו עובדה שלמעשה חסר, ואני מתייחס גם לשאלה לגבי תקינת האחיות.
איתמר גרוטו: חלק גדול מהעובדה שיש יחסית מעט אחיות זה גם בגלל שיש יחסית מעט תשתיות.
איתמר גרוטו: זאת אומרת, יש גם יחסית מעט מיטות בהשוואה, וכתוצאה מזה אנחנו רואים – אפשר לראות פה בשקף הזה – חולה ממוצע, זאת אומרת, תפוסה ממוצעת בישראל היא 94%, זה האדום שם בקצה, לעומת 75% תפוסה בבתי חולים ב-OECD.
איתמר גרוטו: משך יום האשפוז הוא קצר, מאוד-מאוד קצר, כי אנשים באים ומתחלפים.
איתמר גרוטו: גם זה כמובן משפיע.
איתמר גרוטו: אז אני רק נותן ככה את הנתון במאקרו.
שלי יחימוביץ': זה שהמצב גרוע אנחנו יודעים.
איתמר גרוטו: בסדר, אבל אני חושב שבסופו של יום, מדינת ישראל צריכה גם להחליט – ואני פונה כאן למי שמקבל החלטות – היא צריכה לשנות את סדרי העדיפויות שלה ולהשקיע יותר בבריאות.
איתמר גרוטו: זו אמירה כללית, ובטח כשאנחנו נמצאים בפתחה של - - -
אריה שלפניק: עוד לא דיברנו על האחיות פה.
אריה שלפניק: זה בכלל על מערכת הבריאות, לא על אחיות.
איתמר גרוטו: בסדר, האחיות, כמו שאמרנו, זה עמוד השדרה ואם יעלה התקציב, אז אנחנו נוכל לנייד אותו לאחיות.
אריה שלפניק: בסדר, החלק של האחיות קטן מדי.
שלי יחימוביץ': לא, רגע, קודם כול, אני מבקשת לא להפריע, גם אתה, אריה.
שלי יחימוביץ': פרופ' גרוטו, באמת יש לנו ישיבה קצרה, עניינית, היא מוקדשת לאחיות, ולא מוקדשת לכל התחלואים של מערכת הבריאות.
שלי יחימוביץ': ברור לי לחלוטין הקשר בין הדברים.
שלי יחימוביץ': אף אחד כאן לא מתכחש לזה.
שלי יחימוביץ': אבל אני כן רוצה שנהיה יותר קונקרטיים.
שלי יחימוביץ': לא יכול להיות שזה יתחיל ויסתיים בזה שהממשלה – ברור שהממשלה צריכה לשנות לחלוטין את תפיסת העולם שלה.
שלי יחימוביץ': גם אני חושבת כך.
שלי יחימוביץ': אבל אנחנו לא התכנסנו כאן לדיון פילוסופי.
איתמר גרוטו: בסדר, אני רוצה רק שמספיק שנזכור את הרקע.
שלי יחימוביץ': אנחנו זוכרים.
שלי יחימוביץ': תאמין לי, יושבים כאן אנשים שיודעים הכול.
איתמר גרוטו: בוא נעבור ישר לפתרונות הקונקרטיים.
איתמר גרוטו: נעבור לשקף הזה.
איתמר גרוטו: אני אתמקד בעצם איפה אנחנו פועלים בעניין הזה כדי לשפר.
שלי יחימוביץ': בעניין של האחיות.
איתמר גרוטו: לשפר גם את הנושא הזה.
איתמר גרוטו: ואני מתייחס עכשיו ספציפית לאחיות, כי יש פה גם התייחסות לדברים אחרים.
איתמר גרוטו: אני אדגיש מה בנושא.
איתמר גרוטו: א', הנושא של שיפור התשתיות.
איתמר גרוטו: שיפור התשתיות, קודם כול, תוספת של 1,200 מיטות במהלך השנים, תוכנית מיטות 2022-2017.
אריה שלפניק: לא קשור לאחיות.
שלי יחימוביץ': האחיות, זה קשור אליכן?
אריה שלפניק: לא קשור בכלל לאחיות.
קריאה: למה שזה יהיה קשור אלינו?
איתמר גרוטו: קשור, כי כל מיטה - - -
שושי גולדברג: ברור שזה קשור.
שלי יחימוביץ': שאלתי – את אחות?
שושי גולדברג: בוודאי.
שושי גולדברג: אני גם ראש מינהל הסיעוד והאחות הראשית במדינת ישראל.
שלי יחימוביץ': אז אני מקבלת את עמדתך.
שלי יחימוביץ': בבקשה, כן, תמשיך.
איתמר גרוטו: כל מיטה כזאת באה עם התקנים שלה, תקנים של הרופאים, האחיות, כל מה שצריך מסביב.
איתמר גרוטו: בהחלט, כמובן, זה מעלה את מספר האחיות.
איתמר גרוטו: זה דבר ראשון.
איתמר גרוטו: נושא שני, הוא כל הנושא של תוספת ספציפית לנושא של האחיות, באמת רק לאחרונה הסתיים משא ומתן עם הסתדרות האחיות ונוספה תוספת של – וזה מחוץ להסכם השכר שאמור לבוא לדיון אלינו לטובה בשנה הבאה – יש לנו תוספת של 100 אחיות בבתי החולים, 100 אחים ואחיות.
יאנה שפק: 100 אחיות לכל הארץ ולאורך שלוש שנים.
קריאה: זה סתמי.
יאנה שפק: חצי אחות לבית חולים.
קריאה: זה טיפה בים.
שאול סקיף: סליחה שאני מתפרץ, יש גם הסכם, אני מעדכן, 208 תקנים למיונים.
שלי יחימוביץ': חברים, אני מבקשת לא להפריע.
שלי יחימוביץ': פשוט אף אחד לא יספיק לדבר ככה.
שלי יחימוביץ': אני מבקשת לתת לפרופ' גרוט לדבר, זה לא יהיה מאוד ארוך.
שלי יחימוביץ': ואז אנחנו נמשיך ותוכלו כבר להתייחס לדברים שלו.
שלי יחימוביץ': אז פשוט תרשמו לכם.
איתמר גרוטו: הנושא השני זה תוספת, ששאול ציין אותו עכשיו, 208 אחיות למיונים.
איתמר גרוטו: זה מבחינת התוספת.
איתמר גרוטו: אני אזכיר אחרי זה עוד דברים נוספים שקשורים להתמודדות עם האלימות, שגם זה חשוב כדי להוריד בעצם מאחיות.
איתמר גרוטו: נגיע לזה בסוף, ממש עוד כמה דקות.
איתמר גרוטו: התחום השני, אנחנו חושבים - - -
שלי יחימוביץ': לגבי התקנים הנוספים שדיברת עליהם עכשיו, אתה יכול לשערך לי במאקרו איך זה משפיע על הנתונים המזעזעים האלה של 4.9 פר 1,000 חולים לעומת 9.3?
שושי גולדברג: אני, אני אתייחס.
איתמר גרוטו: בסדר, אז שושי, את רוצה?
איתמר גרוטו: אז תצא עכשיו לדרך.
שושי גולדברג: טוב, שלי תראי רגע, אני אתן על זה שנייה אחת - - -
שלי יחימוביץ': בלי פתיח, בבקשה.
שושי גולדברג: לא, לא.
שושי גולדברג: אני אגיד לך בלי פתיח.
שלי יחימוביץ': בלי רקע ומבוא, יושבים כאן אנשים שמתמצאים בזה באמת, את רואה.
שושי גולדברג: לא בדיוק.
שלי יחימוביץ': תסתכלי מסביב לשולחן.
שושי גולדברג: לא, אני מסתכלת מסביב לשולחן.
שושי גולדברג: כל אחד רואה את זה מנקודת מבטו, וזה בסדר.
שושי גולדברג: ואני רוצה להציג את נקודת המבט של המשרד מתוך התפקיד שלי.
שושי גולדברג: אני לא הרבה מאוד זמן בתפקיד הזה.
שושי גולדברג: ואני יכולה להגיד לך שבתוך התוכנית האסטרטגית של המשרד, אחרי ההקדמה של איתמר, במכלול המצוקות שאנחנו מבינים שקיימים שבתוך המערכת, משרד הבריאות הציב לעצמו שלושה יעדים מרכזיים שקשורים לאחיות – אני אשמח אם תקשיבי לי.
שלי יחימוביץ': אני מקשיבה לך.
שלי יחימוביץ': אני אישה ואני יודעת לעשות כמה דברים במקביל.
שושי גולדברג: זה נכון.
שושי גולדברג: אני מניחה שזה חשוב ואני לא רוצה להפריע.
שושי גולדברג: אז ישנם שלושה נושאים מרכזים שנכנסו לתוך האסטרטגיה של משרד הבריאות בשנתיים האחרונות ובחמש שנים הקרובות שאנחנו כבר רואים בהם תוצאות.
שושי גולדברג: זה לא בא להמעיט במצוקות או להגיד שאין בעיות וכו', אבל זה בא לומר לך שיש עשייה מאוד אינטנסיבית.
שושי גולדברג: הראשון, זה הגדלת מספר האחיות.
שושי גולדברג: זה יעד מרכזי של משרד הבריאות.
שושי גולדברג: הוא נעשה בשיתוף פעולה עם הרבה מאוד גורמים, גם עם משרד האוצר, גם עם המל"ג.
שושי גולדברג: הבעיה המרכזית שלנו היום היא מספר כיסאות.
שושי גולדברג: כל כיסא שאנחנו פותחים מתמלא באופן מיידי במועמדים למקצוע.
שושי גולדברג: אם לפני שנתיים התחילו ללמוד לימודי סיעוד קרוב ל-1,000 אחיות, היום, בשנה האחרונה, בנתונים מאתמול, ב-14 באוקטובר, בפתיחת שנת הלימודים, יש כבר 4,000 אחיות שהתחילו ללמוד לימודי סיעוד.
שלי יחימוביץ': מי הכתובת לפתרון הדבר הזה?
שושי גולדברג: המל"ג, משרד האוצר ואנחנו.
שושי גולדברג: זה שיתוף פעולה, בסוף זה כסף, מצד אחד.
שלי יחימוביץ': תקצוב של איזה משרד?
שלי יחימוביץ': בסוף זה כסף, אז באחריות איזה משרד?
שושי גולדברג: זה בתקצוב של משרד האוצר את הכיסאות, אבל זה דורש הסכמה משותפת גם של האוניברסיטאות לפתוח עוד מקומות, גם של המל"ג לאשר עוד תוכניות.
שושי גולדברג: אני אשמח להיפגש איתך, דרך אגב, באמת כדי לפרט את זה, כי אין פה זמן.
שלי יחימוביץ': בסדר, עכשיו אנחנו בוועדה.
שושי גולדברג: זה יעד לעזרה.
שלי יחימוביץ': אם אנחנו כוועדת ביקורת רוצים לזרז את התהליך הזה - - -
שושי גולדברג: תמליצי על פתיחת עוד כיסאות.
שלי יחימוביץ': אוקיי, אנחנו ניעזר בך לצורך העניין.
שושי גולדברג: תגידי שאת רוצה עוד מקומות בדרום, כי בדרום הפער שלנו הרבה יותר גדול.
<< אורח >> מיכל ברמי: הוא גדול מאוד.
שלי יחימוביץ': בסדר, אנחנו נמשיך את הדיאלוג בינינו.
<< אורח >> מיכל ברמי: זה בשביל לבוא לעבוד או שאומרים להם: אין תקן?
<< אורח >> מיכל ברמי: בבקשה, את התשובה לזה בבקשה.
שלי יחימוביץ': אוקיי, אני רוצה - - -
שושי גולדברג: רק אגיד לך מה עושים, וזה מתחבר לאיתמר - - -
שלי יחימוביץ': זה בסדר מבחינתך?
איתמר גרוטו: עוד דקה, כי אני רוצה לגעת במספרים.
שושי גולדברג: אבל אני אשמח להיפגש איתך באמת כדי - - -
איתמר גרוטו: אז אני רוצה להגיד כמה דברים בכל זאת שזה – אני רוצה רק להשלים במספרים את מה אמרה ד"ר שושי גולדברג.
איתמר גרוטו: אחד, יש לכם פה, בצד הימני, את השקף שמראה בעצם ב-2012 – 1,400 אחיות סיימו והיום, ב-2017 – היום יותר כבר – ב-2017 קיבלו 2,500 רישיונות, זה 82% אחיות חדשות שנכנסו למערכת.
איתמר גרוטו: וזה בהחלט ישפר את המצב.
גריגורי גרנובסקי: כמה עזבו לארצות הברית?
שלי יחימוביץ': לא, אני לא יכולה.
שלי יחימוביץ': תסלחו לי, זה ממש לא לעניין.
שלי יחימוביץ': אני מבקשת לרשום הערות שיש לכם ואחר כך ברשות הדיבור לדבר.
איתמר גרוטו: שיעור האחיות – אחרי שבעצם הגענו למצוקה הגדולה ביותר ב-2015, יש גידול, אפשר לראות פה, ונספרו האחיות החדשות ל-100,000 ועכשיו יש מעל 30 ל-100,000.
איתמר גרוטו: אז בהחלט גם פה אנחנו רואים את המגמה הזאת שיש יותר אחיות.
איתמר גרוטו: וגם כשהייתה מצוקת איוש בבתי חולים, שלא היו מצליחים לאייש את התקנים, היום הרוב, אפשר לראות בשקף למטה – זה של בתי חולים ממשלתיים, אבל התמונה דומה גם באחרים – שרוב בתי החולים נמצאים מעל התקינה, זאת אומרת, מצליחים לאייש באחיות.
איתמר גרוטו: עוד נקודה, אנחנו חושבים שצריך להזכיר, בסוף אי אפשר רק להוסיף ולהוסיף כל היום עוד משאבים.
איתמר גרוטו: צריך - - -
שלי יחימוביץ': אי אפשר עם כל הטוב הזה.
שלי יחימוביץ': אי אפשר כל הזמן עוד ועוד.
איתמר גרוטו: לא, אני אומר, זה לא פתרון – כל המדינות בעולם מוצאות פתרונות אחרים.
איתמר גרוטו: להוציא את החולים מהאשפוז, להעביר אותם לטיפול בקהילה, טיפול בית.
שלי יחימוביץ': אבל גם הטיפול בקהילה לא מקבל משאבים.
איתמר גרוטו: ולעומת זאת, לשפר את הטיפול.
איתמר גרוטו: זאת אומרת, יש היום יחידות של טיפול מוגבר בפנימיות שבהן בעצם אחראית משמרת עוברת קורס על בסיסי בטיפול נמרץ.
איתמר גרוטו: יש הנחיות לגבי טיפול בחולה המונשם, ובסוף אנחנו רואים גם בשקף למטה שאמנם הראיתי את התפוסה, אבל במחלקות הפנימיות יש ירידה בתפוסה.
איתמר גרוטו: אז מצליחים בכל זאת לעשות דברים מכל הכיוונים, גם לשחרר את החולים שלא צרכים להיות בבית חולים וגם לטפל בהם בקהילה.
איתמר גרוטו: זה השקף האחרון.
איתמר גרוטו: הנושא של ההתמודדות עם אלימות.
איתמר גרוטו: זה היה בעצם האחיות יצאו למאבק מוצדק לטעמי בהיבט הזה של ההתמודדות עם אלימות, כי אנחנו ראינו גם מקרים שלצערנו - - -
שלי יחימוביץ': כל יתר המאבק שלהן לא מוצדק ורק המאבק באלימות מוצדק לטעם מור, ראש ועדת מור-יוסף?
איתמר גרוטו: זה היה דיון שתוך כדי, זאת אומרת, בין הסכמי שכר ולבין – זאת אומרת, זו הייתה נקודה מסוימת שבעקבותיה גם אנחנו מתגברים היום אבטחת שוטרים בכל בתי החולים, גם מאבטחים מיוחדים בתחום של בריאות הנפש.
איתמר גרוטו: אנחנו מסיימים עכשיו להוציא חוזר מנכ"ל שיחייב את המערכת בכל מקום לאיך להתמודד עם זה.
איתמר גרוטו: ובנוסף הזכרתי את התוספת של 100 תקנים במלר"דים, לא אחזור על זה.
איתמר גרוטו: עוד נקודה אחת חשובה – המיטות, דובר פה שהמיטות אולי אין את זה – בהסכם האחיות אנחנו חייבים לדווח כל רבעון לאחיות על תוספת המיטות שבאמת הגיעו בפועל.
איתמר גרוטו: ואני חושב שנכון שיהיו יותר מיטות, זה יוריד את העומס על בית חולים ויוריד את התקלות.
איתמר גרוטו: לכן זה חשוב לדבר על הנקודה הזאת.
איריס שפיגל: אבל זה לא - - - יותר מיטות, אין אחיות - - -
שלי יחימוביץ': אנחנו תכף נמשיך עם האחיות, אבל הצטרף אלינו חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.
מסעוד גנאים: תודה גברתי היושבת-ראש.
מסעוד גנאים: אני מודה לך על קיום הדיון הזה.
מסעוד גנאים: אני חושב שבקשר לאחיות, אנחנו צריכים כולנו לעמוד לצדן.
מסעוד גנאים: הן חיל הרגלים, בסוף הן שבחזית.
שלי יחימוביץ': מה זה השימוש במונחים הצבאים האלה?
מסעוד גנאים: מה לעשות, טרמינולוגיה, אתם כולכם - - -
שלי יחימוביץ': נדבקת בחיידק.
מסעוד גנאים: האווירה כולה משתמשת בטרמינולוגיה הצבאית, מה לעשות.
מסעוד גנאים: אבל לא, פה במובן החיובי, האזרחי, האנושי, המדרגה הראשונה.
מסעוד גנאים: אני אישית, לצערי, לפני כמה חודשים, רק חוויתי, הייתי באחד מבתי החולים במיון וחוויתי איך אחד מהבריונים התנפל על אחות.
מסעוד גנאים: כולנו צריכים לעמוד לצדן של האחיות שהן העמוד השדרה של מערכת הבריאות, כי בסוף צריך לתת להן את ההגנה דרך שוטרים, דרך מאבטחים, דרך הכול, אבל אני חושב שהאבטחה הראשונה שלהן זה הערכת העבודה שלהן דרך שיפור תנאי העבודה שלהן.
מסעוד גנאים: לכן כולנו נעמוד לצדן, וכולנו בסוף נהיה מאוחדים כחברי כנסת, כחברי כנסת, ואני מקווה שהממשלה ומשרד הבריאות ישמעו בקולנו בסוף ויעריך את עבודתן של האחיות וייתן להן את הכבוד שהן ראויות לו.
שלי יחימוביץ': מיכאלה קורצקי, נמצאת כאן?
שלי יחימוביץ': אחות מיילדת 14 שנים בבית החולים סורוקה, בבקשה.
מיכאלה קורצקי: בוקר טוב.
מיכאלה קורצקי: תודה רבה.
מיכאלה קורצקי: אני אתן ממש מעט מספר בהתחלה רק בשביל שתבינו את סדר הגודל של מה שקורה בחדר הלידה של סורוקה, שזה החדר הלידה הכי גדול בארץ.
מיכאלה קורצקי: הוא משרת את גודל האוכלוסייה הגדול ביותר.
קריאה: 17,700 לידות.
מיכאלה קורצקי: 17,772 לידות בשנה, בשנת 2017.
מיכאלה קורצקי: זה אומר בסביבות 1,500 לידות בחודש, זה אומר 60 לידות ליממה.
מיכאלה קורצקי: רק אתמול הייתי במשמרת בוקר והיו לנו 27 לידות על שמונה מיילדות שמתרוצצות בין כל הלידות, תעשו את החישוב בעצמכם.
מיכאלה קורצקי: אין זמן לנשום, אין זמן לשתות, אין זמן לאכול, ואין זמן להתייחס למטופלות שלנו בכלל.
מיכאלה קורצקי: החישוב של התקינה שנעשה בשנות ה-90 אומר: מיילדת אחת על 161 לידות בשנה.
מיכאלה קורצקי: אנחנו מזמן כבר מעבר לזה, ממש בחישוב ככה גס מאוד שעשינו זה בערך 200 ומעלה לידות למיילדת לשנה.
מיכאלה קורצקי: כך שאנחנו תוך חמישה-שישה חודשים יכולים בעצם לסגור את הבסטה ולהגיד: אוקיי, יש לנו 161 לידות לכל מיילדת, אז אנחנו יכולות ללכת.
מיכאלה קורצקי: כמובן שזה לא נעשה.
מיכאלה קורצקי: חסרות לנו מאוד ידיים עובדות.
מיכאלה קורצקי: בתוך התקנים שיש לנו, שאנחנו לא מצליחים לאייש גם את התקנים הקיימים, מגולמים לנו גם כוחות העזר, למשל, שהם מצוינים לנו ואנחנו לא יכולים בלעדיהם.
מיכאלה קורצקי: אבל לכוח עזר אני לא יכולה להגיד: האישה הזאת יולדת, רוצי תקבלי לידה במקומי.
מיכאלה קורצקי: וכשיש לי לידות במקביל, כשאני מופקדת על שלוש מיטות, ולפעמים זה גם יותר, כי חסרה מיילדת, אז מה אני עושה?
מיכאלה קורצקי: מי מתייחס ליולדת הזאת?
מיכאלה קורצקי: המצב הזה יוצר סכנת חיים ממשית ליולדות ולתינוקות, לעוברים.
מיכאלה קורצקי: אנחנו בתור מיילדות מופקדות בעצם, אם יש לי 30 יולדות, אז יש לי בעצם 60 מטופלים שאני צריכה לדאוג להם.
מיכאלה קורצקי: ואם אני, אחרי שקיבלתי לידה, התינוק נשאר בחדר ואני רצה ללידה אחרת, וזה קורה לא אחת ולא שתיים, מי שומר על התינוק?
מיכאלה קורצקי: וקרו לנו מקרים שתינוק הפסיק לנשום ולא היה מי שראה.
מיכאלה קורצקי: וקרו לנו מקרים שיולדת דיממה ואף אחד לא יכל לבוא ולראות את זה.
מיכאלה קורצקי: וזו סכנת חיים ממשית.
מיכאלה קורצקי: תינוקות שמורידים רמת סוכר, כי לא הורדנו אותם למחלקת תינוקות בזמן כי אין לנו מי שיעשה את זה, כי אנחנו מטלות כרגע בנשים שיולדות.
מיכאלה קורצקי: מספר הפניות למיון יולדות הוא בערך 30,000 לשנה.
מיכאלה קורצקי: זה אומר שביום בין 120 לבין 140 פניות.
מיכאלה קורצקי: זה המון ואנחנו לא מצליחות לעמוד בזה.
שלי יחימוביץ': מיכאלה, אני רוצה להוסיף עוד משהו שאתן לא אומרות, אבל הוא קיים, וזה תודעה צרכנית מוגברת של המטופלות, של היולדות, בכלל של המטופלים.
שלי יחימוביץ': ותחושה ככה שהולכת ומתגברת של תביעה לקבל שירות יותר טוב.
מיכאלה קורצקי: נכון, נכון.
שלי יחימוביץ': שזו תביעה מוצדקת לחלוטין, אבל היא לא עומדת בכלל בקנה אחד עם הייבוש והתת-תקצוב, והתיקנון ההולך ויורד של המערכת.
שלי יחימוביץ': ולכן הקושי הוא עוד אפילו הרבה יותר גדול מהדברים הטכניים שאתן מתארות, כמו אקרדיטציה וכן הלאה.
שלי יחימוביץ': נכון, כי אלה דברים שבאמת נאמרו כבר ואני לא אחזור עליהם.
שלי יחימוביץ': אבל באמת יש בפייסבוק הרי כל הזמן רצות קבוצות - -
מיכאלה קורצקי: - - שיוצאות כנגד המיילדות שאנחנו לא נותנות להן לעשות את חוויית הלידה שהן רוצות ומגיעה להן.
מיכאלה קורצקי: אבל אנחנו לא מסוגלות לתת להן את זה.
מיכאלה קורצקי: פשוט לא מסוגלות כי אין לנו ידיים עובדות.
מיכאלה קורצקי: אז הוסיפו עוד מיטות אבל מי יטפל בהן?
מיכאלה קורצקי: מי?
מיכאלה קורצקי: אין לנו מיילדות.
מיכאלה קורצקי: אז בדרום המצב הוא הרבה יותר קשה.
מיכאלה קורצקי: ובאמת, אני לא יודעת, ביקשת איזשהו אקט.
מיכאלה קורצקי: אולי צריך לעשות איזשהם תמריצים למיילדות שיגיעו לדרום, ובכלל לאחיות שיגיעו לדרום.
מיכאלה קורצקי: אולי צריך לעשות איזשהם תמריצים למיילדות במשרות חלקיות שיעלו משרה כי אנחנו כרגע, כאן ועכשיו, צריכות מענה מיידי והוא לא קיים.
מיכאלה קורצקי: הוא לא קיים.
שלי יחימוביץ': חבר הכנסת סעיד אלחרומי, אתה תושב הדרום.
שלי יחימוביץ': אז בטח אתה מכיר את הסיטואציה.
סעיד אלחרומי: נכון.
סעיד אלחרומי: אני הקשבתי בקשב רב לדבריה של האחות הנחמדה.
סעיד אלחרומי: תראו, הסוגיה היא מאוד קשה, אני חושב שבוועדה הזאת דנו פעם בנושא הזה, גם בוועדת העבודה והרווחה היה יותר מפעם דיון בנושא הזה.
סעיד אלחרומי: ואני חושב שאחיות נמצאות בחזית מול החולה עצמו שמגיע לחדר המיון, האימא שמגיעה לחדר היולדות.
שלי יחימוביץ': סעיד, סליחה שאני מפריעה לך.
שלי יחימוביץ': אני רק רוצה להסביר בענייני הוועדות.
שלי יחימוביץ': ועדה שהמנדט שלה הוא לקדם תיקנון, חקיקה וכן הלאה, זו ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
שלי יחימוביץ': אני פשוט – נוכח העובדה שמבקר המדינה בודק גם את הסוגיה הזאת, וזאת הוועדה לענייני ביקורת המדינה – אני לוקחת את זה על עצמי.
שלי יחימוביץ': אבל אני רוצה רק להבהיר שלא יהיו אי הבנות שבסופו של דבר הסמכות לקדם כל דבר שנוגע לתיקנון נמצאת בידי ועדת העבודה והרווחה.
שלי יחימוביץ': כלומר, אני נותנת יד, דוחפת את העגלה ועושה כל שביכולתי, אבל שתבינו את חלוקת התפקידים.
סעיד אלחרומי: אבל באמת לזכותך ותודה על קיום הדיון.
סעיד אלחרומי: זה חשוב מאוד שהוועדה לביקורת המדינה תיתן את דעתה בנושא החשוב הזה.
סעיד אלחרומי: זה לא רק אלימות, זה גם חוסר תקינה, גם שכר גרוע שלא מפתה – אני אגיד את זה בשפה הזאת – צעירות וסטודנטים להגיע לתחום הזה, לתחום של הסיעוד ולהתמקצע בנושא הזה של אחיות.
שלי יחימוביץ': אבל אתה יודע שכאן שמענו סיטואציה הפוכה בעצם, שאין כיסאות ללימודי סיעוד ויש יותר כאלה שרוצים ללמוד מאשר המדינה יכולה לספק.
סעיד אלחרומי: בדיוק רציתי להגיע לזה.
סעיד אלחרומי: אני חושב שצריך לעשות תוכנית חירום בנושא גיוס אחיות, גם משהו משולב גם בין במשרד החינוך, האקדמיה, לבין משרד הבריאות בכדי שנגיע למצב שיש לנו מצד אחד מאגר של אחיות, של הסטודנטים שסיימו לימודי סיעוד, וגם מצד שני לשפר את מצבן של האחיות.
סעיד אלחרומי: זה לא דבר שאפשר לעשות אותו בבת אחת, אבל צריך מיידית בנושא האלימות ובנושא השכר של האחיות.
סעיד אלחרומי: את שני הערוצים האלה אפשר לעשות, אפשר בתקציב 2019 לעשות את זה, ובאופן מיידי.
סעיד אלחרומי: השאר אני יודע שצריך קצת זמן אבל לא להרפות מזה.
סעיד אלחרומי: הנושא השני – אנחנו כפוליטיקאים, אנחנו כאנשי ציבור צריכים ללחוץ.
סעיד אלחרומי: זאת אומרת, לא לשכוח את זה.
סעיד אלחרומי: יש המון נושאים במדינה, אבל אני חושב שבדרום אנחנו נדמה לי היום או מחר אנחנו מוציאים פנייה בשם מספר חברי הכנסת לגבי בית חולים שני בנגב, שמתמסמס הנושא הזה של בית חולים שני - -
קריאה: ממש מתמסמס, כן.
סעיד אלחרומי: - - כן, כבר ארבע שנים מכרז, אני לא יודע איפה הוא הגיע, אבל הוא מתמסמס לאט-לאט, וצריך גם בכיוון הזה ללחוץ.
סעיד אלחרומי: אנחנו אתכם, אנחנו חושבים שהמאבק שלכם צודק ואנחנו לא נרפה מזה.
שלי יחימוביץ': תודה חבר הכנסת אלחרומי.
שלי יחימוביץ': יאנה שפק?
שלי יחימוביץ': מי זאת יאנה?
יאנה שפק: אני.
שלי יחימוביץ': אני אציג אותך.
שלי יחימוביץ': את אחות חדר ניתוח ומדריכה קלינית יותר משש שנים בבית החולים איכילוב.
יאנה שפק: אני מתנצלת.
יאנה שפק: היה פה בלבול.
יאנה שפק: מי שרצתה לדבר זאת חני.
שלי יחימוביץ': אני ראיתי שיש לך המון מה להגיד.
יאנה שפק: אוקיי.
יאנה שפק: יש לי מה להגיד.
יאנה שפק: אני פשוט לא התכוננתי.
שלי יחימוביץ': אני רואה שאת בלי הכנה, יש לך שלוש דקות להגיד מה שעולה על דעתך.
יאנה שפק: כן, הציגו פה מספרים ויש יותר אחיות לומדות, אבל אין תקנים.
יאנה שפק: האוכלוסייה גדלה אז מן הסתם צריך יותר אחיות מפעם.
יאנה שפק: האוכלוסייה, תוחלת חיים עולה, מטלות מתרבות, כל כמה חודשים מביאים לנו נהלים חדשים, משימות חדשות, מעבירים אלינו סמכויות על פעולות שפעם היו פעולות שהרופאים ביצעו והיום האחיות מבצעות.
יאנה שפק: וזה על אותה תקינה שהותקנה בתחילת שנות ה-90.
יאנה שפק: אנחנו לא עומדות במשימות.
יאנה שפק: כמו שחברותיי פה אמרו, עיקר המשימות שלנו הן מול המחשב ולא מול המטופל כבעבר.
יאנה שפק: בעקבות חוסר תקינה וההתייחסות למחשב, אז האלימות באמת עולה כי אנחנו פחות מתייחסים, לוקח יותר זמן להגיע למטופל.
יאנה שפק: אז גם האלימות עולה, וגם אנחנו לפעמים עומדים במשימות בלתי אפשריות.
יאנה שפק: אני עובדת בחדר ניתוח.
יאנה שפק: משרה של אחות אמורה להיות 36 שעות בבית חולים, מקסימום 40 שעות שבועיות, כלומר חמש משמרות בשבוע אחד, ארבע משמרות שבוע אחד.
יאנה שפק: אנחנו עובדים שש משמרות כל שבוע.
יאנה שפק: שש משמרות כל שבוע כשאחת מהן היא כפולה.
יאנה שפק: אני עובדת 17 שעות ברצף לפעמים בלי לצאת להפסקה, בלי לצאת לשתות.
יאנה שפק: אלה משימות בלתי אפשריות.
יאנה שפק: כשמציגים לנו מספרים זה מאוד יפה, אבל אני חושבת שכולנו מבינים שהרפואה שמקבלים חברי כנסת או אנשים שזה, זו לא רפואה שרואה אזרח מן השורה.
שלי יחימוביץ': אפילו לא צריך לעשות שום דבר.
שלי יחימוביץ': שומעים את השם ואני יודעת שאני אקבל שירות יותר טוב בלי להגיד כלום.
שלי יחימוביץ': ולכן תמונת המצב שאנחנו מקבלים היא לא תמונת המצב אמיתית.
יאנה שפק: בדיוק.
יאנה שפק: ואני חושבת שרוב אלה שנמצאים כאן לא יודעים עם מה אחות מן השורה מתמודדת ועם מה מטופל מן השורה מתמודד.
יאנה שפק: ואני חושבת שהגיע הזמן לשנות את זה.
יאנה שפק: וחברנו כאן, שאול סקיף, אמר שהסתדרות האחיות מתקשה להגיע להישגים.
יאנה שפק: אחות עובדת קשה ומשלמת ממשכורתה הלא גבוהה.
יאנה שפק: אם היא מגיעה למשכורת ממוצעת במשק היא צריכה לעבוד משמרות, לילות, חגים, שבתות, ולעזוב את הילדים, והיא תגיע למשכורת ממוצעת במשק אז, זה הרבה מעבר למשרה שלה.
יאנה שפק: ומזה אנחנו משלמים תשלום חודשי להסתדרות האחיות, הרבה כסף.
יאנה שפק: אנחנו עשינו חישוב שההסתדרות מקבלת רק מהאחיות בסביבות 30 עד 50 מיליון שקל בשנה.
יאנה שפק: זה הרבה כסף, כדי להגיד לאחיות שאתם לא מסוגלים לעשות שום דבר.
יאנה שפק: לא מסוגלים לשפר מעבר לזה?
יאנה שפק: תנו לאחרים שמוכנים לקחת על עצמם את התפקיד לעשות.
שאול סקיף: יאנה, חבל, חבל.
שאול סקיף: זה לא המקום.
קריאה: כן, זה לא המקום להגיד את זה.
שלי יחימוביץ': יאנה, תודה.
שלי יחימוביץ': חנה רומנו, ראש צוות מיון כירורגיה בבית החולים מאיר בכפר סבא, בבקשה.
חני רומנו: חני.
שלי יחימוביץ': חני, כן.
חני רומנו: אני לא רוצה לחזור על הדברים ולהיות קלישאתית.
חני רומנו: אז אני קצת אסביר מה זה אומר תת-תקינה בחדר מיון.
חני רומנו: ואני רוצה להתחיל בסיפור.
חני רומנו: אני אחות כבר 16 שנה, ואתמול עבדתי עד 24:00.
חני רומנו: במהלך המשמרת מתה לנו ילדה בת 24.
חני רומנו: אתמול.
חני רומנו: ואנחנו חווים מוות כל יום, זה לא משהו שהוא לא בשגרה.
חני רומנו: אבל למה אתמול זה כל כך נגע בי ואני רוצה לספר ולשתף אתכם?
חני רומנו: כי לא היה לי זמן בתור אחראית משמרת לצאת ולדבר עם האימא, בגלל שבמיון באותה עת שכבו בן אדם שהיה בסכנת חיים כי היה לו התקף לב; היה בן אדם שחטף אירוע מוחי; ובן אדם בשוק ספטי, ואני התביישתי שאין לי רגע, זמן לצאת ולדבר עם האימא, או לתת איזשהו איש צוות שיבוא ויהיה עם ההורים.
חני רומנו: התת-תקינה שאנחנו עובדים בה היא בלתי אפשרית והיא בלתי נסבלת.
שלי יחימוביץ': חני, סליחה על השאלה, אבל זה לא התפקיד של הרופא לצאת ולדבר עם המשפחה?
חני רומנו: ביחד אנחנו יוצאים.
שלי יחימוביץ': ושניכם לא יכולתם לצאת?
חני רומנו: יצאנו לכמה דקות וחזרנו, ולא היה זמן להיות עם ההורים.
חני רומנו: זה משהו שאנחנו חווים אותו כל יום, יום יום.
חני רומנו: אז כשאנחנו נמצאים בבוקר, אז יש עובדת סוציאלית שנמצאת בבית החולים והיא באמת עוזרת לנו.
חני רומנו: אבל זה לא עובד במשמרות הצפופות והבלתי נסבלות והבלתי סבירות שאנחנו חווים.
חני רומנו: תת-תקינה זה אומר שאנשים נמצאים בחדרי מיון שעות על גבי שעות.
חני רומנו: ורבותיי, ואמרה יאנה, כל מי שיושב פה לא מקבל את השירות שהאזרח הפשוט מקבל.
חני רומנו: אנשים נשארים שעות על גבי שעות, ואני יכולה להעיד ולהגיד שבשנים האחרונות זה רק הולך ומחריף.
חני רומנו: אם פעם היה זמן ממוצע במיון ארבע שעות אז היום אנחנו מגיעים לעשר שעות, עשרים שעות.
חני רומנו: לנו אין השהיה במיון, אז אנחנו משתדלים לא לעבור את העשר שעות.
חני רומנו: אבל לבן אדם שנכנס למיון ונמצא עשר שעות במיון זה איום ונורא, ושאף אחד לא יחשוב ולא ישלה את עצמו שאנשים לא מתים בגלל שאין לנו כוח אדם.
חני רומנו: כי אין לי אחות שתלך לבדוק עוד פעם, לקחת מדדים, ואין לי אחות שתביא לזקנה במסדרון את כוס התה שלה, והזקנה הזאת שאינה לה אפילו מלווה שוכבת עשר שעות ואין מי שייתן לה את המענה הכי פשוט של להחליף טיטול.
חני רומנו: רבותיי, מישהו פעם בשולחן הזה היה תלוי במישהו אחר שיביא לו משהו לשתות?
חני רומנו: שיחליף לו טיטול כי הטיטול שלו מגיע עד הגרון, כי הוא שוכב כבר שעות בתוך השתן שלו?
חני רומנו: אף אחד מכם לא היה, ואף אחד לא יודע מה זה.
חני רומנו: ואני יוצאת מחדר מיון עם דמעות בעיניים כל משמרת.
חני רומנו: ואני חושבת שזה בושה וחרפה שאף אחד כאן לא קם ואומר – ואני רוצה לענות לשאול סקיף על העניין הזה של ועד האחיות.
חני רומנו: רבותיי, מי שמחזיק מערכת הבריאות במדינת ישראל אלה האחיות.
חני רומנו: אל תשלו את עצמכם שמישהו אחר - - -
שאול סקיף: נכון, נכון.
חני רומנו: שנייה, תנו לי לסיים.
שאול סקיף: מאה אחוז.
חני רומנו: ולכן ביום שאנחנו נגיד שלא עוד ואנחנו לא מוכנות יותר לעבוד ככה, לא מוכנות יותר לעבוד ככה, מערכת הבריאות קורסת תוך שבוע, תוך שבוע, בגלל שחולים ימותו במסדרונות - -
קריאה: כבר מתים.
חני רומנו: - - וחולים יחיו בתוך שתן ובתוך צואה, תסלחו לי על הדברים.
חני רומנו: זה נורא ואיום.
חני רומנו: והגיע הזמן באמת שתקומו ותפתרו את הבעיה הזאת של האחיות.
חני רומנו: אנחנו אפילו לא מסוגלים למלא את תת-התקינה שיש לנו במיון.
חני רומנו: אחיות לא רוצות לבוא לעבוד במיון.
חני רומנו: אף אחת לא רוצה את זה, ובצדק.
חני רומנו: למה?
חני רומנו: למה להכניס ראש בריא למיטה חולה?
שלי יחימוביץ': חני, תודה.
שלי יחימוביץ': אני חייבת לספר שלפני כמה שנים הייתי לילה שלם עם הבת שלי בחדר המיון, חשד - - - וזאת הייתה חוויה מכוננת בשבילי, כי ראיתי שתי רופאות צעירות, שתי אחיות בערך בגילי, ופשוט זה היה בלתי אפשרי.
שלי יחימוביץ': אני הסתכלתי עליהן בהערצה, בסגידה ובדאגה, כי הכמות של ההתמודדות, גם עם החולים וגם עם קללות ואיומים, והשפלות, וחרדות של הורים שמגיעים ובטוחים שהילד שלהם הולך למות אוטוטו, גם אם זה לא מדויק.
שלי יחימוביץ': אז מה שצריך לשאת בסיטואציה הזאת הוא בלתי נתפס.
שלי יחימוביץ': אני לא חושבת שיש עוד איזשהו מקצוע שהוא כל כך, כל כך קשה, ובסטרס כל כך גבוה, ועם דרישה למיומנות כל כך גבוהה.
מיכאלה קורצקי: לכן השחיקה היא בהתאם.
מיכאלה קורצקי: בגלל זה האחיות עוזבות.
שלי יחימוביץ': והשחיקה היא מאוד-מאוד גדולה, זה נכון.
שלי יחימוביץ': מיכל ברמי עבדה כאחות במחלקת פגים ותינוקות 20 שנה בסורוקה, הייתה יו"ר ועד העובדים לשתי קדנציות עד שיצאה לגמלאות, מיכל, בבקשה.
<< אורח >> מיכל ברמי: אני החתיארית פה.
<< אורח >> מיכל ברמי: אני זוכרת כשבאו ובדקו את התקינה אצלנו.
<< אורח >> מיכל ברמי: כשבאו ובדקו את התקינה בשנת 1996 ישבו ורשמו מה אנחנו עושים.
<< אורח >> מיכל ברמי: ואז הייתה חתיכת נייר, ואז מדדנו לחץ דם וכתבנו, ומדדנו חום וכתבנו, הבאנו את האוכל, ישבנו, דיברנו, הבאנו תרופות.
<< אורח >> מיכל ברמי: ואז התקינה הייתה מאוד מתאימה.
<< אורח >> מיכל ברמי: אם עובדים בפנימית, למשל, 0.85 לכל מיטה.
<< אורח >> מיכל ברמי: 0.85 לכל מיטה זה היה מצוין אז, לתקופה ההיא.
אורי פליישמן: גם לא.
אורי פליישמן: גם אז לא היה רלוונטי.
אורי פליישמן: זו הייתה תוצאה של פשרה.
אורי פליישמן: מבחינה היסטורית זה גם לא נכון.