GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב גיל: אבל צריך לתת עדיפות לאלה שלא מקבלים.
יגאל בן-שלום: התשובה היא זאת: לגבי השוואת זכויות אלמן ואלמנה, אנחנו מאד בעד.
יגאל בן-שלום: העלות היא כ-110 מיליון שקלים.
יגאל בן-שלום: זה נמצא כרגע בדיונים מול משרד האוצר, שנציגו נמצא פה ויכול להתייחס לנושא הזה.
משה גפני: זה צריך חקיקה, לא?
יגאל בן-שלום: מחייב חקיקה, כן.
יגאל בן-שלום: לגבי הנושא של הצמדה לשכר הממוצע – אנחנו מאד בעד הצמדה לשכר הממוצע, ותובעים את זה.
יגאל בן-שלום: למען ההגינות אומר שאם לא יסכימו להצמדת השכר הממוצע, אנחנו מוכנים לבדוק פתרונות ביניים, שמגדילים את ההצמדה לא במלואה לשכר הממוצע, אלא לעלייה בשכר הריאלי.
יגאל בן-שלום: אבל, אנחנו בעד השכר הממוצע.
יגאל בן-שלום: לגבי האחוז וחצי - התחייבות הממשלה היא להחזיר את זה ב-2007.
יגאל בן-שלום: אנחנו, בדרישות של המוסד לביטוח לאומי, מבקשים להחזיר את זה כבר ב-1.1.06.
משה גפני: מה הערך של העמדה שלכם, לאחר שהאוצר הלאים את המוסד לביטוח לאומי?
משה גפני: זאת אומרת.
משה גפני: יש פעם שאתם – סליחה שאני אומר את זה כך, אבל אתם אמרתם - - -
מל פולישוק-בלוך: האוצר הלאים את כל הממשלה.
מל פולישוק-בלוך: לא רק את הביטוח הלאומי.
משה גפני: אבל הוא הלאים את המוסד לביטוח לאומי.
משה גפני: הרי היה תהליך חקיקה שלם ,ואישרו, והמוסד לביטוח לאומי נלחם נגד זה, והחשב - הרי המוסד לביטוח לאומי הוא ביטוח.
משה גפני: בא האוצר, ושם את ידו הגדולה על הביטוח הלאומי.
משה גפני: אני שואל: האם הייתה פעם עמדה של המוסד לביטוח לאומי, מאז ההלאמה הגדולה – סליחה שאני מתבטא ככה, אבל - - -
יגאל בן-שלום: זה בסדר גמור.
משה גפני: קחו חצי ממה שאני אומר, זה גם מספיק.
משה גפני: האם הייתה עמדה של המוסד לביטוח לאומי, שהאוצר קיבל אותה.
משה גפני: לא כסף שאתם רוצים להחזיר, אלא כסף שאתם רוצים לתת לאנשים המבוטחים?
משה גפני: האם התקבלה עמדתכם בשנתיים האחרונות?
יגאל בן-שלום: אני חושב שיש לנו עמדה מוסרית וציבורית שקולה נשמע.
משה גפני: זה ברור, זה ודאי.
יגאל בן-שלום: נכון שאין לנו עמדה מכרעת, אבל יש לנו שני דברים שאני רוצה להגיד: לפחות, אפשר לציין לזכותו של המוסד לביטוח לאומי, את השנה הזאת, שלפני הגשת תקציב הממשלה בתחילת אוגוסט, אנחנו פרסמנו לראשונה בתולדות המדינה את דוח העוני באמצע השנה, לפני הגשת התקציב, ואני חושב שהפרסום הזה והאמירה הזאת על מצבם של הקשישים והאחרים, עד היום נותן את אותותיו ברצונם של הממשלה והאוצר לנסות ולהכין תוכניות לגבי העוני, כתוכניות.
יגאל בן-שלום: לגבי עמדת המוסד לתוכניות שאנחנו רוצים לקדם בתחום הקשישים והאחרים - אנחנו מציגים את זה לאוצר, אבל ההכרעה היא של האוצר ולא שלנו.
משה גפני: אתם יודעים שזה הזמן שלכם, החודשים האלה.
משה גפני: בגלל שכולם, גם עמיר פרץ, גם שרון, גם אולמרט – כולם היום בעד העניים.
יגאל בן-שלום: נכון.
משה גפני: היום אתם הופכים להיות מכריעים.
משה גפני: האמירה שלכם היום היא חשובה מאד.
משה גפני: אני אוכל לתקוף את שלושתם יחד.
מל פולישוק-בלוך: חבר הכנסת גפני, הם אמורים להיות שירות ציבורי, אבל השר הממונה עליהם צריך לעשות את המלחמה הפוליטית.
מל פולישוק-בלוך: וזה לא נעשה.
משה גפני: בסדר – נעשה מה שנעשה.
מל פולישוק-בלוך: אבל, בלי לפגוע חלילה באחריותו של השר הממונה, אני רוצה להגיד לכם, אנשי הביטוח הלאומי: לא מזמן, אנחנו נתקלנו – סוף סוף, אני אומרת – באחריות של פקידים ציבוריים שעומדים בראש סל הבריאות.
מל פולישוק-בלוך: בא יושב ראש סל הבריאות – אני לא זוכרת את השם שלו – ואמר:
מל פולישוק-בלוך: אני בכסף שהאוצר מקנה לי לסל בריאות, לא אקח אחריות, לדעתי, זה לא נותן את הבריאות הראויה.
מל פולישוק-בלוך: והוא אמר: אני אתפטר מתפקידי.
מל פולישוק-בלוך: חלק התפטרו גם, חלק לא היו יכולים לקבל את ההחלטה.
מל פולישוק-בלוך: וכמובן, כשבא האחראי - מהסקטור הציבורי, אני מדגישה, המקצועי - ואומר את דברו, השר לא יכול היה שלא לגבות אותו, התוצאה הייתה שעוד כמה מאות מיליוני שקלים הלכו לסל הבריאות.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה מחובתכם, תפקידכם, להביע את העמדה המקצועית הזאת בקול רם, לדרוש שהשר הממונה ייתן לכם את הגיבוי בקול רם, וביחד תעשו את מה שצריך, להחזיר את כל מה שנאמר פה.
מל פולישוק-בלוך: נכון שזה לא נושא הביקורת, אבל מכיוון שאנחנו כבר עוסקים ברווחה, וגם אני ציינתי, חבר הכנסת גפני, בתחילת דברי היום, שאין היום פוליטיקאי ראוי לשמו שלא מדבר על רווחה ועל הזקנים, והחולים והנכים - - -
משה גפני: יעבור להם, אל תדאגי.
מל פולישוק-בלוך: מדברים.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה גם שיהיה מעשה.
מל פולישוק-בלוך: זה ההבדל.
מל פולישוק-בלוך: ולכן, אני חושבת שזה מתפקידכם.
משה גפני: זה נכון, נכון לגמרי.
יגאל בן-שלום: אני חושב שבשנה, שנה וחצי האחרונות, אי אפשר להאשים את המוסד הביטוח הלאומי שהוא לא מבטא את עמדתו המקצועית, בצורה מקצועית, גלויה, נכונה, בכל אמצעי התקשורת ובאומץ לב.
יגאל בן-שלום: ולמרות שיש עלי אישית לחצים, לעתים, לא להתבטא כמו שאני מתבטא, אני חושב שאני אומר את האמת ובצורה מקצועית.
יגאל בן-שלום: ועובדה שתפקידינו כמשרתי ציבור זה להציג את הנתונים, לומר אותם, ולדבר.
יגאל בן-שלום: ואני מדבר עם סגן השר, עם כולם - - -
2200: כמיטב המסורת של כמה מנכ"לים, קודמיך.
2200: בהחלט.
יגאל בן-שלום: ואני לא פוליטיקאי, ולכן אני אומר רק את דעתי המקצועית ואני לא נכנס לפוליטיקה, כאשר אני מקווה שדעתי המקצועית מדברת בקרב הפוליטיקאים.
יגאל בן-שלום: ולא לחינם יושבים אתי חברי כנסת מכל הסיעות, מכל המפלגות ומקבלים ממני נתונים שמשרתים אותם בהתבטאות בכנסת.
יגאל בן-שלום: לגבי יעקב גיל וגם לגבי בקשתה של יושבת ראש הוועדה – אכן, אנחנו נעשה כל מה שניתן ויותר מזה.
יגאל בן-שלום: אנחנו גם השנה נקדיש מאמץ במערכות הקיימות לשפר את המחשוב באמצעים הקיימים, וגם נשתדל להקדים את התוכנית הכללית הגדולה.
יגאל בן-שלום: ובאמת, נושא זיקנה ושאירים הוא בעדיפות ראשונה שלנו בתכנון המערכות, והנה, לפני ישיבת הביקורת קבעתי שבין כל המערכות שהולכים לטפל בהן מחדש – זיקנה ושאירים, נפגעי עבודה וילדים – זיקנה ושאירים זו המערכת הראשונה שמתכננים אותה מחדש ונשתדל להקדים את התכנון.
מל פולישוק-בלוך: ברור לך, שברגע שיש לך מערכת משופרת, נכונה, אתה חוסך הרבה כספים.
יגאל בן-שלום: בהחלט.
יפה מרוז: לכן גם האוצר אישר את זה.
מל פולישוק-בלוך: זו גם היעילות.
מל פולישוק-בלוך: אני רק רוצה לחזור ולדרוש, שאתה, כמי שמוביל את המוסד הגדול הזה, תדאג לכך שהעובדים לא יעכבו את הביצוע.
מל פולישוק-בלוך: אתה, מהצד של ההנהלה, צריך לדאוג שהביצוע יהיה מהיר, ולדאוג לכך שגם העובדים לא ייאבקו.
מל פולישוק-בלוך: לא יעלה על הדעת שהמאבק הזה יהיה על חשבונם של אלה שצריכים לקבל את הקצבה.
יגאל בן-שלום: אנחנו צריכים את סיועו של עמיר פרץ בעניין הזה.
מל פולישוק-בלוך: אני מאד לא אוהבת לדבר פוליטיקה בישיבות מקצועיות, אבל מכיוון שאני גם פוליטיקאית והעלית לי את זה להנחתה, מה שנקרא – עמיר פרץ לא עוזר למסכנים, רק לוועדים גדולים.
2200: אני חייב למחות.
מל פולישוק-בלוך: אתה תמחה, ואני אמרתי.
2200: השבוע הייתה ישיבה מיוחדת של הנהגת ההסתדרות בנושא ביקור חולים.
2200: שום גוף מהגופים החזקים לא זכה לזה.
2200: ישיבה מיוחדת.
2200: וההסתדרות כרגע, כולה, תנקוט בצעדים ארגוניים כדי לדאוג למסכנים של ביקור חולים.
2200: ואותו דבר לגבי הרשויות המקומיות.
2200: זה לא נכון שלא עוזרים למסכנים.
2200: זו תעמולה שאין לה שום בסיס.
מל פולישוק-בלוך: אין לך מושג כמה מים שרפנו פה על זה.
מל פולישוק-בלוך: זו גם פוליטיקה.
מל פולישוק-בלוך: תודה רבה, יגאל.
יגאל בן-שלום: תודה רבה.
משה גפני: אפשר להרחיב בעניין הזה?
משה גפני: כמה דקות?
מל פולישוק-בלוך: איזה עניין?
מל פולישוק-בלוך: של ביקור חולים?
משה גפני: של עמיר פרץ.
מל פולישוק-בלוך: לא.
מל פולישוק-בלוך: כי אם אנחנו נדבר על עמיר פרץ, אנחנו נדבר גם על ביקור חולים.
מל פולישוק-בלוך: ואתה לא תרצה שאנחנו נדבר על ביקור חולים.
משה גפני: אני בעד לדבר, אתם טועים בעניין הזה.
משה גפני: אני העליתי את זה במליאה ביום רביעי.
מל פולישוק-בלוך: גם אני.
מל פולישוק-בלוך: מזמן.
משה גפני: אני העליתי את זה ביום רביעי.
משה גפני: אני, לא מעניין אותי – מעניינים אותי העובדים.
מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזאת אחת השערוריות הגדולות שיש במדינת ישראל, גם כלפי העובדים וגם כלפי החולים - - -
משה גפני: נכון, מה השאלה?
מל פולישוק-בלוך: אבל נעזוב את זה עכשיו.
מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת לשמוע עכשיו את הגמלאים.
מל פולישוק-בלוך: עורכת הדין יהודית נחמן, בבקשה.
יהודית נחמן: גברתי, אם שמעת את הדין וחשבון של מבקר המדינה לגבי הביטוח הלאומי - התבלטו כמה בעיות.
יהודית נחמן: למשל, הנושא של מיצוי זכויות.
יהודית נחמן: יש אנשים שלא מקבלים את מה שמגיע להם, ואם מגיע להם הם יכולים לקבל רטרואקטיבית תקופה מסוימת, ויש כאלה שאם יש להם חובות, לא ניתן לגבות אותם.
יהודית נחמן: לא שמעתי כאן שהחוב הזה מתיישן אי פעם.
יהודית נחמן: שאפשר להפסיק לדרוש מהקשישים שקיבלו אי פעם משהו שלא היה מגיע להם, לפני שנים רבות.
יהודית נחמן: השאלה היא אם גם לגבי זה יש איזו תקופה שאי אפשר לבוא אליהם בטענות.
מל פולישוק-בלוך: יש להניח שחלק גדול מהם כבר לא בחיים, צר לי להגיד את זה.
מל פולישוק-בלוך: אז החוק הוא לא "כצעקתה".
יהודית נחמן: כשהחוק קיים, מחפשים אותם.
יהודית נחמן: שולחים להם התראות.
יהודית נחמן: רצוי היה שמבקר המדינה יראה לנו כמה כסף השקיע הביטוח הלאומי לצורך מימון חקירות, לבדוק כמה אנשים קיבלו יותר ממה שמגיע להם, וכמה כסף השקיע הביטוח הלאומי כדי לחפש אנשים שלא קיבלו.
מל פולישוק-בלוך: הערתך נכונה.
מל פולישוק-בלוך: אני רק מבקשת שאלה: כמה כסף אתם משקיעים באיתור אלה שצריכים לקבל?
מל פולישוק-בלוך: את הזכרת קודם גם את הזקנים וגם את השאירים.
יפה מרוז: אין לי נתון כספי.
מל פולישוק-בלוך: סדר גודל.
יפה מרוז: אין לי, אני נורא מצטערת.
יפה מרוז: אנחנו כל חודש מחפשים את האנשים במחשב, על פי כל הקריטריונים שלא פרטתי אותם, ואנחנו שולחים אליהם הביתה, חודשיים לפני שהם מגיעים לגיל הפרישה, הודעה – תבואו, תגישו תביעה.
יפה מרוז: עם טופס תביעה שהוא כבר מלא, עם כל הפרטים האישיים שלהם.
יפה מרוז: הרבה פעמים כל מה שהאיש צריך לעשות זה להכניס את חשבון הבנק, לחתום ולהביא אישור מהמעסיק שהוא הפסיק לעבוד.
מל פולישוק-בלוך: אולי הכתובות לא נכונות?
יפה מרוז: אנחנו הולכים לפי הרישום במרשם, או, אם האיש נתן למוסד לביטוח הלאומי כתובת אחרת, אנחנו לוקחים א הכתובת המעודכנת שידועה לנו.
יפה מרוז: לא יכולים להגיע לכתובות שאנחנו לא יודעים עליהם.
מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, אתם יושבים במשרד ומחפשים את האנשים.
מל פולישוק-בלוך: זה מה שאת אומרת לנו.
יפה מרוז: לא, אני רוצה עוד שניה - - -
משה גפני: אולי רק לפני שאת משיבה, אם אפשר רק לחדד.
משה גפני: השאלה היא עקרונית.
משה גפני: האם המוסד לביטוח לאומי משקיע יותר מאמצים באיתור חייבים או איתור זכאים?
משה גפני: גם זה את לא יודעת לענות?
יפה מרוז: אני לא יכולה.
יפה מרוז: מה שאני יכולה להגיד לך זה שדווקא בזיקנה ושאירים, לפי נתונים שידועים לי, מספר החקירות שנעשות לגבי החייבים הוא הכי נמוך בקרב הגמלאות במוסד לביטוח לאומי.
אילנה שרייבמן: לא רק זה.
אילנה שרייבמן: לפי כמות החובות, גם בזה לא השקענו כל כך הרבה כספים, באיתור חייבים.
יפה מרוז: אני לא יכולה להשיב על זה, אני מצטערת.
יהודית נחמן: אני עוסקת בנושא הזה הרבה זמן.
יהודית נחמן: עוד לא נתקלתי באדם שלא רוצה לקבל את קיצבת הזיקנה של הביטוח הלאומי.
יהודית נחמן: ואני רוצה להגיד לכם - - -
מל פולישוק-בלוך: גם כשהיא עומדת על אלף שקלים מסכנים.
יהודית נחמן: כן.
יהודית נחמן: עשרות שנים אני עוסקת בנושא הזה.
יהודית נחמן: יכול להיות שיש אנשים שלא רוצים ויש לכך סיבות.
יהודית נחמן: הם מפחדים שהביטוח הלאומי יבדוק להם את החשבונות, הם לא יודעים אם זה גיל מותנה, אם ההכנסה לא עוברת על המותר.
יהודית נחמן: כל מיני דברים.
יהודית נחמן: אילו היו יודעים את האמת, שבגיל מסוים אין הגבלות, שמה שהם מרוויחים מותר להרוויח - תגלו את הכל, תקבלו - מי עושה את זה?
יפה מרוז: אנחנו אומרים להם את זה.
מל פולישוק-בלוך: אומר הביטוח הלאומי – לפחות לפי הדוח של המבקר - שיש חשיפה של זכויות.
מל פולישוק-בלוך: האם אתם רואים את זה בשטח?
מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת: החשיפה היא ברורה?
מל פולישוק-בלוך: האם היא מפורטת מספיק?
מל פולישוק-בלוך: האם היא מגיעה לכל מי שצריך לקבל את זה?
2200: במפורש לא.
אילנה שרייבמן: אני רוצה דווקא לענות, אם אפשר.
מל פולישוק-בלוך: מעבר למילה לא – אני בכוונה עושה את זה יותר בצורה של דיאלוג – מה אתה חושב שצריך לעשות?
מל פולישוק-בלוך: איך?
2200: צריך הרבה יותר פרסום.
2200: את אמרת קודם – טלוויזיה, וכן הלאה.
2200: וצריך שכל אדם יגיע למודעות.
2200: בעיית הזכויות תמיד היא בעיה של חוסר מודעות.
2200: לפעמים זה מדהים, מה שקורה.
2200: צריך להשקיע הרבה יותר מאמצים בפרסום, על מנת שאנשים יידעו את זכויותיהם.
מל פולישוק-בלוך: ואתה אומר שטלוויזיה תועיל יותר.
2200: בוודאי.
מל פולישוק-בלוך: האם אי פעם פרסמו בטלוויזיה?
מל פולישוק-בלוך: אני עצמי לא ראיתי אף פעם.
יפה מרוז: לגבי זיקנה – לא.
יהודית נחמן: אדם בגיל הזה מאד חרד.
יהודית נחמן: הוא מקבל משהו מגרמניה, הוא מקבל משהו מהבן שלו – זה יפריע לו – אני לא הולך לקבל, תעזבו אותי.
יהודית נחמן: זוהי התגובה של מי שאין לו הידע המתאים.
מל פולישוק-בלוך: האם מישהו קיבל אי פעם מכתב – אלה שכן יש להם כתובת נכונה – ובו פרטים מה בדיוק מגיע לו ומה זכויותיו?
יפה מרוז: כן, אנחנו שולחים.
יפה מרוז: יש הודעה מאד מפורטת.
אילנה שרייבמן: יש אנשים, בהם אפילו שמוכרים בציבור, שמפורש לא רוצים להגיש תביעה.
אילנה שרייבמן: הם מודעים, הם יודעים - - -
יהודית נחמן: מוכרים בציבור – אז אולי באמת יש כאלה שיש להם פנסיה של עשרים אלף שקל.
יהודית נחמן: מה, הוא ילך?
יהודית נחמן: ממילא מדברים שהם לא צריכים לקבל.
יהודית נחמן: אני לא מדברת על אלה.
אילנה שרייבמן: דיברנו עם חלק מהאנשים.
מל פולישוק-בלוך: אני לא מבינה.
מל פולישוק-בלוך: דיברת על מוכרים בציבור.
מל פולישוק-בלוך: מה, זה איזה מיליונר שיש לו - - -
אילנה שרייבמן: לא מיליונר.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו לא מדברים על זה.
אילנה שרייבמן: בואו נזכור את הפרופורציות.
אילנה שרייבמן: באמת, אנחנו לא מדברים על עשרות אלפי אנשים שלא ממצים את הזכאות.
אילנה שרייבמן: אנחנו מדברים על אנשים שהגיעו לגיל שבעים, שבהם קבלת קצבת הזיקנה לא מותנית בשום הכנסה.
אילנה שרייבמן: לא רק שאנחנו עכשיו שולחים מכתבים ומסבירים שאין שום חשש, אלא שאנחנו שולחים לביקור בית מתנדבים שלנו, מהייעוץ לקשיש.
מל פולישוק-בלוך: כמה מתנדבים יש לכם?
אילנה שרייבמן: יש לנו 4000 מתנדבים בכל הארץ.
אילנה שרייבמן: והם פרושים בכל המקומות.
מל פולישוק-בלוך: ולהם יש את כל המידע?
אילנה שרייבמן: ואנחנו שולחים אותם לבתים כדי לוודא למה אנשים לא מגישים תביעה.
מל פולישוק-בלוך: חשוב מאד.
יפה מרוז: אני חושבת שעשינו את המקסימום.
אילנה שרייבמן: לא כימתנו את זה בכסף, אבל אנחנו עושים את זה.
יפה מרוז: אנחנו עושים את המקסימום.
יפה מרוז: צריך לזכור שאנחנו מדברים על כ- 200 איש – אני לא חושבת שאלה מספרים גדולים – שאיתרנו, שלא קיבלו קצבה בגיל שבעים.
אילנה שרייבמן: מתוך 700,000 מקבלים.
מל פולישוק-בלוך: השאלה היא אם אלה רק המאתיים שיש, או שאתם פשוט לא הגעתם לעוד אלפיים שיש.
יפה מרוז: גם אם לא הגענו לעוד, זה לעוד חמישים.
יפה מרוז: אני לא חושבת שיותר.
משה גפני: למה אתם שולחים לו?
יפה מרוז: אנחנו מוסד סוציאלי, רואים את עצמנו כמוסד סוציאלי.
משה גפני: לא, אבל למה אתם שולחים לו?
מל פולישוק-בלוך: שיידע את הזכויות שלו.
יפה מרוז: הוא צריך לתבוע קצבה.
משה גפני: למה הוא צריך לתבוע?
משה גפני: למה לא תשלמו לו ושלום על ישראל?
משה גפני: הרי זה מגיע לו, זה לא מותנה בשום דבר.
יפה מרוז: רגע, רגע.
קריאה: ככה דורש החוק.
משה גפני: המחוקק לא נורמלי.
משה גפני: אני אמרתי לו את זה כבר מזמן.
יפה מרוז: אתה צודק.
יפה מרוז: אנחנו חושבים על זה.
משה גפני: זה לא מותנה בכלום.
מל פולישוק-בלוך: תמשיכי.
מל פולישוק-בלוך: כשנולדים לי ילדים, אני מקבלת קצבת ילדים בלי לבקש.
יפה מרוז: נכון.
יפה מרוז: אני עכשיו עוברת לשם, אני מכירה את זה.
יפה מרוז: אנחנו בוחנים עכשיו אפשרות לתשלומים אוטומטיים, במהלך 2006-2007.
יפה מרוז: אין לי את זה עדיין מפורט, ואילנה כאן הזכירה על קצה המזלג את המעבר מנכות לזיקנה, שזה יהיה תהליך אוטומטי כבר בתחילת השנה הבאה, וגם מעבר אוטומטי מזקנה לשאירים – אנחנו נתחיל לשלם שאירים אוטומטית.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו נעשה לכם עבודה יותר קלה – תקשיבי לי טוב – חבר הכנסת גפני ואני נגיש הצעת חוק, שבה כל מי שמגיע לקיצבת זיקנה, מקבל אוטומטית.
מל פולישוק-בלוך: התפקיד שלכם יהיה לאתר את מי שיש לו כפל או בעיות מיוחדות.
משה גפני: זה יעלה הרבה פחות כסף למדינה.
מל פולישוק-בלוך: אל"ף, זה יעלה הרבה פחות.
מל פולישוק-בלוך: בי"ת, זה יהיה הרבה יותר ראוי לאנשים וגימ"ל – מה דעתך?
משה גפני: רעיון נהדר.
משה גפני: רק נבקש פטור מחובת הנחה לפני הבחירות.
2200: רעיון מעולה.
יפה מרוז: אני לא יודעת אם צריך, כי אנחנו הולכים לעשות את זה.
משה גפני: הנה, גם דהאמשה רוצה לעשות את זה.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: ברצון.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אין בעיה בכלל.
יפה מרוז: אנחנו הולכים לעשות את זה בשנה הבאה.
יפה מרוז: אני לא חושבת שצריך חוק פה.
משה גפני: היה ויכוח על הנושא הזה לפני שנתיים בוועדת הכספים, כשהיה דיון על הביטוח הלאומי.
משה גפני: את היית בקואליציה, אני הייתי באופוזיציה.
משה גפני: לכן אמרתי שהמחוקק הזה היה לא נורמלי.
משה גפני: הוא עשה הרבה דברים שטותיים.
משה גפני: בעיקר במה שנוגע לביטוח הלאומי - אז היה דיון בוועדת הכספים ואמרנו: לא צריך לתבוע.
משה גפני: להרוויח את המאתיים האלה?
מל פולישוק-בלוך: תשמע – אני אומרת לכם:
מל פולישוק-בלוך: אנחנו כאן כהחלטה של הוועדה – ברשותך גם, אם תסכים - - -
מל פולישוק-בלוך: אנחנו נגיש תיקון לחוק, אנחנו נדרוש שתהיה קצבת זיקנה אוטומטית למי שהגיע לגיל המיועד, לתקופת ה- איך קוראים לזה?
מל פולישוק-בלוך: הגיל המותנה.
יפה מרוז: מגיל 70 שזה הגיל המוחלט.
קריאות: מגיל 70.
מל פולישוק-בלוך: גיל 70, שזה הגיל המוחלט, בסדר.
יפה מרוז: היום גם יש בחוק הגדרות מדויקות.
מל פולישוק-בלוך: אין פרוצדורה שוועדה מציעה הצעת חוק.
מל פולישוק-בלוך: אנחנו, חברי הכנסת שנמצאים פה – ואני בטוחה שיהיו עוד כמה שיצטרפו אלינו – נגיש הצעת חוק, נבקש פטור מחובת הנחה כדי שנספיק כבר עכשיו, אנחנו נחתים את חברי הכנסת.
מל פולישוק-בלוך: ובא לציון גואל.
מל פולישוק-בלוך: ולכם תהיה פחות עבודה, אני מקווה.
יהודית נחמן: הוזכר כאן על ידי חבר הכנסת גפני, שיש בעיות שטעונות תיקונים בחקיקה.
יהודית נחמן: אחת ההמלצות שצריכה לצאת מכאן היא שמאחר ואין חוק יסוד: זכויות חברתיות, ומאחר שהביטוח הלאומי הוא מעין חוק יסוד כזה שמבטיח את מקור הכנסתו של אדם כשהוא פורש מן העבודה או כשהמפרנס הלך לעולמו, אי אפשר יהיה לתקן אותו באמצעות חוק הסדרים.
יהודית נחמן: אסור יהיה לפגוע בזכויות המוקנות על ידי הביטוח הלאומי באמצעות חוק ההסדרים.
יהודית נחמן: לא יכול להיות שביום בהיר אחד, כשאפשר היה לקבל את הקצבה רטרואקטיבית ארבע שנים אחורה, 48 חודשים, חוק ההסדרים קובע רק 12 חודשים.
מל פולישוק-בלוך: הנקודה שלך ברורה, עורכת הדין נחמן.
מל פולישוק-בלוך: אני בכלל חושבת שחוק ההסדרים הוא חוק גרוע, שצריך לעבור מן העולם - - -
יהודית נחמן: נכון, אבל הוא קיים ועוד מעט יהיה עוד אחד.
מל פולישוק-בלוך: אבל בואי נעבור למשהו אחר.
מל פולישוק-בלוך: כי – טוב, זו הצעה.
עבד-אלמאלכ דהאמשה: למה לא ליצור גם - - - מיוחדת בחוק ההסדרים בקשר לעניין הזה?
עבד-אלמאלכ דהאמשה: אם יהיה חוק הסדרים, אז בעניין הזה הוא לא - - -
יהודית נחמן: אבל בביטוח הלאומי אי אפשר יהיה לפגוע בזכויות העובדים באמצעות החוק הזה.
יהודית נחמן: שיביאו את זה לכנסת עם רוב מיוחס – זה עניין אחר.
יהודית נחמן: אי אפשר כך, במחי יד.
יהודית נחמן: זה לא הולך כך.
מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לומר לך שאני הגשתי כבר למעלה משנה או שנתיים כבר, בעצם, הצעת חוק שמתייחסת לחוק ההסדרים - לא רק בהקשר הזה, יש עוד כמה תחלואים שמנסים לסדר דרך חוק ההסדרים, שלדעתי זה שרירותי ולא רציני, לא מקצועי, אבל החוק הזה תלוי באיזשהו מקום.
מל פולישוק-בלוך: אני לא יודעת אם בכלל יש סיכוי לעשות את זה כרגע.
משה גפני: אני מאד מרוצה מהלהט הצעיר שלך.
משה גפני: גם אני דיברתי ככה כשהייתי בגילך.
משה גפני: המצב הזה של חוק ההסדרים - באמת אם היה חוק יסוד זה היה נפתר.
משה גפני: את פשוט לא חברת כנסת.
משה גפני: אני חבר כנסת, במציאות.
משה גפני: תיקנו פה חוק יסוד בשניה, כשאהוד ברק רצה למנות שרים.
משה גפני: כשמגיע חוק ההסדרים הדיונים בו הם כבר לא ביטוח לאומי.
משה גפני: הדיונים הם כן בחירות, לא בחירות, כן התנתקות, לא התנתקות.
משה גפני: לצערי הרב, זה המצב.
משה גפני: הכנסת לא עושה את מלאכתה בעניין הזה, ואת צודקת לחלוטין.
משה גפני: אני מאמץ את הגישה שלך, אני הולך להגיד את זה – הנה, יושבת ראש הוועדה הבנתי ממנה שהיא גם הולכת לעשות את זה, וחבר הכנסת דהאמשה.
משה גפני: אבל אל תתאכזבי אם עמדתנו לא תתקבל.
2200: כשריח בחירות באוויר – אולי.
יהודית נחמן: אני רוצה להעלות עוד נקודה.
יהודית נחמן: אמרה הגברת מירוז שלגבי גברים – כך הבנתי – הרבה יותר קל למצוא את אלה שלא מיצו זכויות.
יהודית נחמן: לגבי נשים זה הרבה יותר מסובך.
יהודית נחמן: זה באמת מסובך, מפני שיש לנשים מעמד מיוחד, במיוחד נשים נשואות, שעבדו רק חלק משנות העבודה שלהן.
יהודית נחמן: אבל, מספיק להם 144 חודש – זה עוד קיים, גברת מירוז?
יהודית נחמן: זה קיים.
יהודית נחמן: אפשר להחיות זכויות מתות.
יהודית נחמן: זכויות שנשים נשואות אינן יודעות עליהן.
יהודית נחמן: ואפשר לתת להן קצבת זיקנה.
מל פולישוק-בלוך: איך אפשר לעשות את זה?
יהודית נחמן: אפשר למצוא אותן, משום שהן לא יודעות ולא מחפשות.
יפה מרוז: אנחנו ממש עכשיו הולכים לעשות את זה.
יפה מרוז: עכשיו.
יהודית נחמן: בבקשה.
יהודית נחמן: עכשיו, אפשר.
יהודית נחמן: נעשה מבצע לפני כמה שנים - - -
מל פולישוק-בלוך: אתם יכולים לקחת אותה לעבודה, אולי היא תיתן לכם עוד כמה עצות.
יפה מרוז: אני מכירה את גברת נחמן כבר לא מעט שנים.
יהודית נחמן: אני יושבת ראש ועדה עכשיו, אבל פעם הייתי שם – אבל, זה לא יכול להיות.
יהודית נחמן: זה לא טיעון שזה קשה.
יהודית נחמן: הרבה מאד מכספי נשים נשארו בביטוח הלאומי ואין להן זכויות.
יהודית נחמן: כל מי שיש לה 144 חודשי ביטוח, אם עבדה בין גיל 18 ל-30, יש לה קצבת זיקנה בגיל – עכשיו צריך להיות ד"ר לגיל הפרישה עם החוק החדש, תלוי בתאריך הלידה.
יהודית נחמן: אבל יש לה.
יהודית נחמן: אם תחכה עוד חצי שנה, עוד שנה, זה כבר לא משנה.
יהודית נחמן: אבל ככה, היא בכלל לא יודעת.
יהודית נחמן: היא אומרת: אני עבדתי כשהייתי צעירה, אין לי כלום.
יהודית נחמן: יש לה, יש לה ויש לה.
יהודית נחמן: העיקר – תמצאו אותה .
מל פולישוק-בלוך: להערכתך, כמה כאלה יש?
יהודית נחמן: הרבה.
מל פולישוק-בלוך: הרבה אלפים?
מל פולישוק-בלוך: הרבה עשרות אלפים?
יהודית נחמן: אלפים בטח.
מל פולישוק-בלוך: את סיימת, או שיש לך עוד נקודות?
יהודית נחמן: יש לי הרבה, אבל לא רוצה לקחת את כל הזמן.
יפה מרוז: אני אוכל להתייחס לנקודה הזאת?
מל פולישוק-בלוך: אוקי.
מל פולישוק-בלוך: רק לנקודה הזאת.
יפה מרוז: לנקודה הספציפית הזאת – את צודקת.
יפה מרוז: צריך פשוט לחפש אותן לפי ה-144 חודש.
יפה מרוז: אבל אני אגיד לך משהו אחד: היום, אישה בגיל 65, זכאית לקצבת זיקנה כעקרת בית.
יפה מרוז: אז בכל מקרה אישה כזאת תמיד מקבלת ממני טופס תביעה כשהיא מגיעה לגיל 65.
יפה מרוז: אז לדעתי המספר הוא לא כל כך גדול.
יפה מרוז: אנחנו עכשיו בדיוק בתהליך של איתור האוכלוסייה שלא מקבלת קצבת זיקנה, למרות שהיא זכאית.
מל פולישוק-בלוך: אבל לפי מה שאת אומרת, כל אחד צריך לקבל.
יהודית נחמן: גברתי, גברתי, יש הבדל גדול בין עקרת בית שלא הייתה מבוטחת, לבין אישה שהייתה מבוטחת.
מל פולישוק-בלוך: ההבדל גדול במה שהיא תקבל?
יהודית נחמן: גם בגיל שהיא תקבל, וגם במענקי פטירה.
מל פולישוק-בלוך: מה ההבדל?
מל פולישוק-בלוך: תני לנו מספרים.
יפה מרוז: בוותק, רק בוותק.
יהודית נחמן: בין 65 ל-61 יש ארבע שנים.
מל פולישוק-בלוך: עקרת בית תקבל רק מגיל 65 או 67 לצורך העניין?
יהודית נחמן: וזאת יכולה לקבל בגיל הפרישה האישי שלה.
מל פולישוק-בלוך: והעובדת בזמן המותנה.
יהודית נחמן: אין הכנסה עכשיו, היא הפסיקה להיות מבוטחת.
יהודית נחמן: אין ביטוח חובה לאישה נשואה.
יהודית נחמן: היה בזמנו.
מל פולישוק-בלוך: יש פה ארבע או חמש שנים מאד משמעותיות, שהיא צריכה את הכסף בהן.
יהודית נחמן: במהות, אין קצבת שאירים לעקרת הבית שלא שילמה שום דבר, ויש קצבת שאירים לאישה שהייתה מבוטחת.
יהודית נחמן: מענק פטירה לבעל – למרות שאין שוויון בין אלמן לאלמנה – אם היא הייתה מבוטחת, הבעל יקבל.
יהודית נחמן: אבל אלה הם פרטי פרטים שלא כדאי לעייף את הוועדה בהם, ואם אנחנו לא נביא אותם ונשים אותם על השולחן, איש לא יטפל בזה.
יהודית נחמן: תודה רבה.
יהודית נחמן: .
מל פולישוק-בלוך: אני הייתי מבקשת ממך – תכיני לנו בכתב את כל הנקודות האלה שאת חושבת שצריך לתקן אותן.
יהודית נחמן: ועוד נוספות.
מל פולישוק-בלוך: ונוספות.
מל פולישוק-בלוך: ואחת לאחת נבקש את התשובות מה בטיפול, ונעקוב אחר הביצוע.
מל פולישוק-בלוך: בסדר?
2200: אני רק רוצה להעיר שהתברכנו ביועצת משפטית בהתנדבות בהסתדרות הגמלאים, ואתם שמעתם את הידע המקצועי.
2200: הדגש הוא על התנדבות.
משה גפני: זו משרה מלאה, ההתנדבות שלך?
משה גפני: בגלל שאני רוצה אותך בעוד איזה מקום.
יהודית נחמן: - -
קריאה: היא יכולה לעבוד 200% עם הידע שלה.
מל פולישוק-בלוך: חבל באמת שהיא צריכה בהתנדבות, למה שלא תקבל משכורת.
מל פולישוק-בלוך: לא מכם.
מל פולישוק-בלוך: אני אומרת: חבל שאנשים בעלי יכולת - - -
2200: בהסתדרות הגמלאים קבענו כלל, שחברים שעוסקים בכל מיני תפקידים – כולל היושב ראש - לא מקבלים שכר.
יהודית נחמן: אבל אני עוד עובדת במקום אחר.
מל פולישוק-בלוך: כל הכבוד לך.
מל פולישוק-בלוך: רצית להוסיף משהו?
גידי פרבר: יש כאן, בהחלטה של ועדת השרים מ-13 באפריל, סעיף א', הייתה התחייבות שישנו את תקופת הקצבה האקטיבית.
גידי פרבר: וזה היה צריך להיות עד 31 באוגוסט.
גידי פרבר: האוצר – אני שומע עכשיו פה שהם מפסיקים להיות נחמדים.
גידי פרבר: הם ערערו על ההחלטה בכך שגם הסכומים שהיו כנראה קטנים, או התקופות הקצרות, אני מבין שהדברים תקועים.
יפה מרוז: האוצר ערער על החלטת הממשלה לשלם בקצבאות זיקנה ושאירים שלושים חודש רטרואקטיבית, וזה בינתיים תקוע פה.
מל פולישוק-בלוך: מתי היה הערעור?
אילנה שרייבמן: ההחלטה הייתה לפני חודשים ספורים.
מל פולישוק-בלוך: מה עושה ועדת השרים כדי לזרז את העניין?
גידי פרבר: ועדת השרים התכנסה שוב בחילת אוגוסט וסיפרו לנו ש-או-טו-טו.
גידי פרבר: עכשיו אני שומע מהספסלים האחוריים שזה נתקע.
מל פולישוק-בלוך: למה זה לא מגיע לממשלה?
מל פולישוק-בלוך: לפי מה ששמענו אתמול היה זמן לממשלה.
גידי פרבר: היה לה זמן.
גידי פרבר: עכשיו לא נראה לי שיש לה כל כך הרבה זמן.
יפה מרוז: זה חבל.
גידי פרבר: התהליך הוא שהשר שצריך לקדם את הדברים יכול לערער על החלטת ועדת השרים תוך שבועיים מתאריך ההחלטה, אני מבין שערערו, אז הדברים תקועים עד שיתכנסו עוד פעם.
גידי פרבר: ועדת השרים לא מתכנסת, לצערנו, כל כך הרבה בעת האחרונה, היא עסוקה.
מל פולישוק-בלוך: איזו ועדת שרים?
גידי פרבר: לביקורת המדינה.
מל פולישוק-בלוך: אז אני מבקשת לפנות לרמון בנקודה הזאת.
יפה מרוז: אנחנו תמכנו בזה ועקבנו אחרי ההחלטה, וראינו שהיא עוכבה.
מל פולישוק-בלוך: יש עוד משהו?
גידי פרבר: אני מבקש להעלות עוד נקודה שאני גם כתבתי לך עליה, אם כי היא לא נוגעת רק לדברים האלה.
גידי פרבר: סעיף 4 של החלטה ב(ק)85 של ועדת השרים, דיברה על אמצעים ביומטריים לזהות את המוטבים ואת כל הזכאים.
גידי פרבר: זה דבר מאד קריטי, כי חלק מהעובדה שלא מזהים את הזכאים היא באמת כי בעצם אין להם איך.
גידי פרבר: הייתה התחייבות של המוסד לקדם את הדברים.
מל פולישוק-בלוך: אתה מדבר על הנשים הבדואיות.
מל פולישוק-בלוך: או הערביות.
גידי פרבר: גם.
גידי פרבר: השאלה פה היא מה קרה בינתיים, בשלושת-ארבעת החודשים האחרונים, אם הדבר קודם.
גידי פרבר: אני יודע שאחד האנשים שלכם שעבד על זה חלה, וקראתי מה שהוא כתב.
גידי פרבר: השאלה אם יש לכם איזה משהו חדש.
אילנה שרייבמן: מי שמוביל את הנושא הזה במוסד חלה ורק לאחרונה הוא חזר, וגם בהילוך איטי – כי הוא עוד בטיפולים פה ושם.
מל פולישוק-בלוך: אבל יש 4000 איש בביטוח הלאומי.