GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: אני כמובן גם כן מצטרפת לכל ההערות שלך על תת דיווח, אני חושבת שבמקרה של מכון ויצמן האינטימיות ועצם העובדה שהמכון יותר קטן מאפשרת לסטודנטיות או למסטרנטיות או כל מי שניגש, קודם כל הנגשת המקום שאפשר אליו להתלונן והרגשה שבאמת אפשר לגשת.
שלי יחימוביץ': תודה לך עאידה על עבודתך המצוינת בעניין הזה.
שלי יחימוביץ': נלך עכשיו לשאר הדוברים.
שלי יחימוביץ': זה יהיה חברת כנסת כי אני לא רואה כאן חברי כנסת אם כי יש יותר חברי כנסת זכרים פמיניסטים, אני חייבת לציין.
שלי יחימוביץ': חברת כנסת ודוברת אחרת לסירוגין.
שלי יחימוביץ': ריבי גיליס בבקשה.
שלי יחימוביץ': מובילת צוות אקדמיה לשוויון באוניברסיטת תל אביב.
ריבי גיליס: קודם כל אני מודה על זכות הדיבור שאת מעניקה לשטח.
ריבי גיליס: זה משהו לא טריוויאלי.
ריבי גיליס: אני רוצה להעלות כמה נקודות.
ריבי גיליס: הכנתי דברים וכרגיל כל פעם כשמגיעים לדיון זה מתערבב ברגע ששומעים את הצד האחר.
ריבי גיליס: אני רוצה להבהיר משהו מאוד מאוד חשוב.
ריבי גיליס: הידע על הטיפול ועל האופן של ההתמודדות נמצא אצל הנפגעות.
ריבי גיליס: הוא נמצא אצלנו.
ריבי גיליס: לא במערכת, לא במשפט ולא בחוק.
ריבי גיליס: יש לנו סוגים של התמודדויות שאתם לא יכולים ולא משערים שאנחנו מתמודדות איתן.
ריבי גיליס: לכן מאוד מאוד חשוב שנפסיק להיות אויבים או אויבות, מערכת נגד נפגעות, זו תחושה שהמון פעמים נפגעות מקבלות ואני חושבת שחשוב להעלות על סדר היום את הנושא הזה.
ריבי גיליס: אני מסייגת פה ואומרת הפסקת העוינות בין הנפגעות למערכת, אני פונה פה לנפגעות שיושבות וסובלות מהעוינות הזאת בצורה מתמשכת, וצריך לדאוג שזה לא יקרה יותר.
ריבי גיליס: אני רוצה לתת כמה דוגמאות לידע הזה שאנחנו מחזיקות פה, מה בעצם קורה לנפגעת.
שלי יחימוביץ': אני רק אבקש לקצר כי יש הרבה דוברים.
שלי יחימוביץ': אז תתקדמי לדברים המרכזיים שיש לך להגיד.
ריבי גיליס: אולי אני אגיב לדברים שנאמרו על ידי המערכת.
ריבי גיליס: זה לא עוזר לדבר על מספרים בדו"ח, צריך לקרוא ממש דו"ח-דו"ח ולרדת סעיף-סעיף ומקרה-מקרה בשביל להבין - -
שלי יחימוביץ': המספרים יש להם כן משמעות אבל זה לא פותר אותנו מ - - -
ריבי גיליס: זה לא עוזר להמשך הטיפול.
ריבי גיליס: למשל המכללות החרדיות - - -
שלי יחימוביץ': זה לא עוזר ריבי, אבל אם אנחנו רואים שאין דיווח אנחנו רואים שיש בעיה מאוד מאוד גדולה.
ריבי גיליס: נכון אבל במכללות חרדיות ומכללות חרדיות שכולן דיווחו על אפס תלונות, בדיווחים, פניות, זה אומר משהו שאנחנו יכולים ללמוד עליו.
עאידה תומא סלימאן: זה הניתוח שעשתה היועצת המשפטית של הוועדה לקידום מעמד האישה ואפשר לחזור לניתוח הזה.
עאידה תומא סלימאן: בשנה שעברה זה היה הממ"מ, השנה זו הייתה היועצת המשפטית.
ריבי גיליס: נכון.
ריבי גיליס: אבל אלה דברים שאם לא נבין איך המנגנונים ויחסי הכוח עובדים, זה נורא נורא חשוב.
ריבי גיליס: אני רוצה להגיד אפרופו יחסי כוח, וזה הדבר שאני מסיימת איתו.
ריבי גיליס: זה נורא חשוב לפצח את העניין הזה.
ריבי גיליס: למה בעצם שותקות.
ריבי גיליס: ממה אנחנו מפחדות?
ריבי גיליס: האם נציבות - - -
שלי יחימוביץ': או לא שותקות והולכות למרכזי הסיוע במקום לאוניברסיטה.
ריבי גיליס: ברור, אבל לא תמיד למרכזי הסיוע יש אפיק טיפולי בתוך המערכת ואז הן נושרות מהאקדמיה, זה מה שקורה להרבה נפגעות.
ריבי גיליס: בעצם לשאול מה אפשר לעשות בשביל להשאיר את הנפגעות בתוך המערכת, לא רק כשהן ידווחו וברגע שנפגעות יראו שנפגעות קודמות נשארו במערכת הן יבינו שהן יכולות להשאר ואולי לקבל אפילו איזה שהוא סוג של תיקון ופיצוי על הכאב.
ריבי גיליס: זה אחד הדברים שאנחנו מנסים לעשות ולפצח.
ריבי גיליס: תודה.
מירב בן ארי: תודה רבה ליושבות הראש.
מירב בן ארי: אני אדבר בקצרה כי יש הרבה דוברות.
מירב בן ארי: אני גם מברכת, אני חברה בשתי הוועדות אבל בעיקר במעמד האישה ליווינו את זה קרוב לשלוש שנים, את הדיווחים, ראיתי את המספר עכשיו, זה פי שלוש, חייבים לומר ולתת מחמאות.
מירב בן ארי: אנחנו חיכינו ליום הזה שבאמת תהיה היענות, אנחנו עדיין שומעים על אותם מגזרים שבאופן קבוע לא מדווחים, לא הופתעתי או לא עשיתי פרצוף מופתע כמו שאומרים, אבל מצד שני ההיענות והנוכחות שלכם פה היא משמעותית מאוד לוועדה.
מירב בן ארי: אני אגיד בקצרה, אני מניחה שיש פה גם, אני אשמח גם אם נשמע את התאחדות הסטודנטים ואת הדיווח, אני רואה שהוועדה מאוד בעניין של השטח ושל הרקטורים, אני אשמח גם לשמוע את ההתייחסות של הסטודנטים בעצמם.
מירב בן ארי: אמרת משהו והקשבתי לך, שהידע נמצא אצל הנפגעות אבל מצד שני היכולת למנוע או מה שנקרא, הכמה שאפשר למנוע שעוד סטודנט ועוד סטודנטית ייפגעו נמצאת בצד השני של הרקטורים, של הדיקנים ושל כל אותן סמכויות שנמצאות במגע יום יומי גם מול המרצים אבל גם מול הסטודנטים.
מירב בן ארי: אז שוב אני מברכת את כל אלה שממשיכים לדווח לוועדה, זה סופר קריטי בעיני כי בסופו של דבר כששלי דיברה על העניין של הכרוז או מה שאתם מוציאים, איך שזה נקרא היום, כל דבר כזה זה עוד צעד בהעלאת המודעות ובחשיפה של הסטודנטים למי אפשר להתלונן ועם מי אפשר לדבר.
שלי יחימוביץ': תודה מירב.
שלי יחימוביץ': נמצאות כאן בחדר כמה נפגעות תקיפה מינית שנפגעו באוניברסיטאות, שהיססו אם לדבר או לא לדבר.
שלי יחימוביץ': כרגע הן לא מעוניינות לדבר.
שלי יחימוביץ': יש אחרות שידברו בשמן.
שלי יחימוביץ': ספיר פז תדבר בשם נפגעת כזאת.
ספיר פז: שלום תודה רבה על ההזדמנות והבמה.
ספיר פז: מפאת קוצר הזמן אני אקריא מה שחברתי האמיצה הביאה היום ואני מצטערת אם אתרגש.
ספיר פז: זה מעמד שהוא מאוד חשוב.
שלי יחימוביץ': נקבל את זה בהבנה.
שלי יחימוביץ': ואת בסביבה תומכת וכולכן בסביבה תומכת.
ספיר פז: תודה רבה.
ספיר פז: "שמי היום לצורך העניין הוא א'.
ספיר פז: סטודנטית לתואר ראשון ונפגעת הטרדה ותקיפה מינית מצד חבר סגל.
ספיר פז: רציתי בכל מאודי להגיע לוועדה ולדבר בקול צלול ובפנים גלויות על האופן בו התנהלה המערכת בהליך שעסק בפגיעה שנגרמה לי ועל יחסה כלפיי.
ספיר פז: לצערי הרב אני נאלצת לתת את קולי לאחרת מחשש שחשיפתי תביא לפגיעה בי ובלימודיי אך אולי במצב הזה יש כדי לגלם את הסיטואציה בה מצויה מתלוננת בהליך משמעתי ולהביא אותה.
ספיר פז: סטודנטית שנמצאת בראשית דרכה האקדמית נמצאת בתחתית ההיררכיה המוסדית של האוניברסיטה.
ספיר פז: יחסי המרות אינם מסתיימים ביחסים עם איש סגל שהטריד אותה אלא מתקיימים בכל התקשרות שיש לה עם כל גורם מן המערכת.
ספיר פז: האלם והשיתוק מול הפוגע, החשש מפגיעה בלימודיה ועתידה המקצועי ממשיכים גם מול הגורמים האחראים לטפל בתלונה וכשזכויותיך בהליך מופרות על ידי אותם גורמים את יודעת שאין לך לאן לפנות ושאם תבטאי בפניהם קושי עם ההתנהלות הזו את מסתכנת בפגיעה נוספת.
ספיר פז: כך היה במקרה שלי ואני יודעת שכך הדבר גם בעניינן של מתלוננות אחרות.
ספיר פז: הייתי סטודנטית פעילה ומעורבת עם שאיפות לעתיד אקדמי, הקמפוס היה הבית שלי.
ספיר פז: ההליך היה מהחוויות הקשות ביותר שעברתי ושבר את אמוני במערכת באופן מוחלט.
ספיר פז: היום אני הולכת בקמפוס בחשש וכלל לא ברור לי אם אצליח לסיים את התואר.
ספיר פז: אין באפשרותי להקיף את הליקויים בהליך ואת הנזקים שנגרמו לי.
ספיר פז: הן בשל קוצר הזמן והן בשל האפשרות שחלקם יחשפו את זהותי.
ספיר פז: אנסה להתייחס למספר נקודות עקרוניות שיוכלו לסייע לשיפור ולתיקון ההתנהלות בהמשך הדרך.
ספיר פז: הנציבה הממונה, הפגיעה בי החלה כבר במעמד הגשת התלונה.
ספיר פז: הנציבה שתחום עיסוקה המקצועי חסר כל קשר לפגיעה מינית הגיבה לדברים שסיפרתי בהאשמת קורבן קלאסית, בהקטנת חומרת מעשיו של הפוגע ואף בהבעת אמפתיה כלפיו.
ספיר פז: אני סיפרתי לה על הכוחנות ועל הלחצים שהופעלו עלי והיא דיברה על חיזור ועל רומנטיקה.
ספיר פז: אני סיפרתי לה על המאמצים שלי להתנגד למי שפגע בי והיא ביטלה אותם בטענה שבסופו של דבר זה לא היה קורה אילו באמת התנגדתי.
ספיר פז: היא חזרה והבהירה לי שהנושא טופל אך ורך משום שהמעשים אסורים בתקנון ומדבריה השתמע בבירור שהמעשים עליהם התלוננתי הינם פסולים כשלעצמם בעיניה.
ספיר פז: מינוי נציבה חסרת כל מומחיות בנושא של פגיעה מינית מזמן פגיעה נוספת במתלוננת.
ספיר פז: במסגרת האקדמית השופעת חוקרות של התחום בחוגים השונים, לא רק שמצב כזה הינו כורח המציאות אלא ממש מתחייב שהמערכת תמנה לתפקיד אישה בעלת ניסיון בעניין.
ספיר פז: פגיעה בפרטיות.
ספיר פז: שמי, פרטיי האישיים ומידע פרטי שמסרתי לגורמים ספציפיים במסגרת הטיפול בתיק, הועברו בין גורמים שונים באוניברסיטה ומחוצה לה שלא לצורך מבלי ליידע אותי על כך וללא הסכמתי.
ספיר פז: כך אנשי מינהל בכירים באוניברסיטה ואנשי סגל אקדמי שעשויה להיות לי תקשורת עימם במסגרת לימודיי יכולים לזהות אותי עם התלונה ועם פרטיה.
ספיר פז: גם על התאמות לימודיות להן נזקקתי לנוכח הידרדרות מצבי הנפשי נאלצתי לוותר, משנמסר לי שהדבר יחייב את חשיפת דבר תלונתי בפני מזכירות הפקולטה בה אני לומדת.
ספיר פז: התנהלות הגורמים הממונים בנושא הבהירה לי שאין כל ניסיון לצמצם את הפגיעה בפרטיות המתלוננת.
ספיר פז: לחשוב מתי הדבר הכרחי ומתי לא, ואפילו לא להכין את המתלוננת לחשיפה הכרוכה בתלונתה.
ספיר פז: מידע על זכויות ומימושן – בשום שלב של ההליך אף אחד מהגורמים המטפלים לא העביר לי מידע מוסדר ומלא על סדרי ההליך וזכויותיי בו.
ספיר פז: כך, על זכויות מסוימות נודע לי רק בתגובה לשאלתי על כך ולזכויות אחרות התוודעתי באופן עצמאי, לעתים לאחר שכבר הופרו.
ספיר פז: מאחר שהפרת הזכויות בוצעה על ידי הגורמים הממונים על הטיפול בתיק, העמידה על זכויותיי הייתה כרוכה למעשה בעימות אותם גורמים עם הפרות התקנון שהם עצמם ביצעו.
ספיר פז: הצבעה על ליקויים בהליך ממסגרת את המתלוננת כאויבת של המערכת, כנפגעת התלויה בחסדי המערכת לצורך טיפול בתלונתה וכסטודנטית התלויה באותה מערכת במסגרת לימודיה, האפשרות לנקוט בעמדה כזו מזערית עד בלתי אפשרית וכשהיא ננקטת אף על פי כן ולמרות הכל, הדבר כרוך בהקרבה של שארית התקווה לקבל יחס מכבד או תמיכה כלשהיא בהמשך הדרך.
ספיר פז: לסיום, אני רוצה להודות על הבמה שנותנת הוועדה ולסכם בדברים לנפגעות ששוקלות להתלונן, בתקווה שיצפו בשידור הדיון.
ספיר פז: רוב המוסדות להשכלה גבוהה מתהדרים עכשיו בסיסמה "אפס סובלנות להטרדות מיניות" אבל רובם לא עומדים אפילו בדרישות הבסיסיות ביותר של החוק למניעת הטרדה מינית.
ספיר פז: את בוודאי רוצה להתלונן, כדי למנוע פגיעות נוספות.
ספיר פז: אבל אל תסכימי שזה יהיה כרוך בפגיעה הנוספת בך ואל תניחי שהמערכת היא זו שתגן עליך.
ספיר פז: היא בדרך כלל תמשיך את הפגיעה ותשחזר אותה.
ספיר פז: זה לא אומר שאת צריכה לוותר על התלונה, אבל רצוי שתכיני את עצמך לכך.
ספיר פז: פני למרכז הסיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית לייעוץ, נסי להשיג סיוע משפטי והיעזרי בחברותייך הסטודנטיות ובאנשות ואנשי סגל שניתן לבטוח בהם.
ספיר פז: אל תגישי תלונה לבדך ואל תיפגשי עם הגורמים הממונים על הטיפול בתלונה ללא ליווי.
ספיר פז: המעגל התומך שתבני לך יכול להוות גורם מפקח שימנע פגיעה בך במסגרת ההליך.
ספיר פז: גם משענת שתחזיק אותך במצב שברירי ורגיש כל כך מבחינה נפשית.
ספיר פז: שמרי נפשך.
ספיר פז: "
שלי יחימוביץ': תמסרי לה שאנחנו מעריכים את אומץ הלב שלה, יודעים שהיא עברה הרבה מאוד לרבות גם אחרי הגשת התלונה ושאנחנו עומדות לצידה ונלווה אותה בכל דבר שקשור להמשך הטיפול, שיש לנו הערכה עצומה למה שהיא עשתה, עברה כברת דרך מאוד מייסרת.
שלי יחימוביץ': לפני חברות הכנסת אני רוצה לבקש ממרים שלר מנהלת מרכז הסיוע בתל אביב.
שלי יחימוביץ': אני חושבת שאת האדם המתאים להתייחס לתוכן של הדברים האלה ששמענו עכשיו.
מרים שלר: תודה על הוועדה ובאמת על המחויבות לנושא הזה.
מרים שלר: אני חושבת שאני חייבת לציין שאנחנו במרכזי הסיוע פועלות 40 שנה בשטח ואנחנו רואות הבדל והתקדמות מאוד מאוד משמעותית.
מרים שלר: ברגע שיש חברות כנסת כמו מירב שלי ועאידה ואני חושבת שזה צריך להיות אחד מהנושאים שמעסיקים את כל החברה ולא רק נשים וכשאנשים הולכים להצביע ולראות מי הולך להיות בכנסת אז צריך לחשוב בכל מפלגה איזה אנשים ואיזה חברות וחברי כנסת יש מחויבות לנושאים האלה כי זה באמת יכול לעשות שינוי.
מרים שלר: מעולם לא יכולנו לשבת בדיון כזה עם רקטורים של האוניברסיטה והנושא הזה תמיד היה נדחק מאחורה ומשהו שהוא לא כל כך חשוב כרגע.
מרים שלר: הדברים שלך בשם החברה די משקפים את מה שהמון נפגעות מרגישות.
מרים שלר: אנחנו יום-יום במרכזי הסיוע רואות מעל 50,000 פניות בשנה, לצערי הרב המספרים גם כאלה שמדווחים פה, הם טיפה טיפה בים, זה ממש לא משקף את המציאות ואם אנחנו מדברות על מהפכה שקורית בחברה, אני חושבת שהגיע הזמן להסתכל על הדבר הזה בצורה מהפכנית לחלוטין ולא להסתפק בעוד לומדה ועוד דבר.
שלי יחימוביץ': חד משמעי את צודקת.
מרים שלר: אני חושבת שהגיע הזמן, אנחנו באמת התקדמנו, אנחנו בעולם אחר וצריך להבין שכללי המשחק השתנו ואנחנו צריכות כחברה כולנו להתרגל לשינוי הזה.
מרים שלר: נשים לא צריכות להיות במרחבים שלא בטוחים, בטח לא במוסדות אקדמיה, גם לא סטודנטים.
מרים שלר: אני חושבת שבמקום שנסת
מרים שלר: פק בתקנון פה, באיגרת פה, לא שהם לא חשובים, כל סטודנט וסטודנטית שמגיע לאיזה שהוא מוסד אקדמי חייב לעבור אוריינטציה שמגיעים וחלק גדול מהאוריינטציה בתחילת הלימודים, גם הסגל וגם הסטודנטים והסטודנטיות צריכים להתייחס לנושא הזה וצריך להתייחס לנושא הזה לעומק, מה זה פגיעה מינית, מה זה יחסים של כבוד, מה זה הסכמה.
מרים שלר: כרגע בשבדיה דיברו עוד צעד קדימה שאם לא רואים שיש הסכמה אז אין הסכמה.
מרים שלר: בדיוק במקומות שיש ניצול מרות יום יום במקומות האלה.
מרים שלר: אני חושבת שאנחנו צריכים בכלל לשאוף גבוה יותר, לאוריינטציה.
שלי יחימוביץ': בטח במוסדות אקדמיים.
מרים שלר: לחלוטין.
מרים שלר: ושזו תהיה דוגמה אישית לכל החברה ובתוך המוסדות, שכל מי שמגיע לאוניברסיטה צריכים לעבור אוריינטציה ולא משהו שהוא רק לומדה, כמה שזה חשוב.
מרים שלר: כי אנחנו מדברות על תקשורת, וכשקוראים משהו זה לא אותו דבר כמו שמדברים ועוברים איזו שהיא הנחיה.
מרים שלר: זה דבר אחד.
מרים שלר: דבר שני אני חושבת שצריך לשקול מחדש שתהיה התייחסות בכל אחת מהפקולטות, שזה לא יהיה רק משהו, ממונה אחת או שתיים בכל אחת מהאוניברסיטאות, בכל פקולטה שיהיה מענה ואז יש בחירה לסטודנטית.
מרים שלר: היא יכולה ללכת למישהו שהיא כן מכירה או שהיא יכולה ללכת בעילום שם שזה עדיף לה ויותר נוח לה בסיטואציה הזאת, אבל חייבת להיות התייחסות גם מיקרו וגם מקרו בכל אחת מהמוסדות.
מרים שלר: הסיפור של ההכשרות, אנחנו יודעות איך הרבה פעמים זה קורה, מישהי מתעוררת בבוקר, מקבלת מינוי על השולחן עכשיו היא ממונה.
מרים שלר: גם כן הימים האלה צריכים להסתיים.
מרים שלר: אנחנו צריכים לדעת שצריכים לבחור נשים שמחויבות לנושא הזה ושזה בדמן ושיש באמת הכשרה מאוד מאוד משמעותית וארוכה לגבי מה המשמעות של הדבר הזה, איך בכלל לקבל תלונה.
מרים שלר: אנחנו כולנו יודעים לשמוע, כל אחד יודע לשמוע, אנחנו לא יודעים להקשיב.
מרים שלר: הקשבה זה משהו שלומדים, אנחנו לא נולדים עם זה.
מרים שלר: כל אחד מאתנו, מי שמדברת, כל אחד רוצה לדבר ולהגיד את הדבר שלו.
שלי יחימוביץ': שמענו כאן את ספיר קוראת בשמה של נפגעת אחרת, שמעו אותה.
שלי יחימוביץ': אבל תגובות למילים שלה היו מחרידות.
שלי יחימוביץ': לא רק שהיא לא קיבלה תמיכה אלא שהיא נכנסה למסלול של האשמות וייסורים.
מרים שלר: לגמרי.
מרים שלר: ואנחנו רואות את הדבר הזה שיש שיחזור של הפגיעה.
מרים שלר: לא מספיק שהיא נפגעה, עכשיו היא עוברת את מסע הגיהנום הזה שיש שיחזור של הפגיעה שלה עוד פעם ועוד פעם.
מרים שלר: צריך להבין את כובד התפקיד הזה ואת האחריות בתפקיד הזה.
מרים שלר: זה לא סתם מינוי.
מרים שלר: זה מינוי שבדיני נפשות וצריך להבין את זה.
מרים שלר: אנשים צריכים להבין מה ההשלכות של פגיעה מינית, מה קורה לנפגעת, מה הסימפטומים, מה ההתמודדות שהיא צריכה להתמודד איתה, מול באמת מוסד אקדמי.
מרים שלר: צריך להבין עוד דבר, שפגיעה מינית תמיד תמיד מדובר על ניצול כוח.
שלי יחימוביץ': זה לא על מין, זה על כוח.
מרים שלר: נכון, ואפשר לקחת את ההזדמנות הזאת, מבחינת הנפגעת האוניברסיטה מייצגת מעמד וכוח אז אפשר להציע לכל סטודנט וסטודנטית חוויה מתקנת שתוך מישהו שמייצג את הכוח ואת המעמד, ברגע שמקשיבים, ברגע ששומעים, ברגע שיש דיאלוג, ברגע שיש אמפתיה, הכלה, זה יכול להיות במקום משהו פוגע זה יכול להיות מעצים, ואיזה שהוא צעד לשיקום והחלמה.
מרים שלר: זה לא סעיף באיזה שהוא משהו, צריך להבין את האחריות והמשמעות של הדבר הזה, גם מבחינת אוריינטציה של הסגל והסטודנטים וגם מבחינת ההכשרה שהממונות עוברות ובטח ובטח איך שמטפלים בדבר.
מירב בן ארי: אפשר לשאול, היה בדיון הקודם שהיינו ביחד, את ביקשת לדעת את החיבור בין המרכזים לאוניברסיטאות.
מירב בן ארי: אם אפשר לדעת אם יש חיבור.
מירב בן ארי: דיברת הרבה על פגיעות מיניות וכאלה, אבל אם אפשר ספציפית על החיבור ביניכם.
שלי יחימוביץ': פרופ' מדינה אמר שיש התייעצות.
מרים שלר: חלק מהאוניברסיטאות בהחלט יש חיבור וחיבור טוב וממש באמת בעקבות הדיונים, בעקבות הדו"ח של המבקר שהוא מבורך ביותר, יש עכשיו צדדים וגם חלק היו לפני.
מרים שלר: חלק מהמכללות וחלק מהמוסדות בחלק מהמקומות בארץ אין שום התקדמות, אין הכשרות ושום דבר באמת משמעותי לא קורה.
מרים שלר: בחלק מהאוניברסיטאות יש תכנית ראויה לשבח ובאמת אנחנו למדנו בכלל, בכל העשייה הזאת - - -
שלי יחימוביץ': את יכולה להגיד מי ראוי לשבח?
מרים שלר: אנחנו למדנו בכל העבודה שלנו עם פגיעה מינית שאנחנו חייבים כולנו, אין לאף אחד מונופול על הידע ועל הטיפול בפגיעה מינית.
שלי יחימוביץ': למרות שמרכזי הסיוע מחזיקים בעיקר הידע, הנסיון.
מרים שלר: אם אנחנו לא נשתף פעולה כולנו, כל אחד מהמקום שלו, אנחנו חייבות וחייבים לשתף פעולה בדבר הזה ולגרום לשינוי חברתי רדיקלי ביותר כי מה שיש היום לא מספק, לא בסדר, אנחנו לא יכולים לשבת בשקט יותר בדבר הזה.
שלי יחימוביץ': תודה מרים.
שלי יחימוביץ': אני חושבת שנקודת הכוח שהעלית היא נקודה מאוד מאוד משמעותית כי כמו שאנחנו יודעים זה לא סוג אחר של יחסי מין, זה יחסי כוח ואלימות בלבד וסוגיית הפעלת הכוח על הנפגעת ואחר כך היפוך של הכוח הזה, זו נקודה דרמטית כי הכוח והסמכות והעוצמה שיש בידי הנהלת האוניברסיטאות יכולה להפוך לכלי מאוד חשוב כיון שכל נפגעת שמתלוננת, עדיין, גם היום, עושה מעשה גבורה ואומץ והיא מצילה נשים אחרות והיא פורצת דרך ומגיע לה להיות בסטטוס של גיבורה מועצמת ולא להיות בסטטוס של נרדפת ונחבאת בין הכלים ומסתובבת בין הצללים של הבניינים באוניברסיטאות כי התוקף שלה עוד הולך זחוח לידה.
שלי יחימוביץ': לכן לתת את הכוח הזה, להעניק אותו לנפגעת, לסטודנטית במקרה הזה, הוא דבר ממש ממש מרכזי.
מרים שלר: וצריך להבין, גם במקרים שאין מה לעשות מבחינה משמעתית בגלל כל מיני סיבות, ברגע שתהיה לנפגעת חוויה שבאמת הקשיבו לה, לקחו את הדברים שלה ברצינות, הייתה למשל מישהי שמייצגת את עמדת הכוח בצורה אמפתית ומכילה, זה גם יכול לעשות שינוי משמעותי.
יעל גרמן: אני רוצה להודות על הדיון גם לך וגם לעאידה.
יעל גרמן: לפעמים שואלים אותי, אוקיי, אז תקיימו עוד דיון ותדברו וכולכם תסכימו אחד עם השני.
יעל גרמן: ומה?
שלי יחימוביץ': לא, אנחנו פמיניסטיות מספיק ותיקות כדי לדעת שאנחנו עושות משהו.
יעל גרמן: אמרת את זה, אני רוצה להתחיל מזה שאני חושבת שכל דיון, כל תוספת מידע, כל הערה, כל סיכום מוביל אותנו.
יעל גרמן: מוביל אותנו למקום שאנחנו רוצים להיות.
יעל גרמן: עכשיו יש לי כמה הערות.
יעל גרמן: שאלתי כאן אם מאז 2013 התקיימה ביקורת ואני מבינה שלא.
שלי יחימוביץ': תיכף נחזור למבקר.
יעל גרמן: אני כמובן ממליצה שלפחות תהיה או ביקורת או לפחות איזו שהיא - - -
קריאה: מתקיימת.
שלי יחימוביץ': אני גם מזכירה לך שהטלנו על המבקר בהסכמתו לבצע דו"ח נרחב מאוד בכל מוסד אפשרי, בכל המדינה, על סוגיית ההטרדות, החוק למניעת הטרדה מינית והיישום שלו.
יעל גרמן: אני שמחה לשמוע.
יעל גרמן: שלא כמו עאידה שבצדק אני חושבת שהיא רואה את חצי או רבע או שמינית הכוס המלאה, מפני שבאמת שתיכן עשיתן כל כך הרבה שאפשר לראות, אני דווקא רואה את הכוס הריקה לדאבוני, מכל מה שנאמר כאן.
יעל גרמן: אני חושבת שיש פה בעיה אינהרנטית, יסודית של חוסר מודעות.
יעל גרמן: הרי זה לא יכול להיות, אנשים אינטליגנטים, גם הסטודנטים וגם אנשי הצוות - - -
שלי יחימוביץ': יעל, זה לא רק חוסר מודעות.
שלי יחימוביץ': זה גם אליטה שמשמרת את עצמה ומרצים מגינים על מרצים ולא פוגעים בבחורים הטובים כי הם משלנו.
שלי יחימוביץ': זה לא רק חוסר מודעות.
מירב בן ארי: אנחנו נמצאים שלוש שנים, גם במעמד האישה וגם בביקורת ולמה אנחנו אופטימיים?
מירב בן ארי: גם עאידה שבדרך כלל רואה את החצי, והיא אמרה את זה, כי היינו במצב ממש גרוע ובאמצעות הדיונים פה והתערבות המבקר יש שינוי מהותי.
מירב בן ארי: לא הייתי אומרת לך את זה אם לא הייתי רואה את זה.
יעל גרמן: אני בהחלט מעריכה את זה אבל מה אפשר לעשות, אני רואה את מה ש - - -
שלי יחימוביץ': יש לנו עוד כברת דרך ארוכה לעשות.
יעל גרמן: לא סתם.
יעל גרמן: אני חושבת שיש פה איזו שהיא נורמה, משהו שהוא לא בריא שכאילו זה דבר שבמובן מאליו.
יעל גרמן: אי לכך להערכתי ההמלצה שלי שאני חוזרת עליה בכל מקום היא שאי אפשר להשאיר את זה בידיים של האוניברסיטאות.
יעל גרמן: אני מבינה שהיה צעד, מהלך באוניברסיטה העברית, שמענו את פרופ' מדינה שאומר שלפחות בראש עומד מישהו שהוא חיצוני, לדעתי כל הוועדה, כל הממונות כולן צריכות להיות בלתי תלויות לחלוטין, ממש כמו שאני חושבת שהוועדה במשרד הבריאות צריכה להיות חיצונית כי לא יכול להיות שרופאים הם אלה שיקבעו לגבי רופאים אחרים אם הם ביצעו רשלנות רפואית או לא, יד רוחצת יד, זה טבע אנושי, אם אני מכירה אותו קשה לי מאוד בסופו של דבר לפסוק נגדו וכך זה גם כאן, ברגע שמכירים, ברגע שמישהי שנמצאת ממונה על הטרדות מיניות או בוועדה, ברגע שהיא מכירה את חבר הסגל שמואשם, לא ניתן שלא להשפיע.
יעל גרמן: זה משפיע בצורה כזאת או אחרת.
יעל גרמן: לכן אני קוראת שוב, אני חושבת שזה צריך להיות וולונטרי, אבל אם זה לא יהיה וולונטרי - - -
שלי יחימוביץ': זה לא וולונטרי, אנחנו - - - את כל הכלים שיש בידינו.
יעל גרמן: אז יש לנו את הכלים, אבל הייתי אולי - - -
שלי יחימוביץ': גם מה שנעשה עכשיו, זה לא נעשה בהתנדבות.
יעל גרמן: נכון, אני יודעת, אבל את יודעת מה, כדי אוירה טובה, בואו נראה עד כמה האוניברסיטאות והמכללות וכל המוסדות האקדמיים יהיו מוכנים להוציא את זה מהידיים שלהם.
יעל גרמן: לשים את זה במקום לגמרי ניטראלי, חיצוני, גם הישיבה צריכה להיות מחוץ לקמפוס.
שלי יחימוביץ': שמענו את זה מפרופ' מדינה.
שלי יחימוביץ': תיאור די יפה של הביצוע של זה.
שלי יחימוביץ': מאיה בבקשה.
מאיה: דבר ראשון אני מודה לך חברת הכנסת שלי יחימוביץ', הזמנת אותי להשתתף בדיון ולהשמיע את קולי.
מאיה: אני מתנצלת בפני כל המכובדים שיושבים פה על כך שאינני יכולה לשתף ולדבר על המקרה הפרטי שלי.
מאיה: זה לא בגלל שאני לא רוצה, זה לא בגלל הפחד מהחשיפה, וזה לא בגלל שאני לא עומדת מאחורי הדברים שחוויתי ולכל המעשים להם הייתי עדה ועליהם גם התלוננתי.
מאיה: אני לא מדברת כי פשוט משתיקים אותי.
מאיה: שלוש וחצי שנים שאסור לי לדבר.
מאיה: פשוט לקחו ממני הכל, את חופש הביטוי, את חופש התנועה ואת שמחת החיים, הכל.
מאיה: הם הפכו אותי לאדם שקוף ונרדף, מה שהם לא הצליחו לקחת ממני זה את הכוח, הכוח להיאבק ולא להיכנע והם לא הצליחו לקחת ממני את התקווה שהצדק בסוף ינצח.
מאיה: אני באמת לא יכולה לדבר על האירוע ולספר כיוון שזה תחת חיסיון, אבל אני כתבתי כמה, שלוש וחצי שנים אני בתוך הדברים האלה וזה הפך להיות בעצם מושא המחקר שלי.
מאיה: אז רשמתי כמה דברים, נקודות שאני כנפגעת חושבת שזה יכול לשפר את התהליך בטיפול ובעזרה לנפגעות.
מאיה: קודם כל, הדו"חות שדיברו עליהם, זו יוזמה מצוינת ורק מהדו"ח שהוגש לכנסת יכולתי ללמוד על פרטי המקרה שלי כי במקרה שלי נחתם הסכם סודי בין הנהלת האוניברסיטה לפרופסור ורק דרך הדו"ח בעצם יכולתי לדעת מה היו התוצאות.
מאיה: אבל חשוב שלא כל הזמן להזכיר כמה מוסדות מגישים את הדו"חות ורק לסמן וי אלא באמת כמו שריבי ציינה, לפתוח ולראות מה קורה בפנים.
מאיה: אני נדהמתי שהשנה יותר ממחצית מהדו"חות, כולם כתבו "אפס".
מאיה: זה לא ייתכן.
מאיה: אני סטטיסטיקאית, אני מאוד נהניתי להתחיל לשחק עם הנתונים, גיליתי תופעה מעניינת שיש קורלציה, מתאם עדין בין משך זמן הטיפול בתלונה לבין הנילון.
מאיה: אם זה חבר סגל בכיר, משך הטיפול בתלונה עולה.
מאיה: אם זה עובד זוטר, עובד קבלן או אם זה בין סטודנט לסטודנט, הטיפול מסתיים תוך שבוע.
מאיה: אני מסכימה לגמרי שצריך לעשות תקנון אחיד, אני ניסיתי לברר דבר פשוט ולכל אוניברסיטה יש תקנון שונה.
מאיה: משך הטיפול בפניה שלי לקח 11 חודשים, ופתחתי את כל הדו"חות של המוסדות האחרים וראיתי שבערך משך הטיפול הוא חודש, אז הלכתי לתקנונים של כל המוסדות ובאף תקנון לא ראיתי מהו משך הטיפול.
מאיה: גם אם היו כותבים שלוש שנים, אבל כמו שאם הולכים למשטרה נותנים לך פרק זמן, לא, אני הייתי צריכה לחכות ולשבת שנה וכל הזמן לחיות עם המתח הזה.
מאיה: אני מסכימה לחלוטין עם מה שיעל גרמן אמרה, שצריך להקים גוף חיצוני לחלוטין שיהיה בלתי תלוי בחברי הסגל ובהנהלה של המוסד.
מאיה: מדברים כל הזמן על הנגשת המידע, אני לא חושבת שהתוכנה ולשים פלקטים בכניסה לכל בניין זה משהו שעוזר, אני אספר לכם על מקרה אחר שגם הייתי מעורבת בו, על מנקה שהטריד, ארב לבנות מהמגזר הערבי בשירותים ופשוט הטריד אותן מילולית ואמר להם כל מיני דברים.
מאיה: הן לא רצו לפנות והן פנו אלי.
מאיה: אני קראתי לביטחון, ובאמת מאוד מהר הגיעו ומנעו ממנו תוך יום את הכניסה לאוניברסיטה, מהר מאוד משטרה, כי הפנו אותנו למשטרה שנגיש תלונה.
מאיה: בדרך כלל הנפגעות מהמגזר הערבי לא מוכנות לדבר, הפעם הן אמרו לי שהן כן רוצות לספר מה קרה, לנציבה.
מאיה: הפניתי אותן והנציבה אמרה לי "אי אפשר", כי הן רצו לדבר בשפה שהיא שפת האם שלהן, בערבית, אז היא אמרה לי "תשמעי את כל אחת מה היא אומרת, ותני לי סיכום" אז אפילו את זכות הדיבור לספר את מה שקרה, וזה לא קורה הרבה, לא נתנו להן כי אמרו שאין נציבה שיודעת ערבית, אז תביאו מתורגמנית, תמנו אפילו נציבה, תת נציבה שמישהי יודעת גם את שפת האם להנגיש את זה.
מאיה: גם מבקר המדינה בדו"ח האחרון שלו כותב שבמוסדות שבהן הוגשו תלונות בגין עבירות משמעת נגד חברי הסגל, הליכי המשמעת לא מוצו.
מאיה: המוסדות נמנעו מלהגיש תביעות ולעתים אף עודדו את חברי הסגל לפרוש פרישה מוקדמת.
מאיה: כנ"ל לגבי הסכמי השתקה שזה גם חלק מהמקרה שלי, אני חושבת שזה פסול לחלוטין.
מאיה: בדו"ח שהוגש לכנסת היה כתוב שהם הגיעו להסכם בגלל שהנילון ויתר על זכות ועדת השימוע, ואילו התשובה שאני קיבלתי זה שהם לא העמידו אותו לוועדת משמעת בשביל להגן עלינו שלא נעמוד מולו, שבטח לא נרצה לעמוד מולו.
מאיה: אז כצד ג', הנפגע, אפילו לא נתנו לי זכות להחליט אם אני רוצה לעמוד מולו.
מאיה: אני לא יודעת מה האינטרסים בכלל של האוניברסיטאות לעשות הסכמים מסוג כזה, זה רק לשמור על השם הטוב וצריך להוציא את זה בכלל מהאפשרות.
שלי יחימוביץ': מאיה, את צריכה לסיים.
שלי יחימוביץ': מה שאני מבקשת ממך לסיים באקשן אייטמס למשרד המבקר, כיוון שאנחנו ביקשנו וקיבלנו דו"ח המשך, אם יש משהו ספציפי שאת רוצה לכוון אותנו אליו, ושאת חושבת שהוא אקוטי ומשמעותי והוא ישנה את הסיטואציה, ברגע שיוער.
מאיה: מאוד חשוב לי, במקרה שלי זה לא היה, זה מקרה של שנים והוא היה ידוע לכולם.
מאיה: צריך לשבור את מעגל השתיקה.
מאיה: אני פונה ומתחננת לכל חברי הסגל ששותקים ובעצם מגנים על אותם - - -
קריאה: עבריינים.
מאיה: את אמרת.
מאיה: עומדים מהצד ושותקים ומהחשש שתיהרס להם הקריירה, תעזרו לנו.
מאיה: תהפכו את הסביבה הזאת לסביבה יותר בטוחה ותעזרו.
מאיה: דבר אחרון, אני רוצה להגיד לכל המלעיזים שמעזים להגיד וטוענים שאני עושה את המאבק הזה כדי לקבל פרסום באמצעות רכיבה על קמפיין ME TOO, או לחלופין כל אלה שטוענים שאני נאבקת בגלל שאני בחורה גרידית שמחפשת להשיג כסף בדרך קלה, אני רוצה להגיד "תתביישו".
מאיה: אני לא יכולה לתאר בפניכם מה אני עוברת, הנפש מרוסקת, הדיכאון, הפחד, הבדידות, חוסר התפקוד, אני נאבקת בשארית כוחותיי כי אני בטוחה בצדקת דרכי.
מאיה: אני כבר נפגעתי, אבל אני אעשה הכל כדי שאף אחד אחר לא יחווה את מה שאני חוויתי.
קריאה: מאמינות לך.
שלי יחימוביץ': זו הייתה קריאת תמיכה?
שלי יחימוביץ': חופשי.
שלי יחימוביץ': מאיה, אני ממש מודה לך.
שלי יחימוביץ': כולנו מאמינות לך.
שלי יחימוביץ': זה מיותר לומר בכלל.
שלי יחימוביץ': לכל מילה שלך, אני מעריצה את המאבק שלך, מעריצה אותך.