GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פנינה תמנו: אם אני אתן פוקוס, נכון שיש נשים שהן ממונות על הטרדה מינית והן אמיצות וצריך לומר להן באמת שאפו על עבודתן, אבל בסוף כשמעסיק ממנה את מי שממונה על הטרדות מיניות, ואני פעם התמודדתי על תפקיד כזה ואמרו לי 'את ממש לא מועדפת על המעסיק' ולא משנה באיזה מקום עבודה, אני מבינה שיש בעיה ואנחנו חייבים להתערב בנושא הזה.
פנינה תמנו: כמו שאנחנו יודעים לבחור, עובדים יודעים לבחור את מי שייצג אותם מול ההסתדרות, מי שיהיה בוועד העובדים, אני לא מבינה למה אנחנו לא משנים את זה לכך שהעובדים והעובדות יבחרו את הממונה.
פנינה תמנו: כי אחרת אנחנו מציבים נשים במצב בלתי אפשרי, אפילו את היוהל"נית, שאת מאוד מרשימה, אבל אני רוצה לומר לך, לא סתם שאלתי מה הייתה מידת ההשפעה שלך, אפילו על השיח, כי כאשר מתפרסמות אמירות קשות שהמפכ"ל אמר על אותה קצינה שהתלוננה, בעיניי אנחנו מציבים נשים שצריכות לפעמים לבחור בין הקריירה שלהן, אחרי שגם ככה הן היו צריכות לפרוץ את הדרך, לבין זה שהן כל כך רוצות להילחם עבור נשים.
פנינה תמנו: אז אני חושבת שזה נושא שצריך לחוקק ואולי להצמיד את זה לבחירת יו"ר ועד.
פנינה תמנו: דבר נוסף וקצת מתחום אחר זה הסתכלות על אוכלוסיות מגוונות.
פנינה תמנו: רבותיי, נכון שיש צורך במנגנונים חברתיים שאולי הופכים להיות יותר נגישים למי שמוטרד לבוא ולהתלונן, ולא רק מוטרד, למי שמותקף, למי שבוזה, למי שבאמת, כל מילה שרק תחפשו, אבל אני מודאגת.
פנינה תמנו: כי כשאני חושבת על פורום תקנה ועל מועצת זקנים ומועצת חכמים בתוך אוכלוסיות ומגזרים מסוימים, בין אם מהמגזר הערבי ובין אם זה בקהילה החרדית ובקרב אפילו יוצאי אתיופיה, אני רוצה להגיד לכם שזה מטריד אותי כי מי מפקח עליהם?
פנינה תמנו: קודם כל מי מפקח עליהם והאם אותם מנגנונים חברתיים הופכים להיות לא אחת לכסת"ח ואותן נשים שגם ככה מגיעות למקום הזה, לא רק נשים, גם גברים, אני חושבת שעד שהן מוצאים את הכוח לדבר בסוף הם מוצאים את עצמם מול חבר שופטים, נקרא לזה, שהוא בכלל לעומתי להם.
פנינה תמנו: זה משהו שצריך לקחת בחשבון.
פנינה תמנו: לעניין ההתיישנות, אני לגמרי מצטרפת לקריאה ואני חושבת שזה מאוד חשוב.
פנינה תמנו: ודבר אחרון, שאני אסיים איתו, לא ייתכן שחברות ביטוח ייתנו ביטוח על הטרדות מיניות.
פנינה תמנו: אני לא מצליחה להבין איך בשנת 2018 לא הצלחנו לשנות את הדבר הזה.
פנינה תמנו: וכיו"ר הוועדה לביקורת - - -
מרב מיכאלי: הצלחנו ושינינו, בוודאי שכן.
פנינה תמנו: כרגע זה לא שונה.
שלי יחימוביץ': חברות, זמננו אוזל.
שלי יחימוביץ': תודה, חברת הכנסת פנינה תמנו שטה.
שלי יחימוביץ': פרופ' יפעת ביטון, מרצה במכללה למינהל, ממקימות מרכז תמורה למיצוי זכויות באמצעות הליכים אזרחיים.
<יפעת ביטון: שלום.
<יפעת ביטון: תודה רבה, גברתי היושבת ראש וברכות חמות על האירוע הזה שהוא בהחלט ראוי לחגיגה, אבל כפי שאמרה חברתי מרים שלר, חגיגה מתוקה מרה.
<יפעת ביטון: אני רוצה גם להיות קצרה וגם לא לחזור על דברים שנאמרו, אז כמובן אני מחזקת את ידי הדוברות הקודמות ואני רוצה לומר כמה דברים מהזווית של פיצויים.
<יפעת ביטון: לכאורה החוק הזה היה פריצת דרך מדהימה במובן הזה שהוא דיבר על הרעיון הזה של פיצוי על תקיפות מיניות כבר לפני 20 שנה, אבל כמעט שלא נעשה שימוש בדבר הזה ובעצם עד שאנחנו לא הגענו וביססנו את התורה הזאת כתורה פיצויית אחרת זה כמעט לא קרה ואני רוצה להסביר למה, לא בשביל להאדיר את שמנו אלא כדי להעביר פה איזה שהוא מסר לגבי המוגבלות של הדבר הזה.
<יפעת ביטון: קודם כל החוק מדבר על איזה שהוא סכום שהוא סכום מוקצב מוגדר מראש.
<יפעת ביטון: בתי המשפט הרבה פעמים רואים את הסכום הזה כאיזה שהוא סכום מקסימום ולכן זה מה שקרה ברבות השנים, שניתן בערך שליש מהסכום.
<יפעת ביטון: דיברו על 60-50 והסכום הממוצע שאנחנו גילינו שנותנים על הטרדות מיניות הוא 20,000.
<יפעת ביטון: אחת הפעולות שנעשו הייתה להגדיל את הסכום - - -
שלי יחימוביץ': זה פחות אפילו מהסנקציה על פגיעה בחוק הזכות לעבודה בישיבה.
<יפעת ביטון: אז הנה.
<יפעת ביטון: זה לא מוריד דבר וחצי דבר מהעבודה החשובה שלך, כמובן, שם.
שלי יחימוביץ': לא, אבל הפיצויים שם אפילו יותר גבוהים מכאן.
שלי יחימוביץ': בלי הוכחת נזק.
<יפעת ביטון: אז במאמר שאני כתבתי בזמנו אני אמרתי שבחוק עוולות מסחריות נקבע סכום כפול מזה וזה משהו שהוא היה ממש ביזוי בעיניי של ההערכה לגבי איזה אינטרסים של נשים מוגנים שם.
<יפעת ביטון: אז הנושא הזה תוקן, הסכום היום עלה ל-120,000 ובאופן מאוד מעניין, מיכל, צר לי לאכזבך בנקודה הזאת, אם יורשה לי, ואני מקווה שיש פה איזה שהיא אופטימיות, מבדיקה שלנו מאז ששונה החוק ב-2013 אנחנו רואות שהסכום לא עלה בפיצויים.
<יפעת ביטון: ההערכה שלנו שיכול להיות שמה שקרה זה שפשוט בגלל שהסכום עכשיו יש אמיתי יש יותר התפשרויות מחוץ לבית המשפט.
<יפעת ביטון: את זה אנחנו לא כל כך יכולות לבדוק, אז אנחנו מקוות שלשם זה לוקח, אבל ללא ספק זה היה הליך נכון וחכם.
<יפעת ביטון: בואו נדבר על הדברים החיוביים שצריך כן לומר וחשוב.
<יפעת ביטון: בתי המשפט לעבודה הפנימו בצורה חד משמעית את העובדה שכל פגיעה, כל הטרדה מינית תיחשב כשלעצמה כפגיעה.
<יפעת ביטון: יש נטייה הרבה יותר משמעותית להפריד בין פגיעות שונות ולכן לתת פיצוי על כל פגיעה בנפרד למרות שזה אותו מעסיק, אותה עובדת וכיוצא באלה, שזה בהחלט דבר משמח.
<יפעת ביטון: עוד נקודה חשובה בעיניי זה שלאחרונה ניתנה החלטה של בית הדין לעבודה שמכירה ביצירת מה שנקרא סביבה של תרבות אונס, של תרבות תקיפות מיניות במד"א, אני גאה מאוד בבן הזוג שלי שהוא אחד מהמובילים של התחום הזה של ייצוג של נפגעות תקיפה מינית בבתי הדין לעבודה.
<יפעת ביטון: פסק הדין הזה הוא מאוד חשוב כי הוא מאפשר לנו להתגבר על הרבה מבעיות ההתיישנות שדיברנו עליהן כאן בסביבה שלנו.
<יפעת ביטון: הדבר הנוסף הוא שמרכז תמורה הצליח לבסס את הרעיון של עוולה מתמשכת, כלומר גם אם התקיפה הראשונה הייתה מחוץ לתקופת ההתיישנות, אבל התקיפה האחרונה היא בתוך תקופת ההתיישנות, בית המשפט הסכים לקבל את הטענה שלנו שאפשר לראות פה עוולה מתמשכת ולכן בעצם לראות את כל התקופה כמאפשרת לקבל פיצוי.
<יפעת ביטון: אלה שינויים נפלאים שקורים בתוך המערכת המשפטית ויש פה איזה שהיא תקווה עבור כולנו.
<יפעת ביטון: נקודה אחרונה היא לגבי המחירים הגדולים שיש בדרך.
<יפעת ביטון: קודם כל אני רוצה שאנחנו נדבר על המחיר כל הזמן, נשים משלמות מחירים אינסופיים, גם גברים, זה נכון, אבל בדרך כלל, כמו שנאמר פה, אפי אמרה את זה, אני חושבת, אנחנו כבר רואות במובהק את הנוכחות השלילית של נשים בהקשר הזה והנזקים הם אסטרונומיים.
<יפעת ביטון: המדינה צריכה לחשוב על איזה שהוא מערך של מתן סיוע.
<יפעת ביטון: זה לא מופרך, זה לא מוזר, עשו את זה בהקשר של סחר של נפגעות מין, יש כל מיני הקשרים ומנגנונים שאפשר לחשוב עליהם, זה קורה בחו"ל, נשים יכולות למצוא את עצמן בלי שום סיוע, שום יכולת להתמודד, עם הרס של הנשמה שלהן.
<יפעת ביטון: דיבר על זה חבר הכנסת ילין שאמר רצח של הנשמה וזה בדיוק מה שקורה.
<יפעת ביטון: לגבי פוליסות הביטוח, חברות הכנסת היקרות, אתן הבעתן את ההתנגדות לזה ואז את השמחה על זה שאין יותר הגנה בפוליסות ביטוח.
<יפעת ביטון: אני רוצה לומר לכן, חברת הכנסת מיכאלי היקרה, זה מאוד לא פשוט הסיפור הזה, נשים עכשיו בלי פיצוי בגלל זה.
<יפעת ביטון: אנחנו צריכות לחשוב טוב טוב, זה בסדר שאנחנו מנסות דבר אחד, גם זה קומם אותי אז, אבל אני רואה כנזיקיסטית, נשים נותרות בלי פיצוי בגלל זה.
<יפעת ביטון: האם זה מה שאנחנו רוצות שיקרה?
<יפעת ביטון: זאת גם שאלה מאוד חשובה, אז יש לנו ככה דברים לחשוב עליהם להמשך.
<יפעת ביטון: זהו, תודה.
שלי יחימוביץ': מיכל, מרב הייתה כאן ראשונה ועזבה, אז אני הולכת לפי הסדר.
שלי יחימוביץ': חברת הכנסת מרב מיכאלי, בבקשה.
מרב מיכאלי: תודה רבה, חברת הכנסת יושבת הראש שלי יחימוביץ, ותודה רבה לך על הכינוס הזה, זה נורא נורא נורא חשוב ותודה רבה לך שקיימת אותו.
מרב מיכאלי: אני, ברשותכן, התכוונתי להצטרף בהתחלה לדברי הרקע ונאלצתי לרדת למטה לטפל באיזה משהו בוועדת חוקה, אז אני קצת אקח אחורנית, בכל זאת, למרות שאתן כבר התקדמתן מאוד בדיון.
מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שהרקע שעליו הגיע החוק, אם אנחנו מדברות על זה שבשנות ה-60 וה-70 בארה"ב הייתה מהפכה פמיניסטית גדולה שכללה גם הכרה בהטרדה מינית ובפרקטיקה של תביעות נזיקיות בהקשר הזה ובאמת שינוי שיח דרמטי, הרי שבשנות ה-60, ה-70 וגם ה-80 במדינת ישראל, אנחנו היינו עסוקות במלחמות אחרות לגמרי.
מרב מיכאלי: היה לנו את מלחמת ששת הימים בשנות ה-60 ואת מלחמת יום כיפור בשנות ה-70 ואת מלחמת לבנון בשנות ה-80 והמיליטריזם והשוביניזם היו תרבות המיינסטרימית שלנו.
מרב מיכאלי: זאת אומרת כשאנחנו מקשיבות היום לשירים של התקופה, שירים שכולנו או חלקנו גדלנו עליהם, הם שירים שאנחנו גם אוהבות, אבל אנחנו פשוט שרות הטרדה מינית.
מרב מיכאלי: מה שאגב מרשים הוא שלמרות זאת מבחינת חקיקה ומבחינת המערכת המשפטית כן הייתה התקדמות במשך השנים ובשנות ה-90 מצאנו את עצמנו במצב סך הכול סביר לעומת העולם המערבי.
מרב מיכאלי: אבל כל הזמן הזה מי שפעלו במדינת ישראל הם היו מרכזי הסיוע לנפגעות, שאז קראו לזה לנפגעות אונס, שהוקמו כבר לפני כמעט 50 שנה על ידי התנועה הפמיניסטית.
שלי יחימוביץ': 40 בדיוק.
מרב מיכאלי: 40 בדיוק?
שלי יחימוביץ': כן, 30 לבאר שבע, 40 למרכז הראשון.
<מרים שלר: תל אביב 40 בדיוק השנה.
מרב מיכאלי: אנחנו יודעות יותר, אבל בסדר, מי סופרת?
מרב מיכאלי: את דיברת קודם, שלי, על המדבר.
מרב מיכאלי: מרכזי הסיוע באמת היו במדבר, זאת אומרת בתקופות שבהם הן היו צריכות להתחבא, ממש להתחבא פיזית, מחשש פגיעות פיזיות, וכשמנהלות מרכז הסיוע בתל אביב באו אליי בשנת 95' והתחלנו וככה אספתי את קבוצת עזרת נשים שהייתה לי הזכות והעונג להזמין גם אותך, גברתי יושבת הראש, אליה, אבל בעיקר כמובן את מי שכבר הקימה אז את הוועדה לקידום מעמד האישה, חברת הכנסת יעל דיין - - -
שלי יחימוביץ': ולימור לבנת ומיקי חיימוביץ ורבות וטובות.
מרב מיכאלי: ואת השרה לימור לבנת.
מרב מיכאלי: בעצם היינו הפרויקט הראשון בישראל שהיה מה שקוראים באמריקה ביי פרטיזן, שהבאנו את יעל דיין ואת לימור לבנת למשהו שאמרנו 'פמיניזם זה מעל הכול'.
מרב מיכאלי: שלוש שנים אחר כך באמת עבר החוק למניעת הטרדה מינית.
מרב מיכאלי: אני מניחה שציינתם פה גם את שותפותה של אורית קמיר לכתיבת החוק.
שלי יחימוביץ': אגב, היא הוזמנה ולא יכלה לבוא, לצערי הרב מאוד.
שלי יחימוביץ': היינו מאוד שמחות לשמוע אותה כאן.
מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד שהדבר הכי משמעותי שהחוק למניעת הטרדה מינית עשה זה שהוא קרא בשם לדבר הזה שעד אז לא היה לו שם.
מרב מיכאלי: על מה היית מתלוננת בעצם?
מרב מיכאלי: על זה שמישהו מדבר לך לחזה במקום לעיניים?
מרב מיכאלי: על זה שהוא מזמין אותך שוב ושוב לצאת?
מרב מיכאלי: על זה שהוא מספר בדיחות גסות כל פעם שאת עוברת לידו במשרד?
מרב מיכאלי: לא היה לך בעצם על להתלונן.
מרב מיכאלי: יותר מזה, זה כאילו היה, מה שעדיין יש שאריות שלו, של כן מותר, אסור לתת מחמאה, כל ההיתממויות והדיבור המכוער הזה של אלה שעדיין נאבקים על הפריבילגיות הישנות, היה באמת הסטנדרט, היה באמת המיינסטרים.
מרב מיכאלי: והדבר הכי חשוב שהחוק עשה, ובהקשר הזה, יעל, באמת זאת עבודה תרבותית דרמטית, לא רק חוקית, זה לתת שם לתופעה הזאת ולהגיד בצורה הכי מפורשת שיש – זה אסור.
מרב מיכאלי: אנחנו מותחות כאן קו ואל תבלבלו לנו במוח עם חיזור, 'הרסתם את הרומנטיקה', לא רק שלא הרסנו את הרומנטיקה, אלא להיפך, לראשונה אנחנו באות לבור את המוץ מן התבן ולהגיד 'זה רומנטיקה' ו'זה ניצול ושימוש לרעה בכוח' ואנחנו רוצות להפריד את זה ואנחנו רוצות בדיוק לנקות את הרומנטיקה ולאפשר יחסים של שיתוף, של אהבה, של מיניות משמחת ולא של מיניות כפויה.
<קריאה: מיניות בריאה.
שלי יחימוביץ': מרב, משפט אחרון.
שלי יחימוביץ': אנחנו צריכים לפנות את האולם ויש עוד כמה שצריכות לדבר.
מרב מיכאלי: במסגרת כל הדברים שעוד יש לנו לעשות, יעל העבירה גם את החוק לזכויות נפגעות ונפגעי עבירה, זה גם אחד הדברים החשובים שהיא עשתה בהקשרים האלה, אנחנו עכשיו עובדות על קימום מחדש של הפרק שהושמט ממנו, שזה הפרק הכלכלי, בדיוק בהקשר של פיצויים לנפגעות, שלא תצטרכנה לריב עליהם, להיאבק עליהם, שתקבלנה טיפול כמו שצריך, ייצוג כמו שצריך וכו'.
מרב מיכאלי: ועוד שתי התפתחויות והסתעפויות מהחוק הזה.
מרב מיכאלי: אחת זה החוק למניעת כפייה מינית, שאני חושבת שצריך לדבר על שינוי הניסוחים המקוריים של עבירות המין, להוציא את המילים האלה של בעילה, להוציא את המילים של מעשה מגונה, מעשה סדום, ביטויים ארכאיים של מוסרנות ישנה, והחוק למניעת התעמרות בעבודה, שצריך לעשות בדיוק את אותו מהלך שעשה החוק למניעת - - -
יעל דיין: - - - הטרדה מאיימת.
מרב מיכאלי: והטרדה מאיימת.
מרב מיכאלי: יש עוד הרבה.
מרב מיכאלי: הרשימה פתוחה.
מרב מיכאלי: בואו, תוסיפו, חברות.
שלי יחימוביץ': תודה רבה, מרב.
שלי יחימוביץ': כרמן אלמקייס.
שלי יחימוביץ': תציגי את עצמך, בבקשה, ואם תוכלי לייחד את הדברים לסוגיה המאוד ספציפית ומכאיבה של התעמרות מינית וניצול מיני של נשים בדיור הציבורי.
<כרמן אלמקייס-עמוס: אני כרמל אלמקייס, אני מנהלת פרויקטים בתנועת 'אחותי' למען נשים בישראל ופעילה בפורום דיור ציבורי ועוד כל מיני פורומים.
<כרמן אלמקייס-עמוס: לא מזמן עשיתי פרויקט עדויות של נשים בדיור הציבורי, נשים שאני רואה אותן כשקופות, לא אני רואה אותן כשקופות, אבל החברה.
<כרמן אלמקייס-עמוס: הרבה פעמים הנשים האלה נמצאות במצב שבו הן מאוימות תמידית.
<כרמן אלמקייס-עמוס: מאוימות תמידית, ונמצאת איתנו כאן שרה אסולין, שהיא גם דיירת דיור ציבורי שעברה הטרדה מינית והשתתפה בסרטונים, זאת אומרת שאישה שגרה בדיור הציבורי וכל הגברים שסביבה הם בעצם נותני שירות, רכזי שטח לצורך העניין, הוא מחליט בדיוק מה קורה עם האישה הזאת, יש לו המון המון כוח בידיים, הנשים האלה בדרך כלל הן נשים חד הוריות שגרות עם ילדים בבתים האלה ומה שקורה זה בעצם שזה כמות של גברים עם המון כוח בידיים שמשתמשים לא פעם באיומים של פינוי מהבית, בלקיחת ילדים על ידי הרווחה, 'הבית שלך נראה ככה וככה, אני אגיד שאין לך אוכל במקרר', בהצעות מיניות, 'בואי אני אמלא לך את המקרר, אני אביא כמה חברים ונעשה חיים'.
<כרמן אלמקייס-עמוס: המשפטים האלה אלה משפטים ששמעתי.
<כרמן אלמקייס-עמוס: לאחרונה היה מקרה בנתניה, של ליז נעים, דיירת דיור ציבורי שהוטרדה על ידי הרופא שלה, רופא משפחה שטיפל בה והציע לה הצעות מגונות.
<כרמן אלמקייס-עמוס: יש לציין שבידיים של הרופא הזה היה התיק של ליז נעים, זאת אומרת שמה לעשות עם הילדים שלה, כל ההמלצות וכל דבר שהוא עשה מולה זה היה מותנה באיזה שהוא משהו שהיא צריכה לתת.
<כרמן אלמקייס-עמוס: אני חושבת שיש פה עולם שלם, באמת, שאולי פחות חשופים אליו בתקשורת ואנחנו פחות מדברות אותו, פחות יודעות אותו, אבל זה באמת עולם שלם, ככה מתחת לפני הקרקע, אני קוראת לו, של נשים מאוימות יומיומית - - -
שלי יחימוביץ': בשל עונין.
<כרמן אלמקייס-עמוס: בשל עונין, בשל זה שהן דיירות דיור ציבורי.
<כרמן אלמקייס-עמוס: אני חושבת שזה משהו שצריך באמת לשים אותו על השולחן.
<כרמן אלמקייס-עמוס: אנחנו בפורום דיור ציבורי ובתנועת 'אחותי' כבר המון המון זמן מתעסקות בזה.
<כרמן אלמקייס-עמוס: גם יצרנו קשר לא מזמן עם עורכת דין ממרכז תמורה בקשר למקרה של ליז נעים כי אנחנו הולכים לעשות משהו כי הרופא בתפקידו, כמובן.
<יפעת ביטון: - - - זה להקים את התקנון.
<כרמן אלמקייס-עמוס: ותקנון שאנחנו צריכים לעדכן מול עמידר שחייבת לעשות פה שינוי, לפי דעתי שינוי מהשורש של כל הדבר הזה וכל רכזי השטח האלה שיש להם כוח בידיים.
<כרמן אלמקייס-עמוס: זה בעצם מה שבאתי להגיד.
<כרמן אלמקייס-עמוס: אני באמת חושבת שאנחנו צריכות לדבר את הדברים האלה יותר וכמובן תודה רבה על הדיון ותודה רבה לנשים האמיצות פה שבאו לדבר.
שלי יחימוביץ': תודה רבה, כרמן.
שלי יחימוביץ': חברת הכנסת מיכל רוזין הנכבדה, בעלת הרקורד העשיר בתחום, בבקשה.
שלי יחימוביץ': אני כבר רוצה להתנצל בפני הנשים המצוינות שנמצאות כאן ולא יספיקו לדבר, אנחנו פשוט חייבים לסיים ב-12 בול על השעון ואני מבטיחה לכן שזאת הייתה ישיבת העצמה, ישיבה חגיגית, ישיבת כבוד לחברת הכנסת יעל דיין, אבל ממנה ייגזרו עוד הרבה מאוד פעילויות יותר קונקרטיות.
מיכל רוזין: קודם כל, שלי, תודה על הישיבה.
מיכל רוזין: אני חייבת לומר שאני נרגשת יותר מכרגיל.
מיכל רוזין: גילוי נאות אני התחלתי את דרכי הפוליטית עם חברת הכנסת יעל דיין.
שלי יחימוביץ': את זה לא ידענו.
מיכל רוזין: וזכיתי להיות עדה למהפכה הפמיניסטית עם הקמת הוועדה לקידום מעמד האישה מחדש בכנסת וכניסתן של נשים עם מודעות פמיניסטית לזכויות נשים כמובן לכנסת, בהמשך גם חברת הכנסת נעמי חזן שעבדתי איתה.
מיכל רוזין: אני חייבת לומר שיעל לימדה אותי שני דברים.
מיכל רוזין: אחת, היא לימדה אותי שפמיניזם זה לא רק זכויות נשים, פמיניזם זה שוויון בכלל, עם כל קבוצות האוכלוסייה ובעיקר הקבוצות המוחלשות.
מיכל רוזין: והדבר השני שהיא לימדה אותי זה שפגיעה מינית, אלימות מינית, זנות, סחר בנשים בהמשך, עדיין בשנות ה-90 לא היה לנו את השפה של סחר בנשים, היא בעצם הביטוי הקשה ביותר, הקצה של אי השוויון המגדרי, שבעצם דרך תרבות האונס - - - שוב, שפה שהיום אנחנו הרבה יותר עשירות בה ויודעות לדבר אותה, עוד לא הייתה את השפה הזו אז בכלל, כמו שמרב אמרה, להגיד 'הוטרדתי מינית' או 'נוצלתי באופן מיני', זו שפה שהלכה ונבנתה בזכות נשים כמו יעל דיין ואני באמת נרגשת וגאה שזכיתי לעבוד לצדה.
מיכל רוזין: למערכת יש הרבה הרבה מה להשתפר ובכלל אנחנו טוענות כל הזמן שהיא אינה מותאמת לנושא הפגיעה המינית ותופעת האלימות המינית.
מיכל רוזין: מקצה לקצה, מסוף להתחלה, איפה שאתם רוצים להתחיל, הכול נגוע בטעויות ונגוע בשגיאות שצריכות להיות מתוקנות.
מיכל רוזין: מהחינוך שצריך מגיל קטן, ואני לא אחזור על הדברים, מסדנאות והכשרות לאנשי מקצוע, שהדברים האלה לא מתקדמים, ועד לבתי המשפט, שצריך להקים בתי משפט מיוחדים, כמו שעשו בכמה וכמה מקומות בעולם, לעבירות מין, כי ברגע שבבית משפט זה לא מתקבל באופן מסוים אז גם בפרקליטות לא מביאים, ושמענו על 87% תיקים נסגרים, ומתחת לכך גם המשטרה וכל המערכת היא כמובן לא מותאמת ולא מיועדת לאלימות מינית ולעבירות מין.
מיכל רוזין: לכן צריך לתקן את כולה.
מיכל רוזין: אנחנו פועלות פה בכנסת, רובנו, כולנו וגם הגברים, באמת לקידום הנושא, לשיפור ותיקון הנושא, ליישום חוק זכויות נפגעי עבירה.
מיכל רוזין: היום בשתיים מוזמנות, מי שרוצות, להישאר לדיונים העקביים שאני מנהלת בוועדת חוקה ליישום חוק זכויות נפגעי עבירה, והדברים האלה הם סיזיפיים.
מיכל רוזין: אבל אני רוצה להגיד, גם נשמעו פה אמירות, ואולי קצת להיות אופטימית, אם כבר זו ישיבה חגיגית, כי יש לנו מספיק מקומות שאנחנו באמת מתלוננות וטוענות והכול צודק והכול נכון.
מיכל רוזין: אני חייבת לומר, תמיד להסתכל גם על התמונה הרחבה.
מיכל רוזין: אנחנו היום לא איפה שהיינו לפני 20 שנה וגם לא איפה שהיינו לפני 40 שנה ויש התקדמות מרשימה - - -
שלי יחימוביץ': וגם לא איפה שהיינו לפני שנתיים.
מיכל רוזין: נכון, ויש התקדמות מרשימה ומדהימה בחקיקה ולא רק, גם בהוויה הציבורית.
מיכל רוזין: אנחנו הקדמנו בשנתיים לפחות את מהפכת ה-MeToo, נשים אמיצות ישראליות היו הראשונות שקמו ואמרו 'עד כאן ולא יותר' וכמובן בסיוען של הנשים המדהימות ממרכזי הסיוע, המתנדבות והרכזות והמנהלות שבאמת עושות, בשבילי, עבודת קודש, ובשביל כל החברה.
מיכל רוזין: ולכן אני חושבת שאנחנו צריכות גם להסתכל על הדברים הטובים.
מיכל רוזין: הקדמנו, יש חוקים בישראל שלא קיימים, ואני מסתובבת הרבה בעולם ועוסקת הרבה בנושא של אלימות מינית, הם לא קיימים בעולם.
מיכל רוזין: בהרבה מאוד מדינות מערב עדיין לבעל מותר לענות את אשתו, ובכוונה אמרתי בעל, והרבה נושאים הם עדיין רחוקים ממה שקיים במדינת ישראל.
מיכל רוזין: לכן בואו נזכור כל הזמן את שני הצעדים קדימה, אבל נמשיך להיאבק ולשנות ולדרוש את השוויון, בעיקר לאוכלוסיות המוחלשות.
מיכל רוזין: ורק המלצה קטנה לסיום, בעקבות מה שמרב אמרה, אני ממש ממליצה ללכת להצגה 'חצאית כאן קודקוד' בהבימה, שלוש נשים מדהימות שעושות מופע שכולו מבוסס על שירי הלהקות הצבאיות.
מיכל רוזין: פשוט מדהים, תודה.
שלי יחימוביץ': תודה רבה, חברת הכנסת רוזין.
שלי יחימוביץ': קודם כל הטלתם עלינו המון המון עבודה.
שלי יחימוביץ': באמת, מה שהיה כאן זה היה הקדמה לישיבות עבודה רבות, המון אתגרים, המון משימות, המון לאקונות, המון תיקוני חקיקה וגם מאבקים ציבוריים, אבל בכוונה תחילה אני לא אעשה כאן את הרשימה המפורטת שכמובן הכול נרשם.
שלי יחימוביץ': אני מבקשת מכל הדוברות כאן, מעבר למה שהטלתן עלינו, להעביר את כל מה שאמרתן כאן ועוד בכתב למבקר המדינה.
שלי יחימוביץ': מבקר המדינה אכן פותח בעריכתו של דוח מיוחד ומעמיק וחסר תקדים שלא נעשה מאז חקיקת החוק, ולכן סייעו לו והפנו אליו חומרים וכוונו אותו למקומות שאותם הוא צריך לבחון.
שלי יחימוביץ': זה מאוד משמעותי.
שלי יחימוביץ': דוח מבקר המדינה שמוגש במסגרת הדוח השנתי, יש לו השלכות מרחיקות לכת.
שלי יחימוביץ': אני רוצה להגיד לכן שאני באופן אישי מרגישה מועצמת מהפגישה הזאת ויש כאן נשים מדהימות, לוחמות, שחלק מהן, כבר אמרתי, צעדו במדבר דרך ארוכה מאוד ונכון שצוינו כאן באופן מיוחד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, כי הן באמת באמת פעלו בלב שממה והראשונות שהקימו את המרכז בתל אביב ואחר כך את המרכזים האחרים, והן באמת נחשבו יוצאות דופן, קצת משוגעות, מה שעדיין לצערי אנחנו שומעות את ההד הזה היום, פמיניסטיות עם שפם, כן, זה אמור להיות כינוי גנאי, ובאמת הן שכבו על הגדר למעננו במידה רבה מאוד ומגיע להן כל הכבוד והיקר, לא רק על טיפול פרטני בכאב של הנפגעות, אלא גם בשינוי תפיסתי, חברתי, אידיאולוגי, פוליטי, כשגם הטיפול עצמו הוא טיפול ברוח פמיניסטית כי אין רוח אחרת, הנרטיב חייב להיות פמיניסטי.
שלי יחימוביץ': זה לא שמישהי הלכה ברחוב, נפלה לתוך בור וקיבלה נקע ברגל.
שלי יחימוביץ': לא, היא חלק מתוצאה של הגמוניה גברית, מתוצאה של מבנה חברתי קלוקל שאנחנו, כבר אמרתי, רואים אותו לנגד העיניים הולך ומיתקן.
שלי יחימוביץ': אני רוצה לומר מילה שחשוב לי לומר.
שלי יחימוביץ': יש איזה בלבול בשיח בין שיח שמרני וצניעותי לבין השיח הפמיניסטי, כאילו אם אנחנו נתלבש בצניעות ואולי גם נתפלל אז הכול יהיה בסדר.
שלי יחימוביץ': אז קודם כל אני שמחה ומאושרת על זה שהשיח הפמיניסטי גולש, בענק, ולא הספקנו לדבר על זה, לצערי, גם לחברה הדתית לאומית, הציונית לאומית, וגם לחברה החרדית וגם לחברה הערבית בצורה מאוד מסיבית.
שלי יחימוביץ': אבל לי חשוב לומר שלא נתבלבל, השיח הפמיניסטי מגיע מתוך השיח המתירני, החופשי, הליברלי, של זכויות אדם וזכויות נשים, הוא לא הגיע מהשמרנות, הוא לא הגיע מהמחוזות הרפובליקנים והוא לא הגיע מהמחוזות הדתיים.
שלי יחימוביץ': הוא מחלחל לשם, אבל הוא הגיע מהמקומות של חירות האישה על גופה, על כל המשתמע מכך ואסור לבלבל בין שיח פמיניסטי לבין שיח שמרני כי במידה רבה אנחנו שומעים את המסרים המעוותים האלה.
שלי יחימוביץ': שלא לדבר על המובן מאליו, שכולן כבר יודעות, שאין קשר, גם אם את מכוסה בבורקה ומכף רגל עד צוואר את מועדת לפורענות בדיוק כמו מישהי שמסתובבת עם ביקיני על שפת הים.
שלי יחימוביץ': זה באמת common knowledge בשביל היושבות כאן, אבל בכל זאת מוטב שהדברים האלה ייאמרו.
שלי יחימוביץ': ודבר נוסף, וזה לסיום, דיברנו כאן הרבה על המייסדות הוותיקות, האמיצות, שהלכו בארץ לא זרועה ויעל דיין, יקירתנו, שמסמלת בשבילנו גם את היכולת להבקיע למעשה החקיקתי שנראה באמת כמו משהו חצי דמיוני, נס, ממש נס, זה נכון, זה נס, אבל אני רוצה כן לסיום להודות לנשים הצעירות.
שלי יחימוביץ': לדור החדש של הנשים המדהימות והנערצות האלה שהן כבר במידה רבה גם מרגישות, אנחנו הפמיניסטיות הוותיקות, אנחנו קצת מהוססות לפעמים, אנחנו לא מאמינות למראה עינינו, אנחנו גם לפעמים מוכנות להסתפק קצת במועט והן לא מוכנות להסתפק במועט.
שלי יחימוביץ': לא, הן עומדות על זכויותיהן עד האחרונה שבהן, הן לא מוכנות לספוג גם הטרדה מינית קטנה, הן לא עושות את ההבחנה שצריך לעשות תמיד בין אונס לבין מעשה מגונה לבין הטרדה מינית, הן לא מוכנות לספוג כלום.
שלי יחימוביץ': הקיצוניות הזאת היא נפלאה, היא נהדרת, היא מפרה, היא מושכת קדימה, ואני, בתור פמיניסטית, גם מרגישה אסירת תודה להן שהשיח שלי שהיה כל כך חריג ומוזר ולא היה לי עם מי לדבר, פתאום הוא נהיה כל כך לגיטימי, כל כך בסדר להגיד את הדברים.
<מרים שלר: אבל זה גם בזכות אנשים כמוכם שהם בעמדות כוח, שעושים במקום ניצול לרעה בכוח שימוש לטובה בכוח.
שלי יחימוביץ': אז את זה כבר אמרנו, אבל כן חשוב לי לומר שגם אנחנו, הפמיניסטיות היותר ותיקות, יוצאות נשכרות.
שלי יחימוביץ': אני מוצאת את עצמי מועצמת מפמיניסטיות צעירות.
שלי יחימוביץ': אפילו דברים שהייתי עוברת עליהם לסדר היום, נגיד בוועדת חוץ וביטחון, דברים שהייתי אומרת, טוב, אני לא אתעסק בשטויות, אני אתעסק בעיקר במאבק הפמיניסטי, אז כן, אם אני שומעת שיח שוביניסטי ואם אני שומעת אישה חברה בוועדת חוץ וביטחון מדברת ופתאום מתחיל השיח הרגיל הזה, פתאום כולם נזכרים בבדיחות שיש להם לספר ונותנים לה לדבר שתי שניות בדיוק אחרי שגברים נאמו שעה ארוכה בחשיבות רבה, אז כן, אז אני אומרת, אני אומרת, 'מה שאתם עושים כאן, אתם סותמים לה את הפה'.
שלי יחימוביץ': למה אני אומרת את זה?
שלי יחימוביץ': לא הייתי אומרת את זה פעם, פעם התרכזתי במאבקים החשובים יותר לכאורה, כי קיבלתי כוח ותעצומות נפש מנשים צעירות כמו עירד וכמו רבות אחרות שנמצאות כאן, ואפילו הבת שלי, שבשבילה הפמיניזם היום זה מובן מאליו, היא בכלל לא מרגישה שהיא בקרב, היא מרגישה שיש לה זכות על גופה ועל נפשה ואף אחד לא יערער אותה, נקודה.
שלי יחימוביץ': אז יש כאן דור לדור יביע אומר.
שלי יחימוביץ': באמת העצמה בין דורית.
שלי יחימוביץ': זה לא רק הוותיקות שהניחו את היסודות והצעירות שנשכרות מהן, אלא גם מין דיבור הדדי כזה שבאמת יוצר אצלנו תעצומות נפש שמייצרות את השינוי.
שלי יחימוביץ': יש לנו עוד דרך מאוד מאוד ארוכה, זה ברור לחלוטין, אבל יש לנו היום הרבה יותר כוח לעשות אותה ביחד.
שלי יחימוביץ': אז אני ממש מודה לכולכן ובהצלחה לכולנו.
שלי יחימוביץ': ומשפט סיום של יעל.
יעל דיין: משפט סיום שלי.
יעל דיין: אני רוצה להיכנס לנעליים לא סתם גדולות, אלא גדולות ומהירות.
יעל דיין: באולימפיאדה האחרונה יוסיין בולט, שהיה אלוף העולם והיה פלא עולם ורץ שלא היה כמותו, אלוף העולם ב-100 מטר, ב-200 מטר וגם היה חלק מהקבוצה של מרוץ שליחים, הוא תלה את הנעליים, מה שנקרא, והוא העביר את הלפיד או את המקל של מרוץ השליחים.
יעל דיין: אני לא רצה במהירות כזו, אבל אני מרגישה מאוד נרגשת להעביר את הלפיד לידיים מאוד אמונות שאני יודעת שישמרו על אליפות העולם.
יעל דיין: ואני לא הולכת לשום מקום, לא במובן של ראש הממשלה, אלא אני הולכת כל שבת לכיכר הבימה, אני הולכת ללוינסקי, המאבקים הגדולים והאחרים והרלוונטיים כמו הנושא של היום עדיין קיימים וגם הדור שלי וגם הבת שלי, גם הנכדות שלי וגם אמא שלי, אנחנו עוד שם.
יעל דיין: ותודה לכם.
שלי יחימוביץ': אנחנו מתחילים בדיון כאן בוועדה על דו"ח המבקר בעניין מערך הכשרות בישראל.
שלי יחימוביץ': מדובר על דו"ח מבקר המדינה 67ב' משנת 2017, פיקוח על הכשרות המזון.
שלי יחימוביץ': זה לא דו"ח ראשון של המבקר בסוגיה הזאת, אבל זה דו"ח מקיף והכי עדכני.
שלי יחימוביץ': הדיון הוא דיון מהיר שאושר בנשיאות הכנסת לבקשתו של חבר הכנסת אלעזר שטרן, שיושב כאן לשמאלי.
שלי יחימוביץ': אתחיל ואציין ש-75% מהיהודים בישראל אוכלים כשר בדרגות שונות, אבל סוגית מערך הכשרות וההתנהלות שלו כשורה לא רק לאכילה עצמה ולשמירת הכשרות, אלא גם ליוקר המחיה, גם לחייהם של בעלי עסקים, בעיקר אלה הקטנים והבינוניים ויש לה הקרנה ישירה על תחומים רבים בחיינו.
שלי יחימוביץ': אנחנו נתחיל את הדיון ברענון ממצאי הדו"ח של נציג מבקר המדינה כאן, איזי טנקמן, בבקשה.
איזי טנקמן: כדי לקצר, אני פשוט אעביר את רשות הדיבור לעורך הדו"ח, מר רוני רגב, בבקשה.
שלי יחימוביץ': אתה עשית את הדו"ח?
איזי טנקמן: - - - רוני יסביר.
שלי יחימוביץ': מה השם, תגיד שוב.
רוני רגב: רוני רגב.
רוני רגב: כמו שיושבת ראש הוועדה אמרה, אנחנו פרסמנו דו"ח ביקורת על הכשרות בדו"ח 67ב' שפורסם במאי שנה שעברה.
רוני רגב: הדו"ח בא אחרי דו"ח קודם שפורסם בשנת 2009.
רוני רגב: חלק גדול מהליקויים שפורסמו בדו"ח שלנו בשנת 2009 לא תוקנו ואנחנו החלטנו לעשות דו"ח נוסף.
רוני רגב: לאחר הדו"ח בשנת 2009 חלה התקדמות בנושא מסוים, זה שהמשרד לשירותי דת פרסם נוהל כשרות מפורט.