GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלון גלזברג: אנחנו עושים סביב זה סקרים כי אנחנו בדיוק מודעים לעובדה שאתה ציינת, שאם אני לא אמדוד את עצמי, איך אני אדע שאני משתפר או הולך אחורה.
<אלון גלזברג: כלומר חלקים גדולים מתוך הדו"ח אנחנו לקחנו והפכנו אותם למשהו שאנחנו עושים ואני לחלוטין לא אומר את זה כי באתי לספר לוועדה, אלא זו תכנית העבודה שלי.
<אלון גלזברג: זה מה שהגשתי לצה"ל, זה מה שהראיתי השבוע לסגן הרמטכ"ל.
<אלון גלזברג: אנחנו מודעים לכובד האחריות.
שלי יחימוביץ': אתה שלם עם החזרה ל-In House?
<אלון גלזברג: חזרה In House – קודם כל כרגע שאלת אותי שאלה אישית, אני אענה תשובה אישית.
<אלון גלזברג: אני חושב החזרה In House עשינו אותה, אגב הייתה עוד סיבה שלא ציינת, היו שלוש סיבות, עשינו אותה כאילוץ ומהר.
<אלון גלזברג: יש מקומות והדו"ח מדבר עליהם, טכנית הקריה ותל השומר, המרפאות שהקמנו בזריזות בשיטת חומה ומגדל, כמעט בין לילה, כדי לתת מענה לאנשים שהחזרנו, לא נבנו ליעדן.
<אלון גלזברג: נבנו לייעודן אך לא בהיקף הנדרש.
שלי יחימוביץ': זאת אומרת החזרה הייתה בחופזה מדי.
<אלון גלזברג: החזרה הייתה החלטה, עד כמה שאני - - -
שלי יחימוביץ': בעצם לא הייתה תשתית.
שלי יחימוביץ': הקמתם אותה מחדש.
<אלון גלזברג: על התשתית ויתרנו כשיצאנו למיקור והקמנו אותה מחדש.
<אלון גלזברג: זו שמיכה קצרה, זו אותה מערכת לאומית.
<אלון גלזברג: משכנו ממקומות אחרים כדי לתת מענה פה.
<אלון גלזברג: אגב, בחלוף השלוש שנים היום המערכת מתייצבת למקום ולכן קל לי לענות שלוש שנים אחורה.
<אלון גלזברג: כלומר לשאלתך זו תשובתי.
<אלון גלזברג: האם השאלה היא האם היה צריך לחזור או לא, זאת שאלה אחרת לגמרי.
שלי יחימוביץ': יכול להיות שהיה נכון להמשיך לבדוק את המודל הזה של קופות החולים?
<אלון גלזברג: אז גם זה - - -
שלי יחימוביץ': זה בסדר, זה לא יעורר סערה ציבורית.
שלי יחימוביץ': שום תשובה.
שלי יחימוביץ': זו שאלה פשוטה.
<אלון גלזברג: אני מרגיש נוח יותר בחדר ניתוח מאשר בכנסת, אבל זו בעיה שלי.
שלי יחימוביץ': אתה בסביבה אוהדת, באמת.
<אלון גלזברג: כן, כן, אני חש את זה, זה בסדר.
<אלון גלזברג: אני לא מתעכב בתשובתי כי אני שוקל את מילותיי בהיבט של איך הן תיתפסנה.
<אלון גלזברג: אני באמת מנסה לענות תשובה כנה ועניינית.
<אלון גלזברג: אנחנו יכולים לומר על המיקור הקודם שלא נתנו לו מספיק זמן.
<אלון גלזברג: זה אנחנו מבינים.
<אלון גלזברג: אנחנו יודעים להגיד על המיקור הנוכחי, ניסינו לעשות תהליך – את זה עשו קודמי – תהליך סדור, בליווי אגב של כל האנשים בצה"ל שתוארו פה קודם ובליווי משרד הביטחון, מנה"ר על הסיפור הזה גם, כדי לנסות להפיק לקחים מהפעם הקודמת.
<אלון גלזברג: המיקור הפעם אמור לעשות דברים קצת אחרת, בראיית המקומות שנפלנו בהם לא טוב, לסדר אותם טוב יותר.
<אלון גלזברג: האם הוא חסין מאיומים ומסיכונים?
<אלון גלזברג: לא, אבל הוא אמור לתת לזה מענה.
<אלון גלזברג: בין השאר טכנית, אם הייתי משתמש במילה שדמיינתי, אז הייתי חוטף מהדוברת אחר כך, אבל המחשבה שלנו, שנוכל במחי החלטה שהיא מנהלית להסיט אנשים ממקום - - - למקום אחר, אני חושב שעליה אחרת.
<אלון גלזברג: במיקור הנוכחי זה לא מבוסס על אותו דבר.
<אלון גלזברג: מבינים אגב שחלק גדול מהאנשים שיכולנו להסיט הם אזרחים עובדי צה"ל.
<אלון גלזברג: גם בחוזה איתם אי אפשר להסיט אותם למקום אחר.
<אלון גלזברג: כלומר - - -
שלי יחימוביץ': אפשר, אבל זה כרוך במשא ומתן ובפיצויים ובחוקי עבודה.
<אלון גלזברג: נכון מאד, בהסכמות, נכון.
<אלון גלזברג: ולכן התכנון הפעם אמור ל - - -
שלי יחימוביץ': הפעם – אתה מתכוון למה שמתוכנן בעצם וזה להשאיר את חיילי החובה בתוך צה"ל ואת שירותי הקבע להחזיר לקופות החולים, שזה התכנון.
<אלון גלזברג: זו תכנית שמתגלגלת ובעבודה שנה וחצי או שנתיים.
שלי יחימוביץ': והפעם היא תעשה יותר בקפידה וכדי להימנע מהכשלים הקודמים, כמו למשל רופאים שהם אזרחים עובדי צה"ל, לדעת שהם באמת לא עברו ליחידות שמייעדים אותם?
<אלון גלזברג: לא, אזרחים עובדי צה"ל לא אמורים הפעם לעבור למקומות אחרים, הם אמורים להישאר במקומם ולתת מענה טוב יותר וזמין יותר לחיילי החובה שנשארים באותו מקום.
<אלון גלזברג: בכל מקום שנותן שירות יש הרי היצע ויש ביקוש.
<אלון גלזברג: תוצאה אנשי הקבע אמורה לתת לנו גם במונה וגם במכנה - - - להקטין את המונה, כלומר פחות ביקוש, כי אנשי הקבע כבר לא איתנו ואת אלה שיש, לשפר את ההיצע לאלה שנותרו.
<אלון גלזברג: זה הרעיון פה.
<אלון גלזברג: כלומר זה גישה קצת אחרת.
<יוסי ביינהורן: זאת אומרת הצורך להעביר את זה לחיילים הלוחמים לא קיים עכשיו בפעם הזו?
<אלון גלזברג: הצורך להעביר חיילים לוחמים?
שלי יחימוביץ': זו הייתה אחת הסיבות בפעם הקודמת.
<יוסי ביינהורן: בפעם הראשונה, כן.
<אלון גלזברג: הצורך להעביר חיילים לוחמים קיים גם הפעם, פחות בעולם הרופא הראשון, כי הרופא הגדודי הוא רופא גדודי גם היום.
<אלון גלזברג: אחת המטרות שלנו הייתה להביא יותר קדימה רופאים מומחים שיחנכו ויתמכו.
<אלון גלזברג: עשינו את זה במחיר פערים בעורף והחלק עכשיו היה לאזן את זה.
<אלון גלזברג: גם כשהתכנית הזו עולה - - - מצליחה, היא איננה השלטת.
<אלון גלזברג: היא רכיב.
<אלון גלזברג: אגב, אנחנו יודעים לכמת להערכתנו כמה שווה ערך משרות רופא זה שווה.
<אלון גלזברג: זה לא - - -
<אלון גלזברג: זה עכשיו עניין של - - -
שלי יחימוביץ': טוב, בסדר, אתה לא צריך להגיד.
<אלון גלזברג: אני אומר, מדובר בעשרות לא במאות, כך שזה לא עניין מספרי, זה עניין של אלה שיוותרו יוכלו לעשות יותר.
שלי יחימוביץ': תסביר ברמת הבסיס מה המשמעות של זה שקצין צעיר, ברגע שהוא נכנס, יום אחד הוא יהיה אצל הרופא בבסיס וביום שבו הוא עובר לקבע, כבר יחזור לקופת חולים?
<אלון גלזברג: טכנית כן.
<אלון גלזברג: את נוגעת בכמה מהמורכבויות הגדולות.
<אלון גלזברג: יש פה אלמנטים של רציפות הטיפול, יש פה אלמנטים של העברת התיאומים בין ספקי השירות השונים.
<אלון גלזברג: יש פה אלמנטים של ההוא בהר דוב עכשיו והסכמנו שהוא צריך להיות מרכזי בעשייה שלנו והוא לא יכול להגיע למרפאה שלו.
שלי יחימוביץ': טוב, הוא יכול להגיע למרפאה אחרת שקרובה להר דב.
<אלון גלזברג: יש במדינת ישראל פריפריה ויש מרכז.
<אלון גלזברג: צה"ל בנוי בשביל להיות בפריפריה.
<אלון גלזברג: אנחנו מכירים את האתגרים הלאומיים.
<אלון גלזברג: זה מורכב יותר מאשר בינארי, זה מה שאני מנסה לומר פה.
<אלון גלזברג: אנחנו מנסים לתת פה פתרון לגם וגם וגם, אבל חשוב לי להדגיש את זה.
<אלון גלזברג: יש לנו בערך 11 ערוצים שונים של פעולה.
<אלון גלזברג: המיקור הוא אחד מהם, הוא לא חזות הכל.
<אלון גלזברג: הוא לא ייתן - - -
שלי יחימוביץ': אבל הוא יוצר סוג של בעיה, בטח בקבע ראשוני.
<אלון גלזברג: הוא כמו כל דבר אחר, יש בו יתרונות ויש בו חסרונות.
שלי יחימוביץ': ואתם שלמים, אתם הולכים על המהלך הזה?
<אלון גלזברג: המהלך הזה כבר אושר בצה"ל גם על ידי הרמטכ"ל והוא במשא ומתן בין שני משרדי ממשלה.
שלי יחימוביץ': עוד משהו שאתה רוצה לומר?
<אלון גלזברג: לא.
שלי יחימוביץ': יש כאן הורים לחיילים שביקשו לדבר.
שלי יחימוביץ': תתחילו אתן בבקשה, אחת משתיכן, תחליטו מי.
שלי יחימוביץ': בקצרה.
<איילת גונן בריש: בקצרה, אני אגיד מאד בקצרה.
<איילת גונן בריש: שמי איילת.
<איילת גונן בריש: אני אמא לארבעה ילדים, אחת כבר השתחררה.
<איילת גונן בריש: הבן שלי עכשיו בשירות סדיר.
<איילת גונן בריש: השלישית בדרך, בקיץ הקרוב והרביעית בדרכה.
<איילת גונן בריש: לפני כשנה אני שמעתי איזה שהוא סיפור לאו דווקא על הילדים שלי, שפשוט עורר את תדהמתי.
<איילת גונן בריש: אני קראתי לחברתי נורית, שהיא עוסקת בתחום ואמרתי לה - - -
שלי יחימוביץ': שמעת סיפור, זה אומר שאת יודעת?
<איילת גונן בריש: כן, כן, סיפור אמיתי.
שלי יחימוביץ': זה סיפור עם שעובר מדור לדור או סיפור אמיתי?
<איילת גונן בריש: לא, לא, ממש לו.
<איילת גונן בריש: יש לי את הפרטים, אני רק לא רוצה להיכנס לזה כאן.
<איילת גונן בריש: אם תרצי אני אספר לך.
<איילת גונן בריש: פניתי לחברתי, שהיא עוסקת בתחום ואמרתי לה תקשיבי, הגיע הזמן להפסיק לשבת ולקטר.
<איילת גונן בריש: הגיע הזמן לעשות מעשה.
<איילת גונן בריש: פניתי לחברת הכנסת יעל גרמן ואמרתי לה – אנחנו חושבות שצריך לעשות פה שינוי מהותי.
שלי יחימוביץ': מתי זה היה, הסיפור הזה?
<איילת גונן בריש: ינואר שעבר.
<איילת גונן בריש: שינוי מהותי בטיפול הרפואי בחיילי צה"ל.
<איילת גונן בריש: אני חייבת להגיד שנושא הוועדה הוא אספקת שירותי רפואה לחיילי צה"ל – זה מה שלפחות אני הבנתי – ואני פתאום יושבת פה כאמא, שאתם צריכים להבין שאולי זה נורא טבעי במדינת ישראל שאמא מוסרת את ילדיה לידי צה"ל.
<איילת גונן בריש: כולנו על זה, זה אמור להיות דבר נורא נורא ברור, אבל כשהרגע הזה מגיע הבטן מתהפכת.
<איילת גונן בריש: וכשהוא מדבר על לקוחות ואני הסכמתי איתך שההגדרה של חייל כלקוח היא לא נכונה ואני גם מבינה למה אמרת את זה.
<איילת גונן בריש: יש פה עוד לקוח והלקוח הזה זה ההורים.
<איילת גונן בריש: כי כשאני מוסרת את הילד שלי, שעד אותו יום שהוא התגייס לצבא ההגנה לישראל דאגתי לו, עשיתי לו את הביטוחים המתאימים, בחרתי לו את קופת החולים הנכונה, את הרופא האישי, הספציפי, שיטפל בו הכי נכון.
<איילת גונן בריש: פתאום מגיע הרגע שאני מאבדת שליטה, כי אני מוסרת אותו לידי הצבא.
שלי יחימוביץ': נו, מה לעשות?
<איילת גונן בריש: לא, לא, סבבה.
שלי יחימוביץ': כולנו מאבדים שליטה כשהילדים שלנו מתגייסים.
<איילת גונן בריש: הכל טוב, אוקיי, זה רגע מאד קשה.
שלי יחימוביץ': זה טיבו של השירות בצה"ל.
<איילת גונן בריש: וכל עוד העגלה נוסעת בסדר, אז הכל סבבה.
<איילת גונן בריש: אבל ברגע ש- - -
שלי יחימוביץ': נכון שהיינו רוצות לנסוע איתם לשם ולשבת איתם בבסיס, אבל זה לא יקרה.
<איילת גונן בריש: אני יכול להגיד לך שכל יום אני רוצה ללוות אותם לאן שצריך, אבל זה לא הנושא.
<איילת גונן בריש: הנושא הוא שבעצם אנחנו לא מדברים על טלפוניה ועל מוקדים ועל זמינות ברמה של דקות כאלה או אחרות.
שלי יחימוביץ': אלא על מה?
שלי יחימוביץ': תמקדי את הדברים שלך.
<איילת גונן בריש: אנחנו מדברים על הטיפול הרפואי בחייל.
<איילת גונן בריש: זמינות מבחינתי זה כשאני שומעת שהבן של המזכירה שלי עם דלקת אוזניים חריפה, 40 מעלות, נמצא בשטח והחופ"ל, שמבין שצריך לשלוח אותו לרופא ומבין שצריך לתת לילד תרופה, בשביל קודם כל להוריד את החום ולטפל בדלקת – אני מדברת על הדבר הכי הכי פשוט – אבל מה?
<איילת גונן בריש: הם בשטח, צריך להגיע לאיזו עיר זמינה בשטח, שזה בשטחים, בשביל להשיג את התרופה ואין לזה מענה.
<איילת גונן בריש: ואין מה לעשות, היום הילדים בקשר טלפוני עם ההורים והאמא יושבת לה מהעבר השני של הקו ושומעת את הילד שלה קודח מחום.
<איילת גונן בריש: אין טיפול.
<איילת גונן בריש: אין סיעוד.
<איילת גונן בריש: אין שום דבר.
<איילת גונן בריש: אז זה מקומם, כי כל כך הרבה דברים אין לנו שליטה עליהם, כשאנחנו נותנים את הילדים לידי הצבא, אבל ברגעים האלה אתה מרגיש שהמינימום זה נקרא טיפול רפואי, שתהיה זמינות.
<איילת גונן בריש: אבל אני באמת מעדיפה שנורית, שהיא קצת יותר מבינה בתחום, תדבר.
שלי יחימוביץ': בבקשה, נורית.
<נורית פלג קנטי: קוראים לי נורית קנטי ואני אעשה את זה מאד בקצרה.
<נורית פלג קנטי: שנה הבאה אני 30 שנה אחות מוסמכת במערכת הבריאות.
<נורית פלג קנטי: אני אמא לשלוש בנות, בורכתי ואין לי חיילים קרביים.
<נורית פלג קנטי: המפגשים שלי עם המערכת הרפואית של צה"ל הם מפגשים טראומתיים.
<נורית פלג קנטי: לפני שנה אחרי לילה קשה בביקור רופא, הוצאתי פוסט וכתבתי את תדע כל אם עברייה שעם גיוס ילדיה מופקר ביטחונם הרפואי, בידי מפקדים שלא השכילו לתת מענה מקצועי הולם.
<נורית פלג קנטי: אני חייבת להגיד שאני מרגישה איזה צורך קצת להתנצל ולהגיד שלא רק שאתה בסביבה אוהדת, אפילו כל העשייה כאן, אין ספק שמהרגע שהבינו שיש פה באמת כישלון מאד גדול, יש פה עשייה מאד מאד גדולה, המרחק הוא מאד גדול.
<נורית פלג קנטי: לא רוצה לקחת את זה למקום של החסם הזה, שאם אין זמינות אז כמובן לא יהיה טיפול.
<נורית פלג קנטי: אני רוצה לקחת אתכם דווקא לחוויה המקצועית.
<נורית פלג קנטי: ברור לכולנו שבאופן אוניברסאלי לכל אדם באשר הוא אדם מגיעה הזכות לטיפול רפואי הולם ועל זה אני חושבת שיש לנו הסכמה רחבה.
<נורית פלג קנטי: כשמגיעים - - -
<נורית פלג קנטי: לא?
שלי יחימוביץ': יש שחולקים על זה, את יודעת.
<נורית פלג קנטי: באמת?
שלי יחימוביץ': מי שרצה לעשות שר"פ בבתי החולים חשב שלאנשים עשירים יש זכות לקבל טיפול יותר טוב.
<נורית פלג קנטי: לא, אבל בבסיס לכל אדם באשר הוא אדם מגיעה הזכות לטיפול רפואי הולם.
<נורית פלג קנטי: לא, אני חושבת שכולם מסכימים עם זה.
<נורית פלג קנטי: אבל יש משהו שאתם צריכים להבין, שכבר מתרחש הטיפול הרפואי.
<נורית פלג קנטי: מי שחווה את החוויה המשפילה והנוראית הזאת והוא יודע לעשות את ההשוואה כמוני למערכת הציבורית ולמה שהחיילים מקבלים, למשל בביקור רופא, יודע שלא מדובר בטיפול רפואי נאות; ויש לזה הרבה מאד סיבות ואני בטוחה שמי שבדק את זה יודע.
<נורית פלג קנטי: לא יכול להיות שרופא בודק חיילים, כמות כזאת גדולה, כי במערכת הציבורית זה לא קורה.
<נורית פלג קנטי: אי אפשר לקחת אנמנזה, אי אפשר לתשאל אותו.
<נורית פלג קנטי: אם אין רפואה רפואית ממוחשבת על ההיסטוריה של החייל שנמצא, מה שלכל אזרח יש, אז אי אפשר לתת טיפול רפואי עם אבחנות נכונות.
<נורית פלג קנטי: שלא נדבר על זה שבטח רופא מצטיין – סליחה על הציניות – הוא זה שנותן פחות גימלים והמבקר באמת חידד את זה, שחלק מהכישלון של השינוי היה בכמות גדולה מאד של גימלים.
שלי יחימוביץ': פי שלושה.
<נורית פלג קנטי: אוקיי.
<נורית פלג קנטי: אבל כל חייל שמגיע לקבל טיפול רפואי יודע שהעין הראשונה שבודקת אותו חושבת שהוא בא לנצל את המערכת ולקחת גימלים.
<נורית פלג קנטי: ויש פה תרבות ארגונית שצריך להסיר אותה.
<נורית פלג קנטי: יש פה משהו מאד מעליב.
<נורית פלג קנטי: אני דרך אגב אף פעם לא חוויתי את זה כאזרחית, שמישהו חושב שאני באה לנצל ימי מחלה.
<נורית פלג קנטי: ואני חושבת - - -
שלי יחימוביץ': זה נכון, זו הערה נכונה.
שלי יחימוביץ': הוא חשוד מיידית.
<נורית פלג קנטי: אני רוצה להגיד לכם שברגע שרופא צריך לחסוך בגימלים או שהחייל חשוד, כל הדרך שבה הוא מסתכל על הלקוח שלו, שהוא שואל את השאלות שלו, שהוא מברר מה יש לו, היא כבר דרך שהיא לא נקייה מקצועית וזה נורא נורא מפריע לי כאשת מקצוע.
<נורית פלג קנטי: אבל אני חייבת להגיד לכם כמה דברים.
<נורית פלג קנטי: יש בחוק זכויות החולה גם את המושג פרטיות.
<נורית פלג קנטי: כשחולה ניגש לקבל טיפול רפואי - את החולים של מערכת הבריאות במדינת ישראל אני מכירה מצוין - יש לו עדיין זכות לקבל פרטיות.
<נורית פלג קנטי: לא יכול להיות שנכנסות נשים צעירות, גברים צעירים, לתוך חלל משותף ומספרים את הבעיה הרפואית שלשמה הם הגיעו, כשכל אחד יכול לשמוע.
<נורית פלג קנטי: גם בבית חולים יש וילון שמפריד ושואלים את התשאיל.
<נורית פלג קנטי: חברה, קצת בקרה וקצת העלאה של המודעות לעובדה שזה לא רק החסם הזה.
<נורית פלג קנטי: גם בתוך הטיפול עצמו מגיע לחייל שלנו שהכבוד שלו כאדם, לא כחייל, יישמר.
<נורית פלג קנטי: מאד מאד אהבתי את המילה שלך רצף טיפולי.
<נורית פלג קנטי: מפריע לי שאין רשומה רפואית.
<נורית פלג קנטי: מפריע לי שכשילד ניגש לקבל טיפול בצבא אי אפשר לראות את ההיסטוריה הרפואית, מה שלכל אחד מאיתנו יש לו רשומה רפואית וכל רופא שניגש רואה שהוא עשה את בדיקות הדם והוא עשה את כל הדברים האלה.
<נורית פלג קנטי: אפשר בסביבה ממוחשבת לקחת את הדברים האלה קדימה.
<נורית פלג קנטי: אני יודעת שזה אפשרי.
<נורית פלג קנטי: אני יודעת מה הפחדים מזליגה של חומר החוצה, אבל אנחנו חייבים לקחת ולהתקדם.
<נורית פלג קנטי: אמרת לי בקצרה, אני הולכת לסכם.
<נורית פלג קנטי: אני מרגישה מאד מאד טוב, קודם כל שמתקיים הדיון הזה.
<נורית פלג קנטי: קודם כל שמכל הנושאים באמת בחרו לקחת את הדברים האלה.
<נורית פלג קנטי: זה משותף לכולנו.
<נורית פלג קנטי: נתת לי הרגשה מאד מאד טובה שיש לכם כוונה מאד מאד טובה ואני מאמינה שאנחנו באמת בדרך הנכונה.
<נורית פלג קנטי: תודה רבה שנתתם לנו לבוא ולהשמיע את הדברים שלנו ובהצלחה.
שלי יחימוביץ': זו נקודה מאד חשובה, הפואנטה שהחיילים מגיעים לטיפול ומסתכלים עליהם כאל מי שרוצים גימלים ולא כאל חולים.
שלי יחימוביץ': זו חוויה ששומעים אותה באמת מכל חייל.
<איילת גונן בריש: וגם החופ"ל בצבא הוא הראשון לקבוע אם החייל אם הוא חולה.
<איילת גונן בריש: אני לא בטוחה שהכשרה של ארבעה חודשים כחופ"ל מאפשרת לחייל לקבוע שהבן אדם אכן במצוקה.
<איילת גונן בריש: ואני חייבת גם לתת קרדיט.
<איילת גונן בריש: אני יכולה להגיד לכם שבמקרה של הבן שלי, חופ"ל הציל אותו.
<איילת גונן בריש: ממש ככה.
<איילת גונן בריש: זאת אומרת האבחנה המדויקת והמהירה שלו הצילה את הבן שלי.
<איילת גונן בריש: אבל זה גם יכול להיות הפוך.
<איילת גונן בריש: אני חושבת שרופא צריך לראות מטופל.
שלי יחימוביץ': זאב גולדבלט, גם כן אבא.
שלי יחימוביץ': יש לכם גם עוד איזה תואר, סליחה.
<זאב גולדבלט: אני ייסדתי ומשמש כמנכ"ל כרגע של פורום ועדי ההורים היישוביים.
<זאב גולדבלט: זה אותו גוף שמייצג את כל הורי ישראל מול מערכת החינוך ומול השלטון המקומי.
<זאב גולדבלט: בעברי הרחוק, הפרה-היסטורי כמעט - - -
שלי יחימוביץ': ובסוף אין ברירה והם גדלים, אז צריך לייצג אותם גם מול צה"ל.
<זאב גולדבלט: לא, לא, זה בסדר.
<זאב גולדבלט: עדיין זה בסדר.
<זאב גולדבלט: אמרתי, עכשיו אני מקבל שכר, אז זה משהו אחר.
<זאב גולדבלט: אבל בעברי הפרה-היסטורי שימשתי גם כמפקד חטיבת טנקים וגם מג"ד בשלום הגליל, כך שאני גם מכיר את הפן הלא עורפי, אלא דווקא המסתער.
<זאב גולדבלט: אני אהבתי לשמוע את מה שאמר פרופסור אלון גלזברג - אני מקווה שדייקתי בשם - לגבי זה שהחייל/לקוח תמיד צודק ושהזמינות הולכת ומשתפרת.
<זאב גולדבלט: אני וכמובן אלה שיושבות לשמאלי, באנו להציג את זווית הראייה המעט שונה של ההורה ושל החייל עצמו.
<זאב גולדבלט: אז לאחרונה ואיך אומרים, אני גדלתי במקום שבו האלוהים נמצא בפרטים ולא במסגרת הגדולה, אלא באמת צריכים בסופו של דבר לגשת לקצה.
<זאב גולדבלט: ובקצה אני נתקלתי לפחות בשתי תופעות מעניינות, אחת שנוגעת אמנם לבת שלי האישית ולכן אני מוטה, והאחת - - -
שלי יחימוביץ': תשמעו, חברה.
<זאב גולדבלט: לא, אני אגע ממש עקרונית.
שלי יחימוביץ': לא, אני רוצה להגיד משהו.
שלי יחימוביץ': לכולם פה, אני רואה את קבוצת הגיל, לכולנו יש ילדים חיילים, קצינים.
שלי יחימוביץ': אז בוא לא נהפוך את זה לשיח - - -
<זאב גולדבלט: לא, לא, לא, אני אדבר על משהו מאד מאד מקומם ואולי מסעיר.
<זאב גולדבלט: נחשפתי למשל השבוע לתופעה של חיילת שיש לה גוש בחזה כבר חודש ימים.
שלי יחימוביץ': השבוע?
<זאב גולדבלט: השבוע נתקלתי בחיילת שיש לה גוש בחזה, שרואים אותו מבחוץ והיא לא ראתה רופא, לא שולחים אותה לא לביופסיה, לא לממוגרפיה.
שלי יחימוביץ': היא ניסתה?
<זאב גולדבלט: היא ניסתה ועדיין מה שנקרא משהים אותה.
<זאב גולדבלט: האם זה מקומם?
<זאב גולדבלט: אותי מאד, כי יש כאן
<זאב גולדבלט: סכנת חיים - - -
<זאב גולדבלט: בעיקר כשאתה לוקח בחשבון שסבתא שלה נפטרה מזה.
שלי יחימוביץ': אני מקווה שהסיפור הספציפי הזה נפתר.
<זאב גולדבלט: עוד לא נפתר.
<זאב גולדבלט: אני היום מרים טלפון גם למפקדת המחוז שלה כדי להתריע גם על זה, אבל אותי זה - - -
שלי יחימוביץ': טוב, זה נשמע.
שלי יחימוביץ': רגע, סליחה - - -
<זאב גולדבלט: התשובה היא בוודאי שזה מקומם.
שלי יחימוביץ': סליחה רגע.
שלי יחימוביץ': מה שהעלית עכשיו זה נפרד מהדיון כי זה פיקוח נפש ממש.
<זאב גולדבלט: בגלל זה זה ממש מסעיר אותי.
שלי יחימוביץ': אז גם אנחנו - - -
<זאב גולדבלט: בגלל זה החלטתי להגיע לכאן.
<זאב גולדבלט: אם זה היה רק הילדה שלי לא הייתי מגיע לכאן.
שלי יחימוביץ': אז זה דבר שדורש טיפול היום, בלי להתברבר על תופעות כלליות.
שלי יחימוביץ': אז אנחנו נטפל בזה היום.
שלי יחימוביץ': בתום ישיבת הוועדה נדאג שהדבר הזה ייבדק.
<זאב גולדבלט: אני אשמח.
<זאב גולדבלט: דבר נוסף, חיילת אחרת שעברה תאונת דרכים, במשך שלושה חודשים חשבו שהיא מתחזה, אחרי שלושה חודשים סוף סוף הגיעה לנוירולוג ואז מסתבר שהיה לה זעזוע מוח והיה לה את מה שנקרא צליפת שוט וכן הלאה והיא לא טופלה.
<זאב גולדבלט: חודשים על חודשים לא מטופלת.
שלי יחימוביץ': גם זה היה לאחרונה?
<זאב גולדבלט: כי המערכת כבילד אין, בעיקר בעורף מתייחסים אל רוב החיילים כחשודים בהתחזות ולהתחמק מהשירות הצבאי ולא כולם כאלה מה לעשות?
<זאב גולדבלט: וצריכים להיות באמת מומחים כדי לאתר את זה.
<זאב גולדבלט: דיבר פרופסור אלון על ביטול מיקור החוץ.
<זאב גולדבלט: איך מוגדר ביקור רופא?
<זאב גולדבלט: אני שואל ברצינות.
<זאב גולדבלט: איך זה מוגדר, כמיקור חוץ או כחלק מ - - -
שלי יחימוביץ': תיכף הוא יוכל להשיב לכל הדברים באופן כללי.
<זאב גולדבלט: זמינות – תראו, סתם דוגמא.
<זאב גולדבלט: חייל שלצורך העניין כל מפקדיו והרופא היחידתי מחליטים שהוא צריך להגיע לנוירולוג – אז אין נוירולוגים בצבא.
<זאב גולדבלט: אז לאיפה הוא ייגש?
<נורית פלג קנטי: חצי שנה תור.
<זאב גולדבלט: בזה אני מדבר על זמינות.
<זאב גולדבלט: אז אין ברירה אלא לגשת לנוירולוג פרטי, אזרחי, בבית חולים.
<זאב גולדבלט: אבל לזה הצבא נרתע מלהעביר, כי זה עולה כסף מן הסתם.
<זאב גולדבלט: ושוב, אנחנו מדברים על המון המון דברים.
<זאב גולדבלט: ואז נשאלת השאלה בסופו של דבר, מכיוון שאנחנו מדברים, נכון, צריכים לשחרר, אבל אנחנו לא יכולים להשתחרר מזה שהם ילדים שלנו.
<זאב גולדבלט: ואז נשאלת השאלה האם צריך להקים ועד הורים של חיילי צה"ל או לא.
<זאב גולדבלט: ואני מתקומם כנגד הדבר הזה בכל ליבי.
<זאב גולדבלט: כי אני גדלתי במערכת שלא היו צריכים את זה.
<זאב גולדבלט: באמת לא היו צריכים את זה, כי אנחנו דאגנו לחיילים שלנו.
שלי יחימוביץ': אל תיסחף.
שלי יחימוביץ': זאת אומרת הצבא מבחינת-.
שלי יחימוביץ': לא, באמת, בואו רגע נהיה ריאליים.
שלי יחימוביץ': בעבר גם הציפיות של ההורים מהצבא היו פחותות והמגע בין ההורים והמפקדים היה פחות והיום באמת הנגישות של ההורים, גם במערכת החינוך וגם בצבא היא מאד מאד גבוהה ואני ארשה לעצמי להגיד שהצבא היום הוא יותר טוב בדרגה הרפואית לחייליו מאשר הוא היה בעבר.
<זאב גולדבלט: כחייל וכלוחם אני הרגשי שיש מי שדואג לי, תאמיני לי.
<זאב גולדבלט: באמת אני הרגשתי שדואגים לי.
<זאב גולדבלט: ולא הורי, דרך אגב.
שלי יחימוביץ': אוקיי, אני מודה לך.
שלי יחימוביץ': משרד הבריאות, יש כאן נציג?
<הדר אלעד: אין לנו משהו קונקרטי להגיד.
<הדר אלעד: כשהצבא בחר בזמנו ללכת למיקור חוץ, משרד הבריאות היה איתו וגם אם הצבא יבחר כרגע ללכת למיקור חוץ, אז נשתדל.
שלי יחימוביץ': תציג את עצמך.
<הדר אלעד: הדר אלעד ממשרד הבריאות.
שלי יחימוביץ': כן, תמשיך.
<הדר אלעד: אני יודע שהיו ישיבות עם הצבא, מתוכננות ישיבות המשך עם הצבא בנושא הזה.
<הדר אלעד: ככל שהצבא יבחר ללכת לכיוון, עניין של החלטה שלו, אז נסייע במידת האפשר.
<הדר אלעד: יש כרגע התדיינות שהיא כלכלית בעיקרה, אבל אין התדיינות על עיקרון.
<הדר אלעד: אם זו תהיה הבחירה, להעביר את אנשי הקבע לקופות החולים, אין לי - - -
שלי יחימוביץ': ולמשרד הבריאות אין עמדה?
שלי יחימוביץ': הרי יש לזה גם השלכות תקציביות, מן הסתם.
<הדר אלעד: אז שוב, הדיון הוא - - -
<ליאור אברהם ברק: ליאור ברק, מהאגף לפיקוח על קופות החולים במשרד הבריאות.
<ליאור אברהם ברק: אחד החסמים המשמעותיים זה עניין תקציבי בין היתר.
שלי יחימוביץ': כן, שמה זה אומר מבחינה תקציבית?
<ליאור אברהם ברק: אנחנו לא רוצים שקופות החולים יאלצו לממן מהגירעונות הכבדים שהן נמצאות בהם היום, גירעונות נוספים.
<ליאור אברהם ברק: יש לנו - - -
שלי יחימוביץ': וכשהיה המעבר הזה אז לא היה לזה גיבוי תקציבי?
שלי יחימוביץ': כלומר, זה לא היה כרוך במשא ומתן של האוצר, משרד הבריאות ומשרד הביטחון לפני?
<ליאור אברהם ברק: היה כרוך במשא ומתן תקציבי.
<ליאור אברהם ברק: את מדברת על הקודם?
שלי יחימוביץ': על הפיילוט.
שלי יחימוביץ': זה לא היה פיילוט, זה נמשך שלוש שנים, אבל - - -
<ליאור אברהם ברק: היו הסדרים תקציביים, שהסדר תקציבי נבחן גם בדיעבד אחרי שנתיים או שלוש.
<ליאור אברהם ברק: אתה בודק האם ההערכות שלך לגבי ה - - -
שלי יחימוביץ': ומה היו המסקנות?
<ליאור אברהם ברק: והמסקנות היו שהשירות מבחינת הקופות היה הפסדי, היה גירעוני, ולכן הייתה התדיינות על תוספות מסוימות.
<ליאור אברהם ברק: זה לא צלח ב - - -
שלי יחימוביץ': ולא היו העברות מתקציב הביטחון לתקציב הבריאות?
<ליאור אברהם ברק: לא.
<ליאור אברהם ברק: היה תשלום - - -
שלי יחימוביץ': לא היה שינוי?
<ליאור אברהם ברק: היה תשלום של צה"ל לקופות החולים עבור השירות, לפי - - -
שלי יחימוביץ': פר שירות?
<ליאור אברהם ברק: לפי המנגנון שנקבע, תשלום עבור כל חייל שמבוטח ושנרשם באחת מקופות החולים.
<ליאור אברהם ברק: בדיעבד הסתבר שלפחות מנתוני ה - - -
שלי יחימוביץ': פר טיפול, לא כהעברה תקציבית, בבסיס התקציב.
<ליאור אברהם ברק: כן, כן, מכירת שירות.
<ליאור אברהם ברק: מיקור חוץ לכל דבר.
<ליאור אברהם ברק: מכירת שירות שקופות החולים מוכרות שירות לצה"ל.
שלי יחימוביץ': וזה לא היה משתלם לקופות החולים?
<ליאור אברהם ברק: קופות החולים לא מסתכלות על זה בצורה של משתלם, לא משתלם, אלא רק בצורה שבסך הכל זה גם - - -
שלי יחימוביץ': אם זה הפסדי זה לא משתלם.
<ליאור אברהם ברק: בסדר, יש גם דברים ברמה הלאומית שהם לא רק אם הם משתלמים או לא, אבל - - -
שלי יחימוביץ': כן, אבל אתה אומר שזה היה הפסדי.
<ליאור אברהם ברק: זה היה גירעוני, שהקופות לא יכלו להמשיך לממן את זה ולכן הייתה התדיינות על תוספת מסוימת שלא צלחה ועכשיו יש דיונים מיוחדים.
<ליאור אברהם ברק: אמנם על אוכלוסייה אחרת - - -
שלי יחימוביץ': על משרתי הקבע.
<ליאור אברהם ברק: כן.
שלי יחימוביץ': ומצד שני מן הסתם אם אנחנו פותחים את זה, אז יש גם אינטרס כן שהמבוטחים ישובו אליהם.
<ליאור אברהם ברק: נכון, ברור.
<ליאור אברהם ברק: לקופות החולים תמיד יש אינטרס.
<ליאור אברהם ברק: לפעמים אנחנו רואים את זה במקומות אחרים שהאינטרס גדול מדי שיגיעו מבוטחים ולא תמיד עם ליווי תקציבי.
שלי יחימוביץ': אז כאן אתה מקבל קבוצה מאד גדולה של מבוטחים וגם מבוטחים איכותיים.
<ליאור אברהם ברק: נכון.
<ליאור אברהם ברק: מצד שני, יש תחשיב כלכלי שאתה עושה, ואנחנו בתור המפקחים על קופות החולים צריכים לוודא שהן לא תיתנה שירות שהוא גירעונו, שאין להן מקומות אחרים לממן אותם.
שלי יחימוביץ': אלוף משנה פרופסור אלון גלזברג, בבקשה, תשיב כאן לדברים אם אתה מעוניין.
שלי יחימוביץ': כי באמת בעיקר ההורים נכנסו כאן לסוגיות עומק יותר ופחות לסוגיות הטכניות שהן לא טכניות, של הזמינות.
שלי יחימוביץ': וכן, הרי כולנו חשנו הזדהות עם הדברים האלה.
<אלון גלזברג: כן, כמובן גם אני ואין לי ספק שאגב הם צודקים.
<אלון גלזברג: כלומר מראש אני משוכנע שמה שהם מביאים פה הוא נכון.
<אלון גלזברג: אני אומר לעצמי ולאנשי כל יום, שאנחנו מכוונים למאה אחוז הצלחה.
<אלון גלזברג: אין טעויות ופספוסים, במערכת שעושה מיליונים של מפגשים בשנה.
<אלון גלזברג: אחוז אחד של טעות על כל מיליון זה עשרת אלפים.
<אלון גלזברג: על שלושה מיליון זה 30,000.
<אלון גלזברג: נניח ש-30,000 פעם בשנה נעשה עבודה לא טובה – אני לא מוכן לקבל את זה.
<אלון גלזברג: אני לא מוכן לקבל מערכת של 99%.
<אלון גלזברג: אנחנו נכוון לאפס טעויות.
<אלון גלזברג: האם נגיע לאפס טעויות?
<אלון גלזברג: לא יודע, אבל תדעו שבכל אחד מהסיפורים האלה אנחנו צריכים לטפל בהם.
<אלון גלזברג: שמעתי בין השורות שלא הכל זה רפואה.
<אלון גלזברג: אני מקווה שמי שעוצר חיילת עם גוש בשד להגיע להמשך טיפול רפואי איננו איש רפואה, אלא החיבור בינינו לבין שאר צה"ל, מפקדים - - -
<זאב גולדבלט: הממשק של הפיקוד.
<אלון גלזברג: נכון, נכון.
<אלון גלזברג: אנחנו חיים במערכת מורכבת, אנחנו מבינים את זה.
<אלון גלזברג: לכן אגב אנחנו רותמים גם את המפקדים אתנו לתוך הסיפור הזה.
<אלון גלזברג: הזכרתי אחריות, אני אגיד על זה מילה.
<אלון גלזברג: במסגרת זיהוי צווארי הבקבוק והחוליות שצריך לטפל בהן, החופ"לים הם בראש מעייננו, הגם כשהם מייצגים נתח מאד מאד קטן מצה"ל.
<אלון גלזברג: לרוב חיילי צה"ל אין חופ"ל.
<אלון גלזברג: התהליך עכשיו קורה רק ללוחמים, אבל הסכמנו.
<אלון גלזברג: אחיות, אנחנו רואים דמות ומרכיב משמעותי להיכנס פה, הם גוף מקצועי שייכנס.
<אלון גלזברג: אנחנו מרחיבים, זה גם עבודה שאנחנו עושים עם משרד הבריאות ועם האקדמיה אנחנו עומדים לעשות את זה, לגדל יותר אחיות גם לטובת המשק האזרחי בעתיד.