GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יצחק בריק: אתם אומרים בצדק רב שהבעיה היא בעיה אסטרטגית, היא לא בעיה של תיקון ליקויים פה ושם.
<יצחק בריק: אחרי 30 שנה, צריך לעשות דיון אסטרטגי לגבי החוק הזה.
<יצחק בריק: הדיון האסטרטגי צריך לנגוע בבעיות היסוד של החוק, ולדון בהם באופן מאוד רציני.
<יצחק בריק: היום ועדת המשנה למעמד הזקן בכנסת, שמה לה על סדר-היום את העניין של הכנת תכנית אב לאומית לנושא הזקנה.
<יצחק בריק: הנושא הזה של חוק הסיעוד צריך להשתלב במערך הזה, כי ראיתם פה שהדברים הם קשורים.
<יצחק בריק: מרכזי היום קשור לחוק סיעוד, וחוק סיעוד קשור בתכנית, קשור לעובדים זרים, וזה גם משרד הפנים, וכן הלאה, חייבת להיות תכנית אב לאומית.
<יצחק בריק: הערה שנייה לעניין הפיקוח.
<יצחק בריק: רבותיי, חובת הפיקוח היא על המוסד לביטוח לאומי, לא על חברות הסיעוד, לא על קופות החולים, לא על המתנדבים.
<יצחק בריק: חובת הפיקוח היא על המוסד לביטוח הלאומי, הוא הרגולטור, יקים מחלקה לפיקוח, וידאג לפיקוח, ואם אין תקציב, ידאג לתקציב.
<יצחק בריק: אבל חובת האחריות - אתם רואים מה שקרה פה עכשיו.
<יצחק בריק: זה היה בידי העובדים הסוציאליים, שגם שם זה היה לקוי, לא מילאו את מלוא החובה.
<יצחק בריק: אחר כך אמרו, לא, נוציא את זה מהם.
<יצחק בריק: זה לא יכול להיות.
<יצחק בריק: זה חייב להיות הרגולטור, אחראי על הפיקוח.
מירב בן ארי: קובע מדיניות ונותן לה גם תקציב.
<יצחק בריק: צריכים לתת תקציב בוודאי, אלא מה.
<יצחק בריק: רבותיי, כשהיה העניין של האסונות בבניינים, התברר שאין מפקחים, אז מצאו תקציב ולקחו מפקחים, אז כך צריך לעשות גם בעניין זה.
<יצחק בריק: לעניין ההכשרה.
<יצחק בריק: קודם כל מה זאת אומרת החובה רק 30% מהמטפלות יהיו, אבל לגבי כל זקן וכל משפחה המטפלת שמטפלת בו היא 100% היא לא 30% מוכשרת ו-70% לא מוכשרת.
<יצחק בריק: אז לא יכול להיות שיהיו מטפלות עם הכשרה וכאלה בלי הכשרה.
<יצחק בריק: ההסדר היה צריך להיות 100% מהמטפלות צריכות לקבל הכשרה, והרגולטור היה צריך לשים על זה את המגבלות הנכונות ואת המחויבות - אז צריך להקים מנגנון, נכון, צריך להקים בית ספר למטפלות, וצריך לעשות הכשרה למטפלות, והן צריכות לקבל את התעודה על זה, ורק אלה יטפלו בזקנים.
<יצחק בריק: אז יבואו ויגידו, כן, אבל הן מטפלות.
<יצחק בריק: לכן אני חוזר לראשית דבריי, הדיון הוא דיון אסטרטגי, הוא נוגע גם לשכר של המטפלות, וגם לעניין של עובדים זרים.
<יצחק בריק: אנחנו צריכים לראות את העניין בראייה כוללת באופן מאוד רציני - גם הדבר הזה צריך התייחסות.
<יצחק בריק: יש נושא אחד שלא היה בדוח המבקר, שקלתי אם להגיד אותו או לא.
<יצחק בריק: זו השאלה של שירות בכסף.
<יצחק בריק: בסדר, נמצא בדוח.
<יצחק בריק: אני מאוד מודאג מהנטייה שהולכת עכשיו לכיוון של שירות בכסף.
<יצחק בריק: במצב היום יש הערה חמורה על הנושא של איכות הטיפול ושל הטיפול בזקנים והעול על המשפחות וכן הלאה, מה יהיה כשזה יהיה בכסף?
<יצחק בריק: מי יפקח, מה, המשפחה תפקח?
<יצחק בריק: המשפחה תרוץ בכל המערכות?
<ליאורה שמעוני: גם ככה נופל העול על המשפחה.
<שמואל סמי קידר: אני מנכ"ל עמותת עמ"ל שמרכזת את מרכזי היום.
<שמואל סמי קידר: אני קודם כל רוצה לציין, אני משתתף בהרבה ועדות לפעמים, ולפי כמות חברי הכנסת אני מבין שהנושא הוא מאוד כבד, אני מאוד מוקיר ומעריך ומודה שהם מצאו זמן לבוא.
<שמואל סמי קידר: נפל בחלקי לדבר אחרי פרופ' בריק, הוא לקח לי חלק מהדברים והוא אמר את זה בצורה הכי מכובדת – גם נושא ההכשרות, גם נושא הפיקוח, אז אני לא אגע בנושא הזה.
<שמואל סמי קידר: מרכזי היום אחד הפנינות הטובות שקיימות במדינת ישראל.
<שמואל סמי קידר: צריך לעזור להם להקים את זה, לעזור להם להישאר פה.
<שמואל סמי קידר: יוצאים ממכרז, אני מקווה שלא ייצאו במכרז ארצי, כי מרכזי היום הם מקומיים.
<שמואל סמי קידר: מרכז יום בכפר סבא, הוא לא יכול לתת על קריית שמונה דברים כאלה.
<שמואל סמי קידר: ייצאו עם מכרז ארצי, לא יוכלו להיכנס לכן צריך לעשות את זה.
<שמואל סמי קידר: כאשר בן-אדם לא מגיע למרכז היום, ואמר את זה חבר הכנסת כהן, הוא צריך לשקול האם אני בא היום, או אם לא, אני בא מחר כי אני צריך.
<שמואל סמי קידר: ואם הוא לא מגיע, עדיין המזון שלו הוזמן, המטפלת הגיעה, החוג נמצא, אבל על היום הזה לא משלמים למרכז היום, אז כבר יורד לו, כי הוא נשאר שם, כי מרכז היום הכין את כל ההכנות, גם את האוכל עם ה-15 שקלים, הוא לא מגיע, הוא לא מקבל על זה כסף.
<שמואל סמי קידר: הדבר החמור נוסף, אם הוא לא מגיע כי אין אפשרות הסעה.
<שמואל סמי קידר: 20 שקל להסיע אותו, אבל אנחנו יודעים שיש מקומות שלוקח 40 שקל ו-60 שקל, אם הוא נכה אז מעלון עולה ל-300 שקלים, לכן הזקנים לא מגיעים למרכזי היום, לכן התפוסה בתשושי נפש הוא מלא, צריך לטפח את מרכזי היום, כי הם פנינה יקרה באזור.
מירב בן ארי: ושלא יהיו על חשבון שעות הסיעוד.
מירב בן ארי: שיהיה גם זה וגם זה.
איציק שמולי: דיברנו על תהליכי ההכשרה כאן בארץ.
איציק שמולי: אני רוצה להבין מה קורה בחו"ל.
איציק שמולי: עכשיו מדינת ישראל באה ואומרת, אני רוצה ככה וככה עובדים מתאילנד, פיליפינים, לא משנה מאיפה.
איציק שמולי: מה סוג ההכשרה והמיון, אם בכלל, שנעשה מעבר לים?
איציק שמולי: מה העמדה המקצועית של הביטוח הלאומי, או משרד הרווחה לגבי מבחני התלות?
קארין אלהרר: מי מפקח על העובדים האלה?
קארין אלהרר: מי שאמור לפקח עליהם, להבנתי, זה חברות התאגידים הפרטיים.
קארין אלהרר: אני גם לשאול לעניין הפיקוח, אומר חבר הכנסת שמולי בצדק רב, אנחנו מכירים את הסיטואציות האלה.
איציק שמולי: זה נראה שכל מי שעובר ברחוב במנילה, יכול היה לבוא ולטפל בקשישים.
קארין אלהרר: זה יותר מזה.
קארין אלהרר: הרבה פעמים אנחנו נתקלים בזה מדי יום, עובדים ועובדות סיעודיים שמגיעים ממדינות אחרות, מבטיחים להם במדינות המוצא כל מיני הבטחות שונות ומשונות כשהם באים לטפל בתינוקות, ואז הם מוצאים את עצמם בבית עם קשיש לא מתפקד, או ברמת תפקוד מאוד נמוכה.
קארין אלהרר: הדבר הבא שקורה, ועמד על כך מר בועז עטרה, הוא אומר, הן לא נשארות, הן הולכות אחרי יום, יומיים, ואני נשארתי לטפל בהורים שלי.
קארין אלהרר: איך אפשר להתמודד עם הדבר הזה?
קארין אלהרר: דבר שני שאני רוצה את ההתייחסות שלך לגבי המלצות ועדת שושני לעניין היתר העסקה זמני למטפלת וותיקה שתוקף האשרה שלה בעצם פג.
קארין אלהרר: מה אנחנו רואים לעניין הזה, הוא חוצה את נושא הקשישים לעוד אוכלוסיות.
קארין אלהרר: אנחנו רואים שיש את ה-24, 26 שעות שצריך לתת חופשות למטפלים הסיעודיים, בזמן הזה צריך להביא מישהו מחליף, לא תמיד המשפחה יכולה.
קארין אלהרר: מי מביא מחליף?
קארין אלהרר: מביאים מטפל או מטפלת, מה שנקרא – פנויים בקו, הפנויים בקו הם לא מאושרים בדרך כלל לעבודה.
קארין אלהרר: שנבהיר בשולחן, זה בעצם העסקה לא חוקית.
קארין אלהרר: אני לא יודעת, כן מעלימים עין, לא מעלימים עין, אבל בסוף זה לא חוקי.
קארין אלהרר: לא קיבלתם את ההמלצות של שושני, מה הפתרון שאתם נותנים?
<משה נקש: אני אתייחס למספר נושאים.
<משה נקש: נתחיל עם הנושא של ההכשרות.
<משה נקש: דרישה חד-משמעית בנוהל הלשכות הפרטיות שלנו, זה שלשכה פרטית לפני שהיא מביאה עובד זר לישראל, היא דואגת שיהיה לו הכשרה, תעודת ההכשרה שלו גם נבדקת על ידי הקונסוליה במדינת המוצא.
<משה נקש: אני כן צריך להוסיף בעניין הזה את הפיילוטים שאנחנו כמדינה מקדמים, ושבמסגרת הפיילוטים האלה המדינה היא זאת שתדאג להביא את העובדים הזרים ממדינות המוצא לישראל.
קארין אלהרר: מה זאת אומרת, יהיה נציג של המדינה שיישב?
<משה נקש: לא, אני אסביר.
<משה נקש: במסגרת הפיילוט הזה, אנחנו שולחים צוות הכשרה מישראל לנפאל ולסרילנקה שאיתם חתמנו בינתיים על ההסדרים האלה, שהם עושים שם קורס הכשרה לאותם עובדים שמגיעים לקורס הזה עוד אחרי שהם עברו קורס מקדמי שדרשנו בתנאי הסף של שלושה חודשים לפחות.
<משה נקש: אז הם מגיעים, והם עוברים עוד קורס הכשרה שמורכב מעיוני ומעשי על ידי צוות ישראלי שם, ולאחר מכן, בהמשך התהליך העובדים האלה מגיעים לטפל במטופלים בישראל.
<משה נקש: זה רק בעיות, זה כמויות מאוד קטנות, אנחנו רק התחלנו עם התהליך הזה.
<משה נקש: זה מאוד מורכב הנושא של הסיעוד, הוא לא בניין ולא חקלאות, הוא מאוד מורכב.
מירב בן ארי: הם מקבלים כסף הנפאלי שעושה את הקורס?
<משה נקש: הישראלים מוציאים את הקורס בנפאל, ואנחנו משלמים על הזה.
<משה נקש: הנפאלי לא משלם, העובד לא משלם.
איציק שמולי: רגע, אבל הלכת לי מהר מדיי.
איציק שמולי: חוץ מהפיילוט בנוהל הקיים חייב להוכיח שיש הכשרה.
איציק שמולי: אם אני עכשיו לוקח דף ואומר, אני מטפל סיעודי, איך אני כמדינת ישראל יודעת שהדף שנתת לי בקונסוליה, או איפה שזה לא יהיה זה נכון?
<משה נקש: זו תעודה שמוכרת על ידי המשרדים במדינות המוצא, שהקונסוליה שלנו בודקת, אתה יודע, זה לא סתם איזה תעודה, הקונסולים בודקים את הדברים האלה.
<משה נקש: אני לא אגיד שבמאה אחוז אתה יכול למנוע את הכול, אבל זה כן נותן מענה.
קארין אלהרר: משה, אתם בעצם מפקחים על התאגידים הפרטיים?
קארין אלהרר: איך אתם עושים את זה?
<משה נקש: אנחנו פועלים גם בביקורת יזומות עליהם, וגם על פי תלונות.
<משה נקש: ביקורות יזומות - יש לנו מינהל אכיפה, יש לו בתכנית העבודה להגיע ללשכות פרטיות כאלה, ולבדוק את כל ההתנהלות שלהם, את כל הדיווחים שלהם, את כל הפעולות שהיו אמורות שהיו לעשות לפי הנוהל את כל השרות שהיו צריכים לתת למטופלים.
מאיר כהן: כמה אנשים יש במינהל אכיפה?
<משה נקש: 500 אולי יותר.
<משה נקש: לא כולם מתעסקים בזה, אבל יש עשרות מפקחים שמתעסקים עם הדבר הזה.
קארין אלהרר: אגיד לך משה, הרי כשמגיעים לתאגיד מוצאים משרד, זה לא איזה עסק, לא מוצאים שם אנשים עובדים ונותנים שירותי סיעוד, אז אתם בעצם בודקים ניירת.
<שרי גבאי נוריאל: יש אגף היום ברשות שהוא אמון על הפיקוח על הלשכות הפרטיות גם בעצמם עושים בקרות, עושים שימועים במידת הצורך, בירורים, משוחחים עם מטופלים, זה אגף שכל כולו מפקח על הלשכות.
<שרי גבאי נוריאל: הם מפעילים את האכיפה במידה וצריך כשזה לרוב, והם עובדים בשיתוף פעולה מלא.
קארין אלהרר: כמה ביקורות עשיתם ב-2016?
<שרי גבאי נוריאל: אני לא יכולה לתת עכשיו נתון מדויק, אבל אני יכולה לומר שמרבית הלשכות נבדקו לאורך השנה.
קארין אלהרר: מה קורה ללשכה שלא עומדת בתנאים?
<שרי גבאי נוריאל: יש סנקציות מגוונות שאנחנו יכולים להטיל בהתאם לחוק.
<שרי גבאי נוריאל: הייתה לשכה שנסגרה, שלא עמדה בתנאים.
<שרי גבאי נוריאל: יש לשכות שאנחנו מגבילים אותם בהבאה מחו"ל, כל מיני סנקציות שאנחנו יכולים להטיל בעניין של הגבלה.
איציק שמולי: לי יש שאלה ברשותך.
איציק שמולי: אני רוצה להתייחס למה שאמר האדון.
איציק שמולי: זו תלונה שחוזרת חדשות לבקרים העניין הזה של 2,000 שקלים.
איציק שמולי: אתה משלם 2,000 שקלים, העובד בורח, ואחרי זה תחפש את החברים שלך.
איציק שמולי: השאלה שלי מה העמדה המקצועית שלכם להפוך את המשוואה.
איציק שמולי: זאת אומרת, שאם העובד בורח, אני מבין שעכשיו בעת יציאתו מהארץ, בעקבות החוקים החדשים, אז יש סכומים שמשתחררים, ואם הוא עושה בעיות, יש גם סכומים שאפשר לקחת.
<משה נקש: זה לא רלבנטי ל-2,000 שקלים, זה פיקדון.
איציק שמולי: אבל השאלה שלי זה למה המשוואה צריכה להיות כזאת שהבן-אדם משלם את ה-2,000 שקלים לקשיש או הנכה, העובד בורח לו, הוא נשאר בלי עובד והלכו 2,000 שקלים, ה-2,000 שקלים הולכים לתאגיד, והתאגיד לא נתן שירות שנה שלמה, שיחזירו לפחות את החלק היחסי.
איציק שמולי: אם הוא ברח אחרי חודש, תחזירו את הכסף - - -
<שרי גבאי נוריאל: כשזה מגיע אלינו אנחנו מוודאים, והגיעו אלינו לא מעט מקרים לאחרונה, אנחנו מוודאים.
<שרי גבאי נוריאל: אני אישית אפילו עם מטופלת שוחחתי עם הלשכה הפרטית ווידאתי רק לאחרונה שהיא מחזירה לה את הסכום היחסי.
<שרי גבאי נוריאל: כלומר, אם ההשמה לא צלחה, לפי מספר החודשים הם אמורים להחזיר את הכסף.
<בועז עטרה: אז למה מלכתחילה היא לוקחת 2,000 שקלים, הרי הסטטיסטיקה אומרת שמרבית העובדים הזרים לא מרוויחים, אני לא רוצה להגיד מספרים לא מדויקים – 10%, 5% מהעובדים הזרים תופסים את הרגליים והולכים - - - אז למה מלכתחילה הם לוקחים את הכסף?
<בועז עטרה: שייקחו את הכסף 70, 70, למה לא?
<בועז עטרה: למה אני צריך לרדוף אחרי הנושא הזה?
איציק שמולי: שישלמו לתאגיד הסיעוד חודש בחודשו.
<משה נקש: קודם כל, בוועדת שושני אחת מההמלצות במסגרת הזאת ששמענו גם מהמשפחות, גם אנחנו גורמי המקצוע המלצנו בוועדת שושני, שכן 2,000 שקלים האלה גובים את זה כדמי השמה, לפי נוהל, לפי החלטת ממשלה.
<משה נקש: אבל חד-משמעית, משפחה שהלשכה נתנה לעובד, ואחרי חודש או חודשיים הוא עזב והיא לא מצליחה למצוא מחליף, היא תחזיר את החלק היחסי.
קארין אלהרר: משה, כאן אתה נוגע בנקודה רגישה, כי בעצם מי אמור לדאוג לעובד החלופי.
<משה נקש: הלשכה הפרטית.
קארין אלהרר: אבל אתה יודע שזה לא קורה.
<משה נקש: הלשכה הפרטית אמורה לדאוג לעובד קבוע במקום העובד שעזב.
קארין אלהרר: אבל גם לא זמני.
קארין אלהרר: אתה מכיר הרי סיטואציות שאומרים, ואללה הייתי מת לעזור לך אבל אין לי.
קארין אלהרר: זמני.
<משה נקש: אמרו פה שהעובדים יכולים להתנייד בין הלשכות, אז יכולים גם המעסיקים להתנייד בין הלשכות, אין פה כבילה של המעסיק.
<משה נקש: אם לשכה מסוימת לא נותנת את השרות, אז המטופל יעזוב אותה ויעבור ללשכה אחרת שכן יכול לתת לו את השרות - אין שום כבילה לעניין הזה.
מאיר כהן: גברתי היושבת ראש, אני רוצה לשאול עוד משהו שאני נתקלתי בו אישית, הנושא של תשלומי שבת, מביאים עובדת, ואז פתאום, מה פתאום, נדמה לי שזה עוד 1,400 שקלים, זה 300 שקלים לכל שבת.
מאיר כהן: כשאני בדקתי אצל חברת השמה שכזאת, אז הם אמרו לי, לא רק שצריך לשלם, אלא אנחנו אומרים, מצווים על המשפחות לשלם את זה במזומן, ולתת את זה ישירות לעובדת.
מאיר כהן: אמרתי למה אי אפשר להכניס את זה לתוך העניין?
<משה נקש: הנושא של מה עושים עם היום השביעי, זה נכון, זה נושא בעייתי.
מאיר כהן: החופשות שאם אתה רוצה, אתה יכול רק להמיר את זה בכסף מידי, מזומן.
<משה נקש: אני אגיב לעניין הזה.
<בועז עטרה: הוא שאל את השאלה לא נכון, זה לא נכון.
<בועז עטרה: העובד הזר כופה עליי, מתנה לי את התנאי, אם אני לא אעבוד אצלך בשבת, אני לא אעבוד אצלך בכלל, זה הדבר הראשון.
<בועז עטרה: יש אנשים שאינם יכולים לשלם את הסכום הזה.
<משה נקש: אני מתייחס לעניין הזה של העובדים המחליפים.
<משה נקש: העובדים המחליפים זו סוגיה שהיא גם באה לפתחנו, עוד לפני דוח מבקר המדינה, וגם במהלך דוח מבקר המדינה, וגם בימים האחרונים.
<משה נקש: אנחנו כל הזמן נתקלים בזה.
<משה נקש: אנחנו מנסים לחשוב כל הזמן על פתרונות, גיבשנו כמה דברים, ואנחנו הולכים לשכלל עוד כמה דברים, אנחנו חושבים שזה כן ייתן מענה.
<משה נקש: עובדים זרים מגיעים לישראל לחמש שנים, אחרי ארבע שנים ושלושה חודשים הסתיימה העסקה שלהם, הם לא יכולים להשתבץ למעסיק חדש.
<משה נקש: אותה קבוצת עובדים שהם בין 51 חודשים בארץ ל-63 חודשים בארץ, שזה כמה מאוד עובדים, אנחנו אפשרנו להם לשמש כעובדים מחליפים, בדיוק לעניין הזה של עובדים שיוצאים לחופשת מולדת.
<משה נקש: מה שקרה בפועל – בהתחלה היה קצת שימוש בנוהל הזה, וזה ירד, וכמעט לא קיים, לפחות לא רשמי משתי סיבות.
<משה נקש: סיבה ראשונה - הביורוקרטיה שלנו כנראה קצת מקשה עליהם ובגלל זה אנחנו כבר תיקנו, יש לנו נוהל מתוקנת איך להקל על הביורוקרטיה ולחסוך מהעובדים והמשפחות והלשכות את הריצה אלינו, ולעשות את זה בפעם אחת לכל התקופה.
<משה נקש: כן, תיקנו את הנוהל, ואני מניח יפורסם בקרוב.
<משה נקש: הדבר השני שאנחנו רוצים לעשות, זה בעצם למנוע את התופעה השנייה שקרתה, שהעובדים האלה במקום לבוא, לשמש כעובדים מחליפים לעובדים שיצאו לחופשות, ניגשים לוועד ההומניטרי, זה דיון בפני עצמו, ולא ניכנס אליו עכשיו.
<משה נקש: אם אנחנו נוכל לדאוג לכך שעובדים שמגישים לגינם בקשות לוועדה הומניטרית זה יהיו רק עובדים שסיימו חמש שנים בישראל, כלומר, 63 חודשים, אז אנחנו נגדיל את היצע העובדים כדי שיוכלו לשמש כעובדים מחליפים, מדובר על מאות עובדים.
<ליאורה שמעוני: מי יממן את העסקה שלהם בסוף השבוע?
<משה נקש: אנחנו לא נכנסים למימון, זה גם לא במנדט שלנו, נגעו פה הרבה בעניין של כסף, של תקציבים, של גמלאות - כן מספיק, לא מספיק, אבל יש את הגורמים המקצועיים שיענו על זה.
<יפעת סולל: אני היועצת המשפטית של "כן לזקן".
<יפעת סולל: אני רוצה לברך את מבקר המדינה ואת הצוות, ואני אגיד שלא בגלל הנתונים, ולא בגלל העובדות שנכתבו, כי אני חושבת שרוב היושבים פה סביב השולחן מכירים את העובדות האלה הכר היטב, אלא בשל המסקנות האמיצות יש לומר שנכתבו בדוח הזה בניגוד, אגב, לרוב הדברים שנשמעו כאן היום, וציפו מהרשויות השונות שעוסקות בתחום הזה לתת פתרונות מעכשיו לעכשיו.
<יפעת סולל: אני חושבת שמי שמכיר אותי, יודע שאני לא מקמצת בביקורת.
<יפעת סולל: אבל לבקש גם ממר נקש, וגם מאנשי המוסד לביטוח לאומי, וכמעט מכל המערכות האלה לייצר מערכת שמתפקדת בתנאים שקבועים היום, זו דרישה חסרת שחר.
<יפעת סולל: כל מערך הסיעוד בנוי על כשל מבני.
<יפעת סולל: דובר כאן עכשיו על הנושא של העובדים הזרים, מאיפה התגלגל הנושא של העובדים הזרים בסיעוד?
<יפעת סולל: הוא התגלגל מזה שכפי שכבר נאמר כאן, חוק הסיעוד היה מאוד מתקדם לזמנו, אבל הוא לא התקדם.
<יפעת סולל: אבל כאשר עומדים על מקסימום 22 שעות בשבוע, אז אנשים צריכים לייצר לעצמם פתרון.
<יפעת סולל: במקום שהמדינה תייצר פתרון, אמרו להם, לכו, תעסיקו עובדים זרים.
<יפעת סולל: אז אנחנו נכנסים לכל הסוגיות של מאיפה אנחנו מביאים את הכסף, והאוכלוסיות המוחלשות זו בזו, וכמובן שאין מענה לימי החופשה שחייבים לתת לעובדים, כי המערכת לא קיימת.
<יפעת סולל: כל ההסדר הזה הוא הסדר שנולד בחטא והביצוע שלו מגיע כבר לרמות פשע.
<יפעת סולל: אנחנו לא מתקדמים לשום דבר.
<יפעת סולל: אפשר לדבר על פיקוח כשהמבנה הבסיסי יש בו היגיון, אבל המבנה הבסיסי הזה אין בו היגיון.
<יפעת סולל: סליחה, לא הגיוני שכל נושא הסיעוד מופעל על ידי גורמים למטרת מקסום רווחים.
<יפעת סולל: כאשר מצפים מחברות שהמטרה שלהן היא למקסם רווחים עבור בעלי המניות שלהם, עבור הבעלים שלהם, אי אפשר לצפות מהם שהתנהלו באופן ראוי.
<יפעת סולל: שירותי רווחה לא יכולים להתנהל על ידי גורמים למטרת מקסום רווחים, זה לא הגיוני, זה לא סביר, זה בניגוד למטרתה של מדינה באשר היא מדינה.
<יפעת סולל: אנחנו חייבים באמת לקחת את הדוח הזה שהוא מאוד חשוב, כי הוא באמת מרכז את כל הדברים שכולנו יודעים, ואומר כל אמיתות, וצריך להוסיף עליהם את האמיתות הנוספות שלא, זה לא רק משרד הרווחה, וזה לא רק המוסד לביטוח לאומי, זה גם משרד הבריאות.
<יפעת סולל: רצף הטיפול הסיעודי כולל גם את הנושא של האשפוז, וזה לא סתם ש-85% מהמטופלים הסיעודיים בוחרים להישאר בבית, גם כאלה שהיה נכון להגיע איתם לרמת אשפוז כי כן, לא תמיד, לא בכל מצב הפתרון הטוב ביותר הוא להישאר בבית, אבל הוא כן כאשר המוסדות נראים כפי שהם נראים, כי שוב אנחנו חוזרים לשאלות של איך המדינה וכמה המדינה מממנת.
<יפעת סולל: עבור הבעלים, אי אפשר לצפות שירותי רווחה לא יכולים להתנהל זה לא הגיוני, זה לא סביר, באשר היא מדינה.
<יפעת סולל: חייבים לקחת את הדוח שהוא מאוד חשוב, ואומר את האמיתות הנוספות, שלא, זה גם משרד הבריאות, כולל גם את הנושא של האשפוז.
<יפעת סולל: זה לא סתם בוחרים להישאר בבית גם כאלה שהיה נכון להגיע איתם לרמת אשפוז, לא תמיד להישאר בבית, אבל הוא כן, כי שהם ראים של איך המדינה וכמה המדינה מממנת.
<יפעת סולל: יש הצעת רפורמה שיושבת על השולחן כבר אי אלו שנים, היא לא מספיקה, ולחלוטין לא מספיקה, היא הייתה אמורה להתחיל לתת מענה, היא כתובה בהסכם הקואליציוני שלא מתממש.
<יפעת סולל: אני חושבת שאחת המסקנות הקריטיות מהדוח הזה שצריך פעם אחת להביא אותה לכלל יישום זה להפסיק לראות במטופלים הסיעודיים מעסיקים, הם לא יכולים להיות מעסיקים.
<יפעת סולל: מי שצריך להיות מעסיק זו המדינה.
<יפעת סולל: אגב, זה מתקשר לנו לשאלה של קצבאות הנכים שעלו רק השבוע.
מירב בן ארי: את צריכה להיזהר לא לשפוך את התינוק עם המים.
מירב בן ארי: בסוף יש למשרד הרווחה, וזה עם כל הכבוד, יש מסגרות שמופעלות על ידי חברות שעושות עבודה מצוינת, ואני אישית גם סיירתי בהן.
מירב בן ארי: נכון, יש חברות שרואות צד אחר, אבל יש גם חברות שהמשרד נתן להם, כי המשרד לא יכול לנהל את כל מסגרות הרווחה.
<יפעת סולל: לא, אני לא אמרתי - - -
מירב בן ארי: אני הקשבתי לכל מילה, אבל זה לא יכול להיות.
<יפעת סולל: אני חושבת שיש הרבה מאוד דברים שהמדינה צריכה להחזיר לעצמה.
<יפעת סולל: אני לא חושבת בהכרח – סליחה, אני מנסה להסביר את דבריי אם לא הייתי מובנת.
<יפעת סולל: אני רק רוצה להבהיר את הדברים.
<יפעת סולל: אני חושבת שיש דברים שאפשר להפעיל אותם באמצעות גורמים פרטיים.
<יפעת סולל: אני לא חושבת שזה סביר להפעיל אותם באמצעות גורמים פרטיים שפועלים למטרות מיקסום רווחים.
<יפעת סולל: יש פער, הם שני דברים שאינם זהים.
<יפעת סולל: אני חושבת שאנחנו צריכים לדבר על פתרונות שהם פתרונות לקהילה ולא על פתרונות בבית.
<יפעת סולל: אני חושבת שהנושא הזה עלה וחשוב שהוא עלה.
<יפעת סולל: דבר שני ואחרון שאני אומר, כשאנחנו מסתכלים קונקרטית על הנושא של עובדי סיעוד, ועובדים גם ישראליים וגם זרים, מדובר פה על הכשרות, וכו'.
<יפעת סולל: צריך לדבר על ההתייחסות למקצוע הסיעוד.
<יפעת סולל: כאשר מתייחסים למקצוע הסיעוד כאילו הוא דבר חסר משמעות, אז גם האנשים שמגיעים אליו הם כאלה, וכמה פיקוח שלא ינסו לעשות, וכמה שלא יגידו להם להתקשר, או לא להתקשר כשהם מגיעים אם השכר שלהם לא ראוי, ומתייחסים אליהם כאילו שהם התחתית של התחתית, אי אפשר יהיה לצפות מהם לשום דבר.
<יפעת סולל: לכן אנחנו חייבים להגדיר רישיון לעובד סיעוד.
<יפעת סולל: עובד סיעוד הוא מקצוע וצריך להכיר בו ככזה.
<יפעת סולל: תודה רבה.
<יוסף חיים שפירא: אנחנו בדרך כלל יש לנו אגף מיוחד שעוסק בפיקוח על תיקון ליקויים.
<יוסף חיים שפירא: הוא בדרך כלל חוזר למבוקרים אחרי שנה, ומתחיל לבדוק מה נעשה במשך השנה הזו.
<יוסף חיים שפירא: בדוח הזה אנחנו נעשה את זה כל שלושה חודשים, מפני שהזמן חולף, ואנשים מזדקנים, ואנחנו לא ניתן לרשויות להתעכב בביצוע תיקון הליקויים.
קארין אלהרר: אני מבקשת לסכם את הדיון, להתנצל בפני מי שלא הספיק לדבר.
קארין אלהרר: בעיניי, באמת, מתקיימים כאן בוועדה לא מעט דיונים ועל כולם אומרים שהם חשובים.
קארין אלהרר: אני חושבת שזה היה באמת מהשיאים של הנושאים שבהם הוועדה עוסקת.
קארין אלהרר: אני מרגישה שזו לא רק החובה שלי כיושבת ראש הוועדה, אלא גם החובה שלנו כאזרחים לדאוג שהמצב הזה השתנה, זה בסוף ייגע בנו, זה נוגע בהורים שלנו, והיום כמובן זה נוגע בסבים ובסבתות שלנו.
קארין אלהרר: אין מצב שאנחנו נאפשר שבשנת 2035, המצב יהיה גרוע פי שתיים.
קארין אלהרר: להיפך, עד אז, אנחנו צריכים שתהיה לנו תכנית סדורה, תכנית שגם מתקשרת למציאות שהיא מדברת עם הנתונים שקיימים היום.
קארין אלהרר: המצב החל היום מבחינה חוקית הוא מצב שהוא לא היה נכון לפני 30 שנים.
קארין אלהרר: אבל מכיוון שיש תמורות כל הזמן, אנחנו צריכים לדעת אפילו כממשלה שעובדת בצורה איטית, ואני מבינה את הביורוקרטיה הממשלתית, אבל גם ככזו צריכים לדעת לצפות פני עתיד.
קארין אלהרר: אם אפשר להתעורר אחרי 30 שנה ולהגיד, רגע, מה עשינו לא בסדר, או איפה צריכים לתקן.
קארין אלהרר: הייתי רוצה שתיקון הליקויים הזה ימנע את הצורך בעוד ועדות על ועדות.
קארין אלהרר: שיהיה תיקון ליקויים שהוא דינמי, זה לא בשמיים.
קארין אלהרר: אני מאוד מאוכזבת מהעניין הזה שהנושא הגיע, אבל לא הגיע לכאן לא מנכ"ל משרד הרווחה, לא שר הרווחה, שאני יודעת שהנושא חשוב לו.
קארין אלהרר: הוא אומר את זה בכל מקום, תחת כל מיקרופון, אבל הייתי מצפה שעם החשיבות, יבוא גם היישום, והוא יישב כאן לצידי בדיון, ולא רק יגיד כמה זה חשוב לו, אלא ייתן לוחות זמנים, כי אי אפשר לצפות שהנציגה הבכירה ממשרדו תדע להתחייב בשמו על מתי הדברים האלה התבצעו.
קארין אלהרר: אני לגמרי מסכימה עם הדברים שנאמרו קודם.
קארין אלהרר: לא יעלה על הדעת שכבר כמה וכמה חודשים אין מנכ"ל קבוע למוסד לביטוח לאומי.
קארין אלהרר: חברתי, חברת הכנסת בן ארי, זה לא רק נוגע לאוכלוסיות רווחה.
קארין אלהרר: את מכירה אדם במדינת ישראל שאין לו נגיעה לביטוח הלאומי?
מירב בן ארי: אמרתי את זה על כולם.
קארין אלהרר: היום ועדת המינויים, מבשר לי המבקר, כנראה ימנו את - - - בסדר, לא משנה, ימונה מי שימונה, העיקר שתהיה דמות.
קארין אלהרר: אני רוצה קודם כל, ולפני הכול, להודות לך מעומק הלב, אדוני המבקר.
קארין אלהרר: אני רואה לאורך השנתיים האחרונות שהנושאים החברתיים בנפשך, ובכל דוח ודוח, אנחנו רואים גם עליית מדרגה בטיפול המעמיק, טיפולי השורש בנושאים הכי כאובים בחברה הישראלית, וחייבים לברך אותך ואת הצוות על העבודה המצוינת שאתם עושים.
קארין אלהרר: צדק חברי מאיר כהן שאמר, דוח ביקורת הוא לא כלי ניגוח.
קארין אלהרר: מי שרואה בו כלי ניגוח, פספס את הפואנטה.
קארין אלהרר: דוח ביקורת אמור להיות כלי עבודה.
קארין אלהרר: הוא אמור להראות לנו איפה היינו לא משהו, ואנחנו צריכים להשתפר בו.
קארין אלהרר: אם נראה בו כלי ניגוח, ונהיה לעומתיים, יש לשרוד, שום דבר לא יתוקן, וזו לא המטרה.
קארין אלהרר: המטרה היא לשפר את השרות.
קארין אלהרר: המטרה היא לראות את האזרחים פחות את הג'ובים.
קארין אלהרר: אני מבקשת מהביטוח הלאומי לקבל פירוט לגבי זמן סיום העבודה על המכרז, מועד יציאתו לפועל, וגם לגבי הפרמטרים, איזה ליקויים יטופלו במסגרת המכרז הזה, אני רוצה את זה בצורה כתובה ומסודרת, כי אני חייבת להודות על האמת, שעם כל ההמולה כאן, כבר התבלבלתי, במה כן יקבל מענה ומה לא יקבל מענה.
קארין אלהרר: משרד הרווחה – אני מברכת על הפיילוט.
קארין אלהרר: אני חושבת שדרוש שבכל רשות יהיו מרכזי מיצוי זכויות, זה נוגע בוודאי לקשישים ובני משפחתם.
קארין אלהרר: אבל אני אומרת לך מידיעה שזה ייתן מענה לעוד הרבה מאוד אוכלוסיות.
קארין אלהרר: צריך להשתמש באותה פסיליטיס, ולתת את המענים לכל המגוון.
קארין אלהרר: הכנסת כאן יושבת לילות וימים לחוקק חוקים, אבל אם החוקים האלה לא מגיעים בסוף לאזרחים, אז מה הועלנו?
קארין אלהרר: מה עשינו?
קארין אלהרר: המטרה היא שזה יגיע לידיעה, ויותר מזה שזה יגיע למימוש.
קארין אלהרר: ואם לא יהיה את הכוח הזה שיסייע זה לא יקרה.
קארין אלהרר: אנחנו מאוד רוצים שזה יקרה.
קארין אלהרר: אני מבקשת מכם מרשות האוכלוסין וההגירה, דיווח לגבי השינויים שאתם מציעים לגבי עובדות זרות, עובדות ועובדים יש לומר, גם לגבי ימי החופשה שלהם והיציאה לחופשות מולדת, לא רק שבתות.
קארין אלהרר: גם לגבי הפיקוח שאתם מתכוונים להחיל.
קארין אלהרר: אני אומרת כאמירה כללית לאו דווקא לרשות האוכלוסין וההגירה.
קארין אלהרר: תראו, צדקה כאן הגברת שאמרה - יש קו לעובד, אבל אין קו לנו.
קארין אלהרר: אני מסכימה אתך, עוד סולל, שאין מקום לשסות אוכלוסייה מוחלשת אחת בשנייה.
קארין אלהרר: ואין ספק שגם העובדים הסיעודיים הזרים, איך נאמר, מצבם הם עובדים סיעודיים זרים - אי אפשר לבוא אליהם בטענות שהם רוצים זכויותיהם כעובד.
קארין אלהרר: מצד שני, גם זכויות המועסקים צריכות להישמר.
קארין אלהרר: אם אין גוף שיודע לתת להם את התשובות, אם היא מקבלת את התשובה שאומרת, אני מצטערת, אני אמורה לתת זכויות לעובד, אז מה, למי אנחנו דואגים?
קארין אלהרר: לא לאזרחים שלנו קודם כל - איפה עניי עירנו?
קארין אלהרר: מישהו צריך לתת את הדעת על הדבר הזה - אם זה משרד העבודה, אם זה רשות האוכלוסין וההגירה, אני לא יודעת.
קארין אלהרר: מה שבטוח, זו הנקודה האחרונה שאני ארצה לגעת בה, שדרוש סנכרון אמתי בין משרדי הממשלה.
קארין אלהרר: כמו שהאזרחים תובעים בביורוקרטיה, המשרדים כל אחד בדלת שלו בטוח עושה עבודה מצוינת.
קארין אלהרר: אבל כשאין חיבור בין העבודות האלה, זה לא בא לידי ביטוי.
קארין אלהרר: אז בטוח, אתם עושים עבודה מופלאה בעניין של העובדים הסיעודיים.
קארין אלהרר: אני בטוחה שביטוח לאומי עובד לא פחות קשה בעניין של המכרזים והפיקוח וכו'.
קארין אלהרר: ומשרד הרווחה, עובדים סוציאליים ואחראית התחום, בוודאי עושים עבודה, אבל אם אתם לא מחברים את זה, מה עשינו?
קארין אלהרר: בסוף האנשים שצריכים לקבל את השרות הם אנשים, והם רוצים לקבל שירות שלם, מלא, הוליסטי, לא מעניין אותם שזה לא חונה במשרד הזה, וזה חונה במשרד אחר.
קארין אלהרר: תנו להם בן אדם אחד לדבר אתו, ושייתן להם את המענה המלא.
קארין אלהרר: אני מאוד מקווה שברוח הימים האלה של חגים, ושלא מזמן באמת היה יום הכיפורים, ועשינו חשבון נפש.
קארין אלהרר: הגיע הזמן שהדבר הזה יבוא לידי ביטוי גם בטיפול בקשישים.
קארין אלהרר: זה היה דוח מסוגיה אחת, קשישים בביתם.
קארין אלהרר: דנו לאורך השנה בקשישים במוסדות, שם הקטסטרופה לא פחות קשה.
קארין אלהרר: הגיע הזמן לתת טיפול מערכתי מלא ושלם.