GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איציק שמולי: באמת פרויקט מופלא, אבל הקמתם מרכזים, הם פזורים בכל רחבי הארץ, ואז יש קשיש שנמצא בביתו ועכשיו הוא צריך לעשות חישובים - יש לי 9 שעות בשבוע, אם אני הולך למרכז יום, אז זה יעלה לי איזה שעה, שעתיים, אבל אני צריך את השעתיים כדי שהעובד מחר יבוא ויחליף לי את החיתול - אז מה קודם למה?
איציק שמולי: קודם אני צריך לראות את החברים בשכונה כדי לא למות מבדידות, אולי לקבל איזה ארוחת צהריים על הדרך.
איציק שמולי: בסופו של דבר, מה שבעיניי חסר פה זה המון אמפתיה בתחום הזה.
איציק שמולי: גם כמחוקקים, אבל זה בעיקר נתון לפתחה של הממשלה, שזה כן העסק שלה.
איציק שמולי: שהיא לא יכולה כמו האסקימואים לשים את הקשישים על קרחון, לשלוח אותם אל האופק ובזה נגמר הסיפור.
איציק שמולי: זה העסק של כולנו, וזה הסבים והסבתות של כולנו, והאחריות היא על כולנו לתקן את המצב הזה.
קארין אלהרר: חבר הכנסת נגוסה.
אברהם נגוסה: גברתי היושבת-ראש, אני מצטרף לברכות של חבריי חברי הכנסת, שאמרו הן ליושבת-ראש הוועדה, והן למבקר המדינה, ולצוות של מבקר המדינה דוח כואב אבל חשוב, כי זה מראה לנו איפה אנחנו נמצאים, מה אנחנו חייבים לעשות, לכן אני מברך על הדוח.
אברהם נגוסה: כשאנחנו מסתכלים על הדוח, הכישלון זה כישלון של כל ממשלות ישראל לדורותיהם.
אברהם נגוסה: אני לא יודע אם אני צריך להצביע על ממשלה כלשהי, זה כל ממשלות ישראל שאנחנו רואים זה שרשרת.
אברהם נגוסה: אנחנו צריכים להסתכל עכשיו על הנתונים שהמבקר מציין בדוח.
אברהם נגוסה: אני מבקש לשמוע גם מנציגי הביטוח הלאומי, גם מנציגי חברות הסיעוד, על הנתונים הקשים שמופיעים בדוח.
אברהם נגוסה: למשל, מיליוני שעות שהקשישים הזכאים לא ניצלו את זה ממה זה נובע?
אברהם נגוסה: האם זה שחברות הסיעוד שהסתירו מהשעות הללו?
אברהם נגוסה: האם הביטוח הלאומי הסתיר?
אברהם נגוסה: האם המשפחה לא ידעה ולא ניצלה את זה?
אברהם נגוסה: האם היא ידעה ולא ניצלה את זה?
אברהם נגוסה: אז אני חושב שאנחנו צריכים לקבל את זה.
אברהם נגוסה: לגבי ההכשרה – גם בדוח כתוב מעל 70%, חברות סיעוד לא נתנו הסברה לנתון הזה, זה חמור מאוד.
אברהם נגוסה: זה שאוסר הכשרה למטפלים, זה מביע 20% פגיעה בקשישים.
אברהם נגוסה: מי צריך להיות אחרי בהכשרה?
אברהם נגוסה: האם חברות הסיעוד לוקחים סתם אנשים מהרחוב ושמים אותם לטפל?
אברהם נגוסה: אז אני חושב שזה עניין שלדעתי הוא בגדר פלילי – גניבת שעות זה פשוט התעללות בקשישים לקחת אנשים מהרחוב, ושמים אותם כמטפלים ואז הם מביאים לפגיעה.
אברהם נגוסה: אלה דברים שאנחנו צריכים להתמקד בהם.
אברהם נגוסה: העניין של חוסר בקרה זה הכישלון שם.
אברהם נגוסה: ברור שבמצב כזה רואים גלגול אחריות, זה ברור – האם חברות הסיעוד?
אברהם נגוסה: האם הביטוח הלאומי?
אברהם נגוסה: האם המשפחה.
אברהם נגוסה: לגבי מרכזי יום, חברי חבר הכנסת שמולי, זה חשוב מאוד.
אברהם נגוסה: אני הרבה שנים הייתי עובד סוציאלי בתחום של הקשישים.
אברהם נגוסה: מרכזי היום זה חשוב, זה נותן לקשיש לראות את האור, לצאת מהבית, מן הבדידות, יהיה לו אינטראקציה חברתית.
אברהם נגוסה: אם יש מרכזי יום - - -
מירב בן ארי: אם הם כבר עובדים, אז למה ההתחשבנות הזאת?
מירב בן ארי: כבר הם עובדים, אתם משלמים לאנשים.
אברהם נגוסה: לכן אני מצפה לשמוע מהנציגים - תנו לנו הסבר על כל הדברים האלה.
קארין אלהרר: חברת הכנסת בן ארי.
מירב בן ארי: תודה, גברתי היושבת-ראש, אני מצטרפת לברכות גם לך, גם למבקר על העבודה החשובה כמובן על כל העבודה המקצועית שנעשתה כאן.
מירב בן ארי: אני לא אחזור על דברים, אני אדבר בקצרה.
מירב בן ארי: ראשית, אני גם מכירה את זה מהבית - סבא שלי היה סיעודי חמש שנים, ליוויתי אותו בבית האבות כמעט כל שבוע.
מירב בן ארי: סבא שלי היה שען גם בלוב, וגם פה בארץ כאשר הגיע.
מירב בן ארי: הדבר הראשון כאשר נכנס לבית אבות שגנבו ממנו זה את השעון, כל כך קשור אליו – זה כזה משעשע, אבל זה מאוד עצוב.
מירב בן ארי: בסופו של דבר חמש שנים ליוויתי אותו, ולצערי, כל מה שכתבת ראיתי בעיניים שלי.
מירב בן ארי: אני רוצה לא להיכנס לעניין האישי, אני רוצה להיכנס לעניין המקצועי פה.
מירב בן ארי: בעיניי, קודם כל, אתה סיימת ואני אמשיך.
מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין את הלאקונה הזאת של מרכזי היום.
מירב בן ארי: הרי הם כבר עובדים, הם כבר פועלים, יש עובדים סוציאליים, משלמים חשמל ומים, מה הבעיה?
קארין אלהרר: אין מספיק מקומות.
מירב בן ארי: למה צריך את ההתחשבנות הזאת?
מירב בן ארי: הרי את שומעת שלא נוצלו.
מירב בן ארי: את יודעת מה, אני רוצה לעשות סיור ולראות האם באמת.
מירב בן ארי: מסתבר שמשרד מבקר המדינה כבר עשו את זה, כי הם עשו שיתוף ציבור, וראו שיש מקומות ריקים - זה בעיניי דבר שהוא ממש שערורייה.
איציק שמולי: כרגע יש בעיה של מקום, אפשר להציע את זה לפחות רק לרמות הגבוהות של מוגבלויות.
מירב בן ארי: אלה שבאמת בודדים, שאין להם משפחה, שימו אותם, תנו להם את האפשרות.
מאיר כהן: אם יורשה לי, היות ואנחנו בשנה הראשונה, החודשים האלה, אנחנו תקצבנו עוד 136 מרכזים כאלה.
מאיר כהן: שאלת המרכזים, הבעיה הגדולה במרכזים שבכדי שהם לא יהפכו למקום שבו אתה עושה בייביסיטר לקשיש כי זאת לא המטרה שלהם, אלא לתת חוגים של שעה ועוד שעה ודפי פעילות, אז הוויכוח הגדול שהיה עם האוצר, האם האוצר ייתן כסף תוספתי בכדי להפעיל, או שזה יילך מה-9 שעות או מה-8 שעות, זה בדיוק על מה שאיציק דיבר.
מאיר כהן: לכן יש מרכזי יום, ההחלטה שאנחנו לחצנו את האוצר, ואני מקווה שהאוצר כן, כי זה לא הרבה כסף.
מאיר כהן: אגב, מדובר ב-53 מיליון שקלים שזה פינאטס בכדי להפוך את המרכזים האלה למרכזים שיכולים לתפעל בעצמם בלי לנגוס מהשעות סיעוד, זה הסיפור.
מירב בן ארי: הדבר השני שמאוד התייחסנו לזה פה, אבל בעיניי זה חמור, זה שאין מנכ"ל ביטוח הלאומי.
מירב בן ארי: סליחה, זה הארגון הכי חשוב במדינת ישראל שיושב עם ממלא מקום, נמצא - אין לי שום בעיה אתו, אני אפילו לא מכירה אותו.
מירב בן ארי: אבל הוא סיים לפי החוק את תפקידו בסוף אוגוסט.
מירב בן ארי: בעיניי, באמת, מדם ליבי, זה הארגון הכי חשוב היום במדינת ישראל.
מירב בן ארי: כולנו – איציק שמולי אמר – זה הסבא והסבתא, לא, זה אנחנו, אנחנו עוד מעט נגיע ונזדקק.
מירב בן ארי: כולנו, כל מי שיושב כאן בשולחן, אנחנו לא נהיים צעירים, דיברת על תוחלת החיים - - -
מאיר כהן: תדברי בשמך, אני כבר נמצא שם.
מירב בן ארי: צריך מנכ"ל שיישב כאן, ייתן הסברים.
מירב בן ארי: ייקח את הדוח ויהפוך אותו לתכנית עבודה כמו שאמר חבר הכנסת מאיר כהן.
מירב בן ארי: דבר אחרון שאני רוצה לומר לעניין של הקשישים - הכשרה של מטפלים, בודקים להם דופק.
מירב בן ארי: בואו - ראינו את זה גם אצל הצהרונים, ראינו את זה אצל מורות מחליפות – יש לך דופק?
מירב בן ארי: בואי ותהיי מורה.
מירב בן ארי: אז אתם מתפלאים על קשישים?
מירב בן ארי: סליחה, הרי בסוף של דבר מי הולך לעבודות האלה?
מירב בן ארי: אף אחד לא רוצה שכר נמוך, חוסר תגמול, לא מדברת על זכויות סוציאליות.
מירב בן ארי: אני רוצה להציע משהו שהצעתי אותו מזמן.
מירב בן ארי: יש דרך כן להכניס ידיים עובדות ישראליות טובות וזה דרך עבודה מועדפת וזה חייב להיות.
מירב בן ארי: קחו את החבר'ה שמשתחררים, תנו להם הכשרה בסיסית, תנו להם את אותה - - - במקום לשים אותם כ"המתדלקים" – תנו להם הכשרה, ושהחבר'ה, וזו הצעת ייעול למי ששומע, לקחת אותם ולתת עבודה מועדפת בסיעוד, לדעתי, זה דבר הכי חשוב שיכול באמת לשנות את הפנים של הקשישים.
קארין אלהרר: חברת הכנסת גרמן, בבקשה.
יעל גרמן: אדוני המבקר, אנשי המבקר המסורים והמקצועיים, חברתי יושבת-ראש ועדת הביקורת.
יעל גרמן: יש לנו כאן כתב אשמה.
יעל גרמן: אני לא יודעת איך אפשר לדבר על זה בניחותא ובשקט.
יעל גרמן: הגיש לנו המבקר, ואת יזמת דיון בכתב אשמה חמור כלפי שר הרווחה במשרד הרווחה, במיוחד בשר הרווחה, יש כאלה שאולי לא נעים להם לומר.
יעל גרמן: את אמרת שהביקורת התחילה בפברואר 2016, וניתן היה מאז ועד היום שנה וחצי לעשות משהו?
יעל גרמן: – אבל גברתי היושבת ראש, ביוני 2015, הייתה החלטת ממשלה מספר 135, ב-2015, שדיברה על כך שצריך להקים ועדה.
יעל גרמן: שצריך לטפל בנושא, ושצריך במרץ 2016, להגיש דוח – האם נעשה משהו?
יעל גרמן: האם היה דין וחשבון?
יעל גרמן: - כלום.
יעל גרמן: עד שלא הוגש אתמול הדוח, לא טרחו אפילו לבוא ולהגיד - נקים ועדה.
יעל גרמן: מה זה נקים ועדה?
יעל גרמן: הייתם צריכים לעשות את זה ב-2015.
יעל גרמן: הייתה ועדת שושני ב-2015 שלא נעשתה איתה שום דבר.
יעל גרמן: יש כאן מחדל של שר הרווחה שלא יכול לנקות את מצפונו ולומר, אני חדש, הוא לא חדש.
יעל גרמן: הוא היה ב-2015, הוא היה ב-2016, הוא ב-2017, והוא לא עשה שום דבר.
יעל גרמן: הוא לא עשה שום דבר בקשר לכך שהטיפול של מטפלות ישראליות אינו עונה על צרכי הקשיש הסיעודי.
יעל גרמן: – אתם יודעים איזה כתב אשמה זה?
יעל גרמן: מה, אי אפשר למצוא באמת מטפלות ישראליות ראויות?
יעל גרמן: אי אפשר להכשיר אותן?
יעל גרמן: הוא אחראי לכך שאין בקרה.
יעל גרמן: הוא אחראי לכך שאין בהירות באשר לגורם האחראי על ביקורת.
יעל גרמן: הוא אחראי לכך שהביקורת של הביטוח הלאומי שנמצא באחריותו, וצודקת חברתי, חברת הכנסת מירב בן ארי, מה זה אומר שעד היום לא מינה מנכ"ל הביטוח הלאומי שהוא גוף כל כך חשוב בכל המערך של הרווחה?
יעל גרמן: הוא אחראי לכך שהביקורת של הביטוח הלאומי באמצעות העובדות הסוציאלית כשלה, זה מה שנכתב - כשלה.
יעל גרמן: נערכו 50% מהביקורים המתוכננים - למה?
יעל גרמן: אי אפשר היה לעשות את כל הביקורים?
יעל גרמן: אין מספיק כוח אדם, ואם אין מספיק כוח אדם – מדוע אין מספק כוח אדם?
יעל גרמן: - הוא אחראי לכך שיש גניבת שעות.
יעל גרמן: הוא אחראי לכך שמרכזי היום לא פועלים.
יעל גרמן: הוא אחראי לכך שהילדים צריכים לטפל בהוריהם.
יעל גרמן: כמו אלה שדיברו לפניי, אני טיפלתי בהורים שלי 10 שנים.
יעל גרמן: לקחתי אותם אליי הביתה, כי ראיתי שהם נמצאים במצב שאם אני לא אקח אותם אליי הביתה - מבחינה נפשית, דרך אגב, אפילו לא מבחינה פיזית, מפני שהיה להם מטפל.
יעל גרמן: אבל התמיכה, אפילו בלילה לקום ולהפוך ולתת, ובוודאי בימי שבת וחצי ראשון, זה היה עול.
יעל גרמן: עשיתי את זה באהבה, ואני חושבת שאלה היו השנים הטובות ביותר, וזאת הייתה החלטה הטובה ביותר שאני קיבלתי, אבל זה עומס.
יעל גרמן: אני יכולתי להרשות לעצמי – אבי היה חכם, היה לו ביטוח והיה לו עובד.
יעל גרמן: מה עושים אותן שכבות חלשות ששר הרווחה אחראי עליהן?
יעל גרמן: הרי על מי מוטל העול?
יעל גרמן: על אותן שכבות חלשות.
יעל גרמן: אני זוכרת כשאני הייתי ראש עירייה בנווה עמל, אצל אנשים שמטפלים בהורים שלהם כאשר להם קשה כי הם בקושי מחזיקים את עצמם.
יעל גרמן: אל תשכחו שאלה אנשים שיש להם ילדים, בדרך כלל, ילדים או בתיכון, או כבר באוניברסיטה.
יעל גרמן: זאת אומרת, מצד אחד, זה המעמד שנושא בכל העול.
יעל גרמן: הם אלה שעובדים.
יעל גרמן: הם אלה שמשלמים את המסים.
יעל גרמן: הם אלה שהולכים למילואים.
יעל גרמן: הם אלה שצריכים להחזיק את הילדים בתוך מערכת החינוך ולממן גם את הלימודים האוניברסיטאיים, והם אלה שצריכים עכשיו לשאת בעול של הוריהם?
<שמואל סמי קידר: לפעמים גם הם זקנים בעצמם.
יעל גרמן: עם תוחלת חיים ארוכה, נכן מאוד.
יעל גרמן: אם יש לנו היום תוחלת חיים, בלי עין רעה, שתמשיך ותגדל ותהיה באיכות של 85 שנים, אז פעמים רבות הם בני 55, 60 ו-65, וזה עול וזה לא יכול להיות.
יעל גרמן: ולכן, אני מבקשת ממך גברתי, ומהוועדה כאן, לצאת לא עם המלצה, עם קריאה ודרישה לחוקק חוק בריאות סיעודי ממלכתי – דיי.
יעל גרמן: גמרנו עם לשמוע את שר הבריאות שאומר – נחוקק, נחוקק, אנחנו לא נעביר את - - - אנחנו מדברים היום.
יעל גרמן: אנחנו נמצאים בשנת 2017.
יעל גרמן: אני הייתי שרת בריאות בשנת 2013, אז מספיק באמת.
יעל גרמן: שר הבריאות היה קודם סגן שר הבריאות במשך ארבע שנים - גמרנו עם התירוצים האלה.
יעל גרמן: צריך לחוקק חוק בריאות סיעודי.
יעל גרמן: לקום ולבוא ולומר, שבמסגרת החוק הזה, כל אדם יקבל את המינימום, והוא לא יהיה על כתפי המשפחות.
יעל גרמן: אם יש משפחה שיכולה לתת ויכולה להוסיף - מה טוב, נהדר.
יעל גרמן: אבל את המינימום צריך לעשות.
יעל גרמן: צריך לעשות מה שהממשלה מדברת כל כך הרבה, גם המועצה לכלכלה אמרה, ומה שעוד אנשים אמרו - צריך לבוא ולומר שקודם כל aging at place.
יעל גרמן: צריך שהקשישים יגמרו את חייהם בבית, זה יותר זול וזה יותר טוב.
יעל גרמן: אני מקווה שנצא מכאן עם הקריאה הזו – חוק בריאות סיעוד ממלכתי.
<בועז עטרה: שלום לכולם, אני בנם של עטרה סעיד, ומזל, שניהם סיעודיים 168%.
<בועז עטרה: מכובדיי, אני רוצה להגיד לכם שאני מקשיב לחברי הכנסת הקשבה מלאה.
<בועז עטרה: הקשבתי למבקר המדינה הקשבה מלאה.
<בועז עטרה: עם כל מה שהדוח אומר, ולא קראתי אותו, למען האמת, דפדפתי, המצב שלנו כבני המשפחות חמור פי עשר ממה שכתוב בדוח.
<בועז עטרה: אתם עדיין לא נמצאים איפה שאני נמצא.
<בועז עטרה: אתם עדיין לא נמצאים בביורוקרטיה של ילד, ולא משנה מה גילו – 20, 40, 60, שאבא שלו הגיע לבית החולים, אירוע מוחי, ומהיום הוא לא מתפקד – איזו ביורוקרטיה וכמה כסף ולאן המדינה לוקחת אותנו?
<בועז עטרה: אני שומע את הדברים של הדוח.
<בועז עטרה: אתם מדברים על מטפלת ישראלית, אתם מדברים על מרכז יום, אני יכול לענות לכם על הכול.
<בועז עטרה: אבל אני אומר לכם פה, שהעולם שלנו הפוך לגמרי והעובדות הזרות ההומניטריות של מדינת ישראל, והעובדות הזרות לא בלשון שלילה, בלשון אמתית, מציאותית, לא מתוך כוונה רעה אני אומר את זה - הן עושות עבודת קודש.
<בועז עטרה: המדינה שלנו נתנה לנו ארבעה קריטריונים על מנת שנוכל לממש את גמלת הסיעוד של ההורים שלי.
<בועז עטרה: אחד – שאני אקח אותם למועדון יום, הוא פתוח עד אחד בצהריים, הוא נפתח בשמונה בבוקר - איך אני יכול לשנע שני הורים על כסאות גלגלים למועדון יום - איך?
<בועז עטרה: הדבר השני - ארוחת בוקר וצהריים עולה 15 שקלים.
<בועז עטרה: הדברים השלישי - הם רוצים שאני אקנה טיטולים בכסף.
<בועז עטרה: אם אין לי מטפלת זרה אין לי בכלל גמלה.
<בועז עטרה: אני יכול לקחת בכסף, אני יכול לקחת קצת מועדון יום, אני לא יכול להגיע למועדון יום, אין להורים שלי מה לחפש במועדון יום.
<בועז עטרה: טיטולים - כמה טיטולים אני אקנה?
<בועז עטרה: הדבר הרביעי - מטפלת ישראלית.
<בועז עטרה: מטפלת ישראלית באה לשלוש שעות.
<בועז עטרה: מה כבר היא יכולה להספיק בשלוש שעות מה-24 שעות שאני צריך לתת מענה להורים שלי?
<בועז עטרה: עם כל הכבוד, ועם כל הרצון שלה.
<בועז עטרה: מרביתן, בלי לפגוע, חס וחלילה, לא מתוך כוונה רעה, אלא מתוך עובדות מוגמרות - מרביתן הן נשים בשנים מבוגרות שרוצות לפרנס את המשפחה שלהן ומקבלות שכר מינימום של 28 שקל, וישבתי עם רבות מהן ודיברתי, אמרתי להן לעזוב את עבודת הסיעוד ולהיות פרי-לאנסריות הן ירוויחו הרבה יותר כסף.
<בועז עטרה: הדבר האחרון – עובד זר במדינת ישראל.
<בועז עטרה: עובד זר במסגרת ההומניטריות שמדינת ישראל נתנה לו.
<בועז עטרה: נתנה לו את כל הזכויות על חשבון ההורים שלי, על חשבון ההורים שלנו.
<בועז עטרה: ההורים שלנו בנו את המדינה הזאת.
<בועז עטרה: עוד פעם, לא מתוך כוונה רעה אני אומר את זה, אני אומר את זה מתוך אמת אמתית, כנה, ואף אחד לא יוכל להוכיח לי את מה שאני חווה אחרת.
<בועז עטרה: לא יכול להיות שנפאלי, שנוחת מנפאל, או פיליפינית שבאה מהפיליפינים היא תקבע אם אמא שלי תקבל את גמלת הסיעוד המגיעה לה.
<בועז עטרה: לא יעלה על הדעת שהיא אחרי שעתיים אצלי בבית תקום ותלך, כי הזכויות מעניקות לה ומאפשרות לה להתפטר אחרי 24 שעות או אחרי שעתיים.
<בועז עטרה: לא יכול להיות שאני אהיה שבוי של חברת השמה – שאני אשלם לה 2,000 שקלים, ובאותו מעמד אני גם אתן לה צ'קים 12 קדימה של 70, ואני ארוץ אחר כך אחרי הכסף שלי, כי המטפלת החליטה לעזוב אותי ולעבור למטופל אחר.
<בועז עטרה: לא יכול להיות שחברת הסיעוד תקבל 55 שקלים יוצאים לדרך, ואמא שלי תקבל במצטבר בסך הכול 40.
<בועז עטרה: אמרתם שהרווחים שלהן 4%, 15 מתוך 55 זה 4%, לא במתמטיקה שלי.
<בועז עטרה: לא יכול להיות שאני בועז עטרה, בטלפון הזה יושב שעות על גבי שעות, בגלל שאני בחור שלקח על עצמו פרויקט חיים לפני ארבע שנים אענה לאזרחים במדינת ישראל ואתן להן תשובות איך להשיג מטפלת, איך לבנות תלוש שכר.
<בועז עטרה: לא יכול להיות שבתלוש השכר של המטפלת שלי יהיה כתוב שהיא מקבלת שלוש שקל נסיעות ליום כשהיא גרה אצלי בבית, לאן היא נוסעת ומאיפה היא נוסעת.
<בועז עטרה: לא יכול להיות שהגמלה של אמא שלי תהיה בנויה מ-35 שקלים, כש-28 שקלים יתנו לי אותה שכר מינימום במשק.
<בועז עטרה: שבעה שקלים לא יתנו לי הפרשה לפנסיה בפיצויים, נותנים לי רק על 28 שקלים.
<בועז עטרה: לא יכול להיות שאתם תרימו את שכר המינימום מלפני כמה שנים, כשהשכר שלהם היה 2,000 שקלים, 2,500 שקלים, 2,800 והגמלה של אמא הייתה 1,800 ו-2,000 - והיום אתם מדברים איתי שב-1 לינואר הם יקבלו שכר מינימום 5,300 וכל הנגזרות הנלוות אליהן שזה 14.
<בועז עטרה: 86% ואני אצטרך להשלים את כל הפערים האלה.
<בועז עטרה: רבותיי, אתם פשוט כבלתם אותי, אתם קשרתם אותי, אתם לא נותנים לי שום אפשרות אחרת.
<בועז עטרה: אני מודיע לכם פה, שישנם קשישים בישראל ונכים בישראל שמוכרים את ההיתרים של העובדים הזרים שלהם לעובדי ניקיון.
<בועז עטרה: הם מקבלים תמורת זה 3,000 שקלים מהעובד, ומעסיקים עובדים זרים בלתי חוקיים אצלם בבית כדי להתקיים.
<בועז עטרה: אתם נמצאים בכדור – סליחה אני מתנצל.
<בועז עטרה: אתם נמצאים לא בעולם שלי.
<בועז עטרה: אתם לא אתי בכלל.
<בועז עטרה: כמה שהדוח הזה חמור, אתם לא מבינים איזה כשל יש פה במדינה הזאת ב-20 השנים האחרונות, אתם פשוט לא מבינים.
<בועז עטרה: אני נותן הרצאות לאנשים.
<בועז עטרה: אני אוסף אנשים בבתים, אני יושב ומסביר לאנשים איך להתמודד עם הזוגיות שלהם, איך להתמודד עם האחים שלהם.
<בועז עטרה: איך להתמודד עם תזרים המזומנים שלהם, עם הכספים - לפתוח לה חשבון בנק בדאר, לא לפתוח.
<בועז עטרה: אתם לא מבינים - הם לא מבינים כלום.
<בועז עטרה: הם נכנסים פתאום לבועה הזאת.
<בועז עטרה: גמלה ישירה בכסף, החלטתם לתת להם גמלה ישירה, למה לא תתנו לי את כל הגמלה שמגיעה לאמא שלי?
<בועז עטרה: למה צריך לקצץ מה-55 שקלים ולתת לי רק 80% למה?
<שולה סנדרה: אני בת לאמא המוגדרת קשישה סיעודית התלויה מאה אחוז בעזרת הזולת, בת 90 ניצולת שואה ועיוורת.
<שולה סנדרה: אני, מעיון קצר בדוח, דרך אגב, בועז ואני באותה קבוצת תמיכה בפייסבוק, אלמלא זה בכלל היינו הולכים לאיבוד, אנחנו עוזרים אחד לשני כי המדינה לא עוזרת לנו.
<שולה סנדרה: בעיקר מתייחסים לנושא של חברות סיעוד ועובדים ישראליים.
<שולה סנדרה: אבל יש קבוצה של קשישים שהיא תלויה בעזרה 24 שעות.
<שולה סנדרה: עובדים ישראליים אינם מסוגלים לעבוד בעבודה הזו.
<שולה סנדרה: אי לכך, אנחנו חייבים להביא מטפלות זרות.
<שולה סנדרה: מי שמביא את המטפלות הזרות זה לא חברות הסיעוד, זה תאגידי השמה, זה לשכות פרטיות, זה שני דברים שונים לחלוטין.
<שולה סנדרה: מה שאני מרגישה, והצעקה שלי, זה המדינה הסירה את האחריות שלה מעל הקשישים הסיעודיים.
<שולה סנדרה: היא הפריטה את הנושא הזה, במקרה שלנו, היא העבירה את זה לתאגידי השמה.
<שולה סנדרה: תאגידי ההשמה האלה הם גופים פרטיים לכל דבר, האינטרס הכלכלי הוא המנחה אותם ולא לשם שמיים.
<שולה סנדרה: כתוצאה מכך, אין שום אחריות לטיב העובדים.
<שולה סנדרה: מביאים את העובדים שלא עוברים הכשרה בחו"ל, שלא עוברים הכשרה בארץ, לא מתאימים לתפקיד.
<שולה סנדרה: פעם היינו יושבים ומראיינים אותם, היום הם מראיינים אותנו.
<שולה סנדרה: לא נראה להם, הם הולכים לעובד קל יותר.
<שולה סנדרה: גם אם הם אמורים לתת הודעה מראש, הם נוטשים קשישים על כסאות גלגלים ופשוט בורחים.
<שולה סנדרה: חברות הסיעוד אין עליהן בקרה ופיקוח ולא על העובדים הזרים, מפני שחברות הסיעוד מגלגלות את העובדים האלה למעבידים, מעסיקים חדשים.
<שולה סנדרה: הם לא מדווחות לרשויות.
<שולה סנדרה: רשויות האכיפה לא מתייחסות לזה.
<שולה סנדרה: אני לא ראיתי עובד זר אחד שרשום על זיכיון של מעסיק שנטש אותו והעיפו אותו מפה בבעיטה.
<שולה סנדרה: דבר נוסף.
<שולה סנדרה: אנחנו טובעים בסבך הביורוקרטיה.
<שולה סנדרה: הממונה על זכויות העובדים הזרים במשרד הכלכלה יצא לי לדבר איתה.
<שולה סנדרה: יש את קו לעובד שהוא האבא והאמא שלהם.
<שולה סנדרה: הם פונים אליו בכל דבר.
<שולה סנדרה: הם נותנים להם ייעוץ.
<שולה סנדרה: הם נותנים להם סיוע משפטי.
<שולה סנדרה: הם מסיתים אותם נגדנו.
<שולה סנדרה: מעבר לחוקים ולתקנות, יש גם פסקי דין של בתי דין לעבודה כמו שהיה לאחרונה, הם מפרשים איך שנוח להם, והם מסיתים אותם נגדנו ויש ויכוחים.
<שולה סנדרה: המטפלת של אמא שלי באה ואומרת, למה חברה שלי מקבלת יותר?
<שולה סנדרה: אני מסבירה לה שאני על פי החוק, וזה הפרשנות של קו לעובד זה לא עוזר.
<שולה סנדרה: דיברתי עם הממונה על זכויות עובדים זרים, מה היא אומרת לי?
<שולה סנדרה: אני דואגת לזכויות של העובד, לא של המעסיק.
<שולה סנדרה: את רוצה קו לעובד, זה לא מעניין אותי, את רוצה תתבעי אותם, זו התשובה שלה.
<שולה סנדרה: למי עליי לפנות?
<שולה סנדרה: אני צריכה איזשהו גוף שייתן לי את ההנחיה מה החובות, מה הזכויות, כלום, אין גורם כזה.
מירב בן ארי: אין קו שאת יכולה להתקשר אליו?
קארין אלהרר: היה קו למעסיק, נסגר.
<ליאורה שמעוני: על זה אנחנו אומרים, אין מקום שהמשפחה, הקשיש יהיה המעסיק של העובד.
<שולה סנדרה: זה בשורה התחתונה.
<שולה סנדרה: אני אומרת, כבר בזמנו יחידת סמך במשרד התמ"ת שפורקה.
<שולה סנדרה: לא ייתן, לוקחים חוליה חלשה שהיא העובד הזר, ואת הקשיש, ואני טוענת שהקשיש עוד חוליה, מפני שהמדינה נותנת לעובד הזר את כל הזכויות של העובד הישראלית ואת התנאים הסוציאליים.
<שולה סנדרה: שכר המינימום יעלה בדצמבר בעוד 300 שקל, הנגזרות של השכר זה התשלום ביום החופשי, בחגים, וכל זה יוצא מהכיס של אמא שלי.
<שולה סנדרה: היא לא מקבלת כלום, 18 השעות האלה – בשורה התחתונה, מה שאני רוצה לומר, אנחנו רוצים שירות לא אחריות.
קארין אלהרר: שמעת את הדברים גם מפי צוות מבקר המדינה, המבקר בעצמו, חברי הכנסת, אני חושבת שהחשובים ביותר שדיברו סביב השולחן הזה, הם אותם בן ובת של הקשישים.
קארין אלהרר: אני רוצה לפתוח ולשאול לעניין ההכשרות המקצועיות – מי ייתן לי את התשובה?
<אורנה ורקוביצקי: אני סמנכ"לית גמלאות בביטוח הלאומי.
קארין אלהרר: למה רק 30% מאותן עובדות, אני אומרת עובדת, כי על פי רוב הן עובדות סיעודיות ולא עובדים סיעודיים.
קארין אלהרר: למה רק פחות מ-30% מקבלות הכשרה במקרה הטוב?
<אורנה ורקוביצקי: זה מה שנכתב בתנאים של המכרז הקודם.
<אורנה ורקוביצקי: אנחנו עובדים עכשיו על מכרז חדש שיכלול הרבה מאוד פרמטרים שלא היו במכרז הקודם כדי לתת מענים לרוב המחדלים שהוצגו בדוח.
קארין אלהרר: יצא כבר המכרז וממתי עובדים עליו?
<אורנה ורקוביצקי: המכרז עוד לא יצא, עובדים עליו.
<אורנה ורקוביצקי: מה שקרה, בחוק ההסדרים 2017, 2018, ציינו שם שההתנהלות של המכרז תהיה תחת החשב הכללי, זה קצת מעכב עוד יותר.
<אורנה ורקוביצקי: השר לוחץ לקדם את המכרז כמה שיותר מהר.
קארין אלהרר: נמצא נציג של החשב הכללי.
קארין אלהרר: נשמע ממך למה זה מתעכב.
<אלי קהן: אני רכז תחום בריאות ביטוח לאומי וקליטה בחשב הכללי.
קארין אלהרר: למה אתם מעכבים את המכרז?
<אלי קהן: לא מעכבים, צריך להבהיר פה את העניין.
<אלי קהן: יש ועדה משותפת של משרד האוצר יחד עם נציגי האגף.
קארין אלהרר: ממתי הוועדה הזו קמה?
<אלי קהן: הוועדה הוקמה, אם אני לא טועה, באוקטובר 2016.
קארין אלהרר: אתה יודע מה התאריך היום?
קארין אלהרר: שנה לוקח גם להקים את הוועדה, וגם אשכרה לעשות משהו?
<אלי קהן: דווקא בגלל שזה נושא כזה רגיש, ודווקא בגלל שזה תקציב של שישה מיליארד שקלים של שירותים, דווקא בגלל זה זו עבודה מאוד יסודית של הוועדה.
<אלי קהן: הוועדה גם משתמשת ביועצים במכרז שיעזרו ספציפית לגבי נושא איכות השירות.
<אלי קהן: יש יועצת שמשרתת את הוועדה.
קארין אלהרר: מתי מונתה היועצת?
<אלי קהן: היועצת מונתה לפני חצי שנה פחות או יותר.
קארין אלהרר: חצי שנה יועצת מייעצת ואין מעשה.
<אלי קהן: כמו שכולם פה רואים זה לא משהו כל כך פשוט, זה עניין מאוד מורכב.
קארין אלהרר: אם היה פשוט, לא היינו כאן.
קארין אלהרר: זה מורכב, הבנתי.
קארין אלהרר: אני מבינה שתהליכים ממשלתיים הם נורא ארוכים.
קארין אלהרר: אבל אני גם מבינה שבזמן שכולנו מתכנסים לוועדות על ועדות ושוכרים יועצים, ומפעילים מכרזים, יש קשישים ובני משפחות שנואשים והם זקוקים לעזרה.
קארין אלהרר: עכשיו אני שואלת אתכם.
קארין אלהרר: היום אנחנו או-טו-טו סוף 2017.
קארין אלהרר: אני רוצה לדעת מה הדד-ליין.
קארין אלהרר: מתי יהיה סוף לוועדה כולל מסקנות וכולל יישום בשטח.
מאיר כהן: אגב, במקום לשכור יועצים, תעשו כמו שהמבקר עשה – שיתוף עם הציבור.
מאיר כהן: תקראו למשפחות ותראו שהם היועצים הטובים ביותר.
<אלי קהן: אני לא רוצה להגיד פה סתם דד-ליין.
<אלי קהן: זו עבודה משותפת שלנו עם ביטוח לאומי.
קארין אלהרר: אני רואה שאתם עובדים נהדר ביחד, אז מתי זה יהיה?
<אלי קהן: זה קצת מצחיק להגיד על משהו על העבר.
<אלי קהן: יש פה תהליך שכבר שנים בבעיה, ועכשיו ועדה שעובדת ועושה את כל מה שהיא עושה כדי לעשות שירותים שיהיו הרבה יותר טובים, באים בביקורת.
קארין אלהרר: זה נורא פשוט.
קארין אלהרר: אני לא הייתי כאן לפני שנים, אני כאן השנה.
קארין אלהרר: השנה אני רואה שיש בעיה מאוד חמורה.
קארין אלהרר: אני רוצה להבין מתי אני אוכל להיות כאן ולהגיד, יהיה פתרון באיקס.
קארין אלהרר: תנו לי את האיקס, תגידו לי עוד חודש, עוד חודשיים, עוד שנה – תנו לי דד-ליין.
<אלי קהן: אני מעריך שזה ייקח עוד כמה חודשים.
<אלי קהן: משהו כמו שלושה חודשים, אני מעריך שזה זמן ריאלי להוצאת המכרז.
קארין אלהרר: המכרז, מה הפרמטרים שלו?
<אלי קהן: זה חלק מהדברים שדנים בהם.
<אלי קהן: זה בדיוק הנושא של האיכות.
<אלי קהן: יש מחלוקות בחלק מהדברים.
<אלי קהן: המחלוקות נוגעות לנושא האיכות בכניסה למכרז, האם אנחנו נעשה איכות בשלב השירותים בלבד, או איכות לגבי המכרז עצמו.
<אלי קהן: כרגע יש פרמטרים בכניסה למכרז.
<אלי קהן: אנחנו נעשה תמיכה תחרותית.
<אלי קהן: דיברו גם על תשלום לחברות.
<אלי קהן: יש עבודה שנעשית גם בנושא התעריף ולא לשלם סתם כסף.
קארין אלהרר: איך זה קשור לתעריף?
<אלי קהן: יש תעריפים שונים לעובדים שונים.
<אלי קהן: היו עובדים שהיו מקבלים תשלום ביתר, סתם בלי סיבה.
קארין אלהרר: זה לא תעריף אחיד לכל העובדים?
<אלי קהן: לא, זה לא תעריף אחיד.
קארין אלהרר: מה הפרמטרים.
<אלי קהן: לא ניכנס פה לכל הדברים.
קארין אלהרר: אני רוצה לדעת האם בסופו של תהליך אנחנו נוכל להיות רגועים ושקטים שכל עובדת שנכנסה למערכת היא עובדת שהוכשרה לעניין.
<אורנה ורקוביצקי: אנחנו בעד.
<אורנה ורקוביצקי: שכל עובדת שבאה לטפל בקשיש בביתו שתעבור הכשרה.
<אורנה ורקוביצקי: לכל דבר יש מחיר.
קארין אלהרר: מה המחיר?
<אורנה ורקוביצקי: צריך תקציב לדבר כזה, אנחנו בהחלט בעד.
קארין אלהרר: גם אני בעד, אבל אני לא קובעת.
מירב בן ארי: באמת, אני חייבת לשאול.
מירב בן ארי: תקציב של שישה מיליארד – כל הזמן צריך עוד תקציב.
מירב בן ארי: אני שואלת - הרי מה הדוח בא ואומר, 680 מיליון שקלים – אז במקום להחזיר אותם, אני שואלת, יכול להיות שהניהול של הכסף עצמו לא נכון?
מירב בן ארי: יכול להיות שכאשר לה אין למי להתקשר, והוא, ראיתי אתמול בכתבה מטפל בשני ההורים שלו, יכול להיות שאם היו נותנים להם כלים נכונים מיצוי התקציב היה יותר ראוי?
מירב בן ארי: כי הרי היא אומרת שהנפאלי יכול להתקשר לקו לעובד, שכל הכבוד, שיעשה את העבודה שלו, פחות מעניין אותי.
מירב בן ארי: אני יותר מעניין אותי שהיא תתקשר ויהיה לה את מי לשאול.
מירב בן ארי: אני יודעת שסבא שלי עבר את האירוע המוחי, כל המשפחה שלנו מצאה את עצמה לא יודעת מה לעשות, לאן ללכת, לרשום אותו לבית אבות, רגע, אבל אחרי זה ראינו תחקירים בבית אבות על המכות שהם חוטפים, אז אולי יישב בבית, אבל מי יטפל בו?
מירב בן ארי: כל הבנים והבנות שלו עובדים, אז אני שואלת - יכול להיות שבכסף הקיים, בשישה מיליארד שהוא מדבר, יכול להיות שלא ניהלתם את זה נכון?
<אורנה ורקוביצקי: לא כל דבר יהיה לו פתרון דרך המכרז החדש.
<אורנה ורקוביצקי: אין ספק שצריך לעשות חשיבה מחדש, וקביעת מדיניות מחדש, כולל תקציב לכל הנושא של מערך הטיפול בקשישים.
<אורנה ורקוביצקי: לכן השר ממנה כרגע ועדה מקצועית שאמורה לגבש את התכנית הכוללת לטיפול בקשישים, לאו דווקא דרך חוק סיעוד.
<אורנה ורקוביצקי: חוק סיעוד זה זרוע אחת, יש עוד דברים.
<אורנה ורקוביצקי: דיברנו על מרכזי יום, למה מרכזי יום צריכים להיות דרך חוק הסיעוד?
קארין אלהרר: אני רוצה להבין, מה המכרז הזה אמור לפתור?
קארין אלהרר: תחדדו לי.
<אורנה ורקוביצקי: קודם כל התנהלות נכונה יותר מול החברות.