GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איל בן ראובן: אנחנו היום נמקד כמו שאמרתי את הדיון בנושא של צה"ל לנגב שנדמה לי שאין ספק שהפרויקט הזה נתן דחיפה מאוד משמעותית.
איל בן ראובן: הנושא הוא צה"ל, הוא מערכת הביטחון, אבל אין ספק שהוא משלב בתוכו הרבה מאוד מהמרחב האזרחי.
איל בן ראובן: זה בהחלט פרויקט ברמה הלאומית, ברמה האסטרטגית הלאומית הגבוהה ביותר.
איל בן ראובן: הייעוד שלו בתחילתו היה הרבה גם לשפר את המערכת המבצעית והארגונית בצה"ל, להוציא את צה"ל מהמרכז כשזה לכשעצמו דבר נכון, אבל בהחלט היה לתת פוש ככל שרק אפשר לנושא של הנגב.
איל בן ראובן: האחריות לעניין היא של הממשלה כולה.
איל בן ראובן: נכון שמשרד הביטחון, במקרה הזה, היות וזה צה"ל הוא המוביל, אבל יש פה אחריות של כלל משרדי הממשלה לתמוך את המהלך הזה על מנת שהוא יצליח.
איל בן ראובן: אני רוצה למקד.
איל בן ראובן: תראו, הכוונה בכל המהלך הזה היא הייתה והיא עדיין להעביר אנשים מצוינים שיגיעו לנגב – בסופו של דבר נדמה לי, זה לב העניין - להעביר אנשים לנגב, ובכך לגרום לעלייה כלכלית רחבה ככל האפשר.
איל בן ראובן: כשאני אומר גם שהאנשים יבואו מהמרכז לנגב, אני אומר שגם אנשי הנגב שיישארו בנגב.
איל בן ראובן: תמיד כשאני בא ליישוב, ואני רוצה לדבר עם האנשים, השאלה הראשונה שלי שאני שואל היא מה מצב חזרת הבנים הביתה, כלומר, הבנים שהולכים ללימודים, נוסעים לחו"ל, מתגייסים לצבא, כמה מהם חוזרים הביתה – זאת תמיד שאלת השאלות, ובעצם זאת הייתה המטרה.
איל בן ראובן: כמו שכולנו יודעים, וברור לחלוטין שכאשר אנחנו רוצים שאנשים יישארו ויהיו, צריך לתת להם תשתית.
איל בן ראובן: במקרה שאנחנו מדברים בו על אנשי צה"ל, אז אני אומר לכם, מבחינת עניין לאנשים עצמם לאלה שנמצאים בצה"ל, זה הסיפור היותר קל.
איל בן ראובן: כלומר, לאנשי 8/200 ולאנשי היחידות האלה לתת עניין בחיים למה שהם עושים זה הפרק הקל.
איל בן ראובן: הפרק הקשה הוא – בני ובנות הזוג שלהם, הילדים שלהם, חינוך, תרבות, מקומות עבודה כמובן, אלה הדברים החשובים על מנת שאנשים יעזבו את סיר הבשר התל-אביבי ויעברו לדרום ויעברו לפריפריה.
איל בן ראובן: לכן אלו גם יהיו השאלות שאנחנו נשאל פה היום בעיקרון.
איל בן ראובן: אלה יהיו הדברים בסופו של דבר זאת השאלה – איך אנחנו מצליחים להביא את האנשים הטובים שיגיעו לדרום?
איל בן ראובן: זו שאלת הדיון לצורך העניין, וכך אני רואה אותה.
איל בן ראובן: נשמע את חברי הכנסת.
איל בן ראובן: אנחנו נשמע כמובן את מבקר המדינה, הוא יפתח.
איל בן ראובן: נשמע את משרדי הממשלה, לאחר מכן ניתן לאנשים נוספים.
איל בן ראובן: אני מאוד מבקש חברים, לפי כמות האנשים שרוצים לדבר, אנחנו צריכים בערך ארבע שעות לדיון הזה, אבל יש רק שעה וחצי, לצערי, אני אהיה חייב לעמוד על זה כי בסיום השעה וחצי מתכנס פה אירוע אחר.
איל בן ראובן: אנחנו נצטרך לסיים אותו.
איל בן ראובן: אני מתנצל מראש מאלו שאני לא אוכל לתת להם לדבר.
איל בן ראובן: בואו ונצא לדרך.
איל בן ראובן: יוסי בבקשה.
<יוסף ביינהורן: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אחרי הפתיחה שלך, אני אהיה מאוד קצר למקד את זה בדברים שעלו בדוח.
<יוסף ביינהורן: המוטיבציה לדוח הזה שפורסם בשנת 2015, הייתה באמת החלטה אסטרטגית שהתקבלה לגבי פיתוח הנגב, החלטת ממשלה מ-2002.
<יוסף ביינהורן: אבל הדוח הזה מתמקד בדבר אחד – בשני הבסיסים המרכזיים שצריכים לעבור לנגב, או שהיחידות המרכזיות, התקשוב, ויחידות המודיעין שהם היום ליבה של תחומי העיסוק של צה"ל במרכז הארץ.
<יוסף ביינהורן: השאלה ששאלנו את עצמנו, בלי השתלבות בפרויקט הגדול הזה, מה יהיו החסמים לכך שהיחידות החשובות האלה לא יצליחו להגיע אל הנגב ולממש את החזון של המעבר שלהם לעמוד בלוחות הזמנים, ובאמת, לקחת את האנשים הטובים האלה, שאדוני היושב-ראש, מעבר למה שאמרת, יש להם תחרות, יש לצה"ל תחרות קשה בשוק האזרחי.
<יוסף ביינהורן: מדובר במיטב האנשים שיש להם גם אפשרויות אחרות, אז עם כל הציונות ודברים החשובים האלה.
<יוסף ביינהורן: חסמים מהסוג שאני אדבר עליו שלא מטופלים, יש בזה סיכון למעבר התקין של היחידות האלה לנגב, לכן בחרנו לטפל בזה.
<יוסף ביינהורן: הדבר הראשון, כרגיל, הוא עניין התקציב.
<יוסף ביינהורן: בדוח מפורט, ואני לא אפרט פה, תהליכים שקרו שעיכבו את התקציב למעבר הזה, שסיכנו גם את המעבר שלנו בלוח הזמנים.
<יוסף ביינהורן: אני מקווה, אנחנו לא עקבנו אחר התוצאות, אני מקווה שהיום, כמעט שנתיים אחרי הדוח, אנחנו נמצאים במקום אחר - אני מניח שהגופים יציגו את זה.
<יוסף ביינהורן: הדבר השני, בעיניי, הוא מהחשובים ביותר זה התמיכה באנשי הקבע, בבני המשפחות.
<יוסף ביינהורן: שוב, מאותן סיבות שהיושב-ראש מנה פה, ושאני הוספתי, שבעצם צריך יהיה לעטוף אותם, לא סתם זה נקרא מעטפת, כדי שבאמת החבורה החשובה הזאת תעבור לנגב.
<יוסף ביינהורן: גם בעניין הזה ראינו שאין סיכומים.
<יוסף ביינהורן: אני אשמח לשמוע האם הדברים האלה השתנו.
<יוסף ביינהורן: כיום, יש הסכמים שאמורים להיחתם, נשמע מה קרה עם זה.
<יוסף ביינהורן: הדבר השלישי זה פתרונות תשתיתיים – אנחנו התמקדנו בעיקר בפתרונות תחבורה לנגב, אבל יש גם דברים אחרים, כמו: פתרונות דיור, חינוך, בריאות, תעסוקת בני הזוג, תכנית הפנאי ועוד דברים אחרים שנמצאים בדוח, אמנם לא מפורטים.
<יוסף ביינהורן: כל החבילה הזאת יחד, הטיפול בה הוא המפתח בעצם למעבר תקין ובזמן, לא רק בזמן, אלא תקין ומלא של היחידות האלה לנגב.
<יוסף ביינהורן: אני מקווה שהיום יוצגו דברים שיוכלו לעודד אותנו בשאלה האם באמת בלוח זמנים שנקבע נבוא עם היחידות האלה בצורה תקינה לנגב – בורג חשוב מאוד כפי שציינתי.
איל בן ראובן: תודה למבקר המדינה.
איל בן ראובן: תודה על העבודה הרצינית שעשיתם.
איל בן ראובן: נתחיל עם חברי הכנסת.
איל בן ראובן: שלושת חברי הכנסת שנמצאים פה כרגע, כולם אנשי הנגב ויוזמי יום הנגב, באולם נגב.
איל בן ראובן: בבקשה, טלי פלוסקוב.
טלי פלוסקוב: בוקר טוב לכולם, ברור שאנחנו מאוד מתרגשים מהיום עם מאיר לקראת יום הנגב, והחלטנו באמת להעלות היום על סדר-היום נושאים שקשורים לנגב.
טלי פלוסקוב: המטרה המשותפת שלנו לא מהמקום של להתבכיין, אלא להיפך, מהמקום של להראות הצלחות של הנגב, וכמובן לדבר על הדברים שאפשר לשפר אותם בדרך וזה תמיד ישנם.
איל בן ראובן: ולהלוות קצת לצפון.
טלי פלוסקוב: נראה לי שאין פה תחרות בין דרום לצפון, מדברים גם על הצפון לא מעט.
איל בן ראובן: יש פה אחד צפוני, זה אני.
טלי פלוסקוב: אנחנו שמחים כמובן לכל הצלחה שקורית בגליל ובצפון.
טלי פלוסקוב: אני ומאיר היינו ראשי רשויות בתקופה שהתקבלו כל החלטות הממשלה 20/25 546 וידענו כל מלה בהחלטות האלה.
טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם, ואני רואה פה הרבה אנשים שותפים לדרך – כל ישיבות התחלה מה שנקרא, והיו לא מעט ספקות.
טלי פלוסקוב: אני הייתי אחד מהאנשים שלא כל כך האמינו בכלל להצלחת הפרויקט, יותר דיברתי, זה לא מספיק להעביר פיזית את הבסיסים, אלא להעביר את האנשים.
טלי פלוסקוב: המטרה שלנו באמת לגרום לאנשי קבע להגיע לדרום, ולא כי אנחנו מעבירים אותם בכוח, כי בכוח שום דבר לא עובד, אלא מתוך בחירה.
טלי פלוסקוב: הם צריכים להבין שהם נמצאים במקום שטוב לחיות כאן, ושתי החלטות הממשלה בעצם היו צריכים לתת לנו - בהתחלה זה היה שש ערי מטרה, אחר כך נוספו עוד אם אני לא טועה.
טלי פלוסקוב: אני רואה את מיכאל ביטון, ראש מועצת ירוחם, ידידי היקר, שבאמת היינו הרבה ביחד, והוא היה אחד מהמאמינים בהצלחה הפרויקט הזה, ולכן הוא הוא הצליח מיכאל.
טלי פלוסקוב: אין היום אחד שעובר ולא רואה את השינוי שקורה בירוחם, את השינוי שקורה בכלל באזור.
טלי פלוסקוב: אני כן הייתי רוצה לדבר על שני דברים.
טלי פלוסקוב: אני לא חושבת שעדיין אנחנו כן הגענו לכך שאנשי קבע עוברים לנגב.
טלי פלוסקוב: הייתי מאוד רוצה לשמוע קצת נתונים.
טלי פלוסקוב: האם יש לכם נתונים, האם יש משפחות שעברו, באיזה מתכונת הם עברו?
טלי פלוסקוב: האם יש מקום מגורים קבוע, או שזה משהו זמני?
טלי פלוסקוב: שנית, אני יודעת שהחלטת 546 – החלטת ממשלה 546 שבעצם היא תמיכה ביישובים, התקצוב שלה הולך ומסתיים, אני לא זוכרת באיזו שנה, או השנה או השנה הבאה – השנה, בבקשה.
טלי פלוסקוב: זה אומר שבעצם אנחנו צריכים היום הזה להוציא קריאה גם להמשך תקצוב של הפרויקט הזה כי עוד לא השגנו את כל המטרות שהצבנו לעצמנו, וזה בעיניי צריך לצאת קריאה הקשורה היום למעבר בסיסי צה"ל דרומה.
טלי פלוסקוב: אני, כמובן, אשמח לשמוע, ואני באמת רוצה להגיד לכם, אני רואה את כל אחד מכם, ומאוד שמחה לראות אתכם כבר כאן בכנסת, ואני מקווה מאוד שהיום תצא מכאן סוג של מסר, סוג של בשורה על כך שנגב חזק, התושבים שם – אנחנו שני אנשים שעובדים בירושלים, אבל בחרנו להישאר בערי הדרום, בערי הנגב.
טלי פלוסקוב: עוד פעם, לא בכוח אלא בחרנו לחיות, שכן אנחנו מאמינים במקומות האלה, ונהנים ואוהבים את כל מה שקורה בסביבה שלנו.
טלי פלוסקוב: אני רוצה שכמה שיותר אנשים יחשבו כמונו.
טלי פלוסקוב: אנחנו כאן, כי אנחנו אוהבים את המקום הזה.
מאיר כהן: בוקר טוב, לכולם, אדוני היושב ראש, תודה רבה, אנשי המבקר, תודה רבה לכם.
מאיר כהן: חיימק'ה, ביטון, ויש עוד ראשי רשויות?
מאיר כהן: מועצת הנגב נמצאים כאן.
מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, היות ואני מ-2003 משמש כראש עיריית דימונה, והייתי מהשותפים הראשונים, ההגיגים הראשונים של מעבר צה"ל לנגב.
מאיר כהן: אנחנו כראשי רשויות – אני חייב להגיד כאן משהו – צה"ל לא עניין אותנו.
מאיר כהן: אנחנו לא היינו אמורים להרים את תפוחי האדמה הלוהטים של צה"ל.
מאיר כהן: אנחנו חשבנו מה צה"ל יכול להביא אתו - הסתכלנו על ההיבטים האזרחיים.
מאיר כהן: כאשר נפגשנו עם אנשי מקנזי, אנחנו מטרתנו הייתה ראשי הרשויות דאז, לנסות ליצור ארגזי כלים שבראש ובראשונה ייטבו עם היישובים שלנו.
מאיר כהן: כשדובר על הקמת אזורי תעשייה, כשדובר על חיזוק הרפואה, כשדובר על חיזוק שעות הפנאי, כשדובר על חיזוק מערכות החינוך, אז מצד אחד אנחנו התגרדנו באי נוחות, כי אמרנו, מה רק עכשיו כשצה"ל מגיע אתם פונים אלינו?
מאיר כהן: אבל מצד שני, מצאת כמו היום ראשי רשויות שבאמת עובדים ומסתכלים פנימה לתוך היישובים שלהם, וכל הזמן חושבים מה חסר.
מאיר כהן: החיבור של השניים יצא לזה איזו הזדמנות שהיא יוצאת דופן.
מאיר כהן: היות ואני גר בדימונה, ואני יודע מה קורה גם בירוחם, ובמקומות אחרים, עדיין אין תנועה של מעבר אוכלוסייה לנגב.
איל בן ראובן: הרכבות עוד לא מלאות.
מאיר כהן: הרכבות עוד לא מלאות.
מאיר כהן: אני גם לא בטוח שזה יקרה בעוד שנה, שנתיים ושלוש.
מאיר כהן: אני ער לכל הוויכוחים ולכל הקשיים שיש מול מעבר של טייסים ושל אנשי 8200 וכהנה וכהנה, וזה בסדר גמור.
מאיר כהן: מצד שני, אני בהחלט יכול לברך על כך שמשהו טוב קורה ביישובים - משהו טוב קורה ברפואת החירום.
מאיר כהן: משהו טוב קורה במערכות החינוך.
מאיר כהן: משהו מצוין קורה בתשתיות.
מאיר כהן: משהו פחות טוב קורה באכלוס אזורי תעשייה.
מאיר כהן: לכן האתגרים של הנגב הם עדיין רבים מאוד.
מאיר כהן: בעיית הבעיות שיושבת מולנו, והתכנית הזאת לא התייחסה אליה, היא שאלת הבדואים בנגב שעדיין זה פצע פעור.
מאיר כהן: אני בזמנו הצעתי לאנשי הצבא איך לחבר.
מאיר כהן: אני ביקשתי שהמחסנים הלוגיסטיים לא יהיו בבאר-שבע, אלא יהיו ליד ערוער, והרבה אנשים הרימו גבה – שערו בנפשכם מה היה קורה.
מאיר כהן: יש בשורה גדולה מאוד שהתחילה אז בוויכוח של חלוקת הכנסות בנגב.
מאיר כהן: זה התחיל עם ביטון, לגבי עיר הבה"דים.
מאיר כהן: הייתה איזו התעוררות, התחיל איזה שיח פה בנגב, ולכן היום הזה הוא לא יום שאומר שאין אתגרים ושהכול בסדר בנגב, לא, יש המון אתגרים.
מאיר כהן: אבל תראו, אני תמיד אמרתי ואני אומר את זה גם כאן.
מאיר כהן: הופתעתי שסורוקה קיבל מקום ראשון במדד שירות.
מאיר כהן: מבחינתנו, אנשי הנגב שכל הזמן התגרדנו באי נוחות כאשר שמענו סורוקה, הנה, משהו טוב קורה.
מאיר כהן: אז לכן לצד האתגרים האלה, ולצד הזדמנות הפז שיש, כי ראשי הרשויות בנגב, היום הם ראשי רשויות, להערכתי, מהטובים ביותר שיש בארץ.
מאיר כהן: אז לגבי שאלתך מה נעשה לצפון?
מאיר כהן: נעביר את ביטון לשם, אבל כנראה שזה לא יקרה.
מאיר כהן: בכל אופן, היום הזה הוא יום שיצביע על האתגרים, יסמן את החסכים, יסמן את הבעיות, אבל יחד עם זאת, זאת הזדמנות פז להגיד תודה לאנשים שעושים שם עבודה נהדרת, וגם דוח המבקר של צה"ל, אם הוא יהפוך לתכנית עבודה, אם הדוח הזה יהפוך לתכנית עבודה למבוקרים, אז אני חושב שההצלחה תהיה יוצאת מן הכלל.
מאיר כהן: תודה לכם.
חיים ילין: אני מאוד שמח להיות כאן יחד עם אנשי הנגב.
חיים ילין: הרבה זמן לא פגשתי אתכם.
חיים ילין: קודם כל אני רוצה לברך, כי זה התחיל לפני שנה הפרויקט הזה של יום הנגב, ומה שהשתבש בסוף זה יוצא – מאיר, אני חושב שזה מאוד מבורך שיש לנו את היום הזה.
חיים ילין: אני חושב שהנגב הוא עתיד המדינה.
חיים ילין: אני לא אומר את זה בגלל שבן-גוריון אמר את זה, אלא בגלל שכל מי שמסתכל על מפת מדינת ישראל ורואה שמחוז דרום מתחיל מאשדוד דרומה, אז הוא אומר, רגע, מה יתר המחוזות עושים?
חיים ילין: כאילו מה, איפה אנחנו נמצאים בכלל.
חיים ילין: אני אומר את הדברים האלה, כי לנגב אי אפשר להביא את הים, אבל להביא חינוך, בריאות, איכות חיים ופרנסה לכל עם ישראל.
חיים ילין: אני לא יופתע אם בנתונים אנחנו נראה שמה שצפינו מבחינת כוחות צה"ל ירדו לבסיסים, אבל לא ירדו לחיות שם.
חיים ילין: אני אגיד איפה הכשל, והוא כשל שהוא לא כשל אידיאולוגי, אלא תפיסתי.
חיים ילין: כשאני יושב עם השר ישראל כץ, ואני אומר לו, ברגע שאתה מביא רכבת לבאר שבע ב-58 דקות, למה שאנשים יקנו?
חיים ילין: הם ימשיכו באותו מקום, יש להם את המוזיאונים, יש להם את איכות החיים שלהם, יש להם את ההרגלים שלהם, אנחנו יודעים מה זה שינוי, הם יבואו, ייסעו.
חיים ילין: הרי כשאני רוצה להגיע לתל-אביב מראשון לציון עד תל-אביב זה לוקח לי 58 דקות בדיוק בפקק.
חיים ילין: אז הם ייסעו ברכבת, WF חופשי, יכולים לעבוד בשקט, ישימו מוסיקה ואוזניות באוזניים, וזהו, יגיעו לנגב - יבואו לעבודה ויחזרו בחזרה.
חיים ילין: קראנו לזה במועצות, היה לזה איזה שם של אנשים שבאים לעבוד וחוזרים הביתה.
חיים ילין: עכשיו אליך, כשרוצים לעשות את זה גם בצפון, וכולם מבסוטים שהולכים לחבר אותם לרכב, אני אומר זו פשיטת הרגל שלכם.
חיים ילין: כי צריך לקחת את המיליארדים האלה של התשתיות, להשקיע אותם בתשתית מקומית, האנשים יתחילו לבוא, ורק אחרי זה תחשבו על הרכבת.
חיים ילין: זו תפיסה, זה משהו ששונה לגמרי, והיא שיטה שלא גוזרת קופון – כי מה פוליטיקאים רוצים?
חיים ילין: לחנוך את הרכבת כמה שיותר מהר.
חיים ילין: כל תחנה זו חגיגה, ואני מאוד מברך, כי אני נהנה משדרות ומהתחנה בשדרות, אבל זה רק מיועד לאנשי שדרות, מי שרוצה לבוא, הוא לא ייקלט, הוא ייסע לשדרות, הוא ייסע לנגב, והוא יחזור בחזרה הביתה.
חיים ילין: אין לנו מקום אחר במדינת ישראל לפתח ולקלוט את כל היהודים שכל הזמן הפוליטיקאים באים ואומרים – בואו לארץ, תעלו – איפה אנחנו נשים אותם?
חיים ילין: בקומה 32 במגדל שעכשיו ייבנה בתל-אביב?
חיים ילין: אז נקלוט שם 1,000 איש בחמש מיליון שקל כל דירה – איפה הם יחיו?
חיים ילין: רק בנגב, אין מקום אחר.
חיים ילין: לכן, אם אנחנו כולנו מבינים שזאת המשימה, עכשיו אנחנו יורדים – ביניהם יש לנו את בסיסי צה"ל, וביניהם יש לנו את בעיית הבדואים, וביניהם יש לנו עוד כמה בעיות שצריך.
חיים ילין: אבל כל עוד שאנחנו לא נקבל את ההחלטה הזאת וממשלת ישראל לא תקבל את ההחלטה הזאת, היא לא תוכל לפתור את הבעיות למטה.
חיים ילין: אם אנחנו רוצים להביא את המשפחות, זה לא מקום עבודה – מישהו פה מתבלבל.
חיים ילין: זה איפה המשפחה תרגיש בטוחה, נוחה, עם כל השירותים שהם יכולים לקבל בצנטרום של הפיילה של תל-אביב.
חיים ילין: אמרתי, את הים אי אפשר להעתיק, את תל-אביב אי אפשר להעתיק אחד על אחד, ועם פלוס אחד גדול עם אנשים חמים שיודעים לחבק ויודעים לקלוט אנשים, ולא לפעמים דברים אחרים, שאני אפילו לא מכיר את השפה הזאת במרכז הארץ, ובטח בלי פקקים – חבר'ה זה בונוס, זה מתנה עם חנייה.
איל בן ראובן: חברים, תודה רבה לחברי הכנסת.
איל בן ראובן: אנחנו עוברים להתייחסויות.
איל בן ראובן: מה שאני מבקש בהתייחסויות שוב.
איל בן ראובן: אנחנו לא נותנים פה היום פרסים, אף אחד פה לא ייצא עם פרס.
איל בן ראובן: לכן, נא למקד את הדברים, הדברים הפחות טובים.
איל בן ראובן: הדברים הטובים נראים וזה מצוין ועליהם לא צריך לדבר, איתם רק צריך להמשיך.
איל בן ראובן: אנחנו צריכים לדבר על לנסות ולאתר את הנקודות שבהן כן צריך לטפל כדי שנוכל להמשיך, זו מטרת הדיון.
איל בן ראובן: משרד הביטחון, אני מבקש אתכם לפתוח.
איל בן ראובן: מה שאני מבקש להתייחס לשאלות הבאות קודם כל.
איל בן ראובן: לנושא משאבי אנוש.
איל בן ראובן: אני הייתי שמח האם יש איזושהי אינדיקציה היום על מה מידת הנכונות של אנשי הקבע היום כן לעשות את המהלך.
איל בן ראובן: מה אתם יודעים מתוך כל מה שפרסמתם, ומכל התמריצים שהחלטתם לתת.
איל בן ראובן: אני מאוד רוצה לדעת איפה זה נמצא כרגע, אם אפשר במספרים, ואם אפשר בכוונות, כדי שתהיה לנו איזושהי תמונה.
איל בן ראובן: מה הקשיים שאתם צופים בעתיד, ואיך אתם מתכוונים להתמודד איתם.
איל בן ראובן: אני אשמח לשמוע – בדוח המבקר בעבר נאמר שעוד אין הסכמות לחלוטין עם האוצר על סוגיית התקציב לנושא משאבי אנוש.
איל בן ראובן: כל מה שדיברו פה חברי הכנסת על הצורך לעטוף את אנשי הקבע, בזה אני מאוד רוצה לדעת איפה הדברים האלה עומדים כרגע.
איל בן ראובן: משרד הביטחון, בבקשה.
<איציק כהן: אני ראש מינהל צה"ל דרומה, ואני בסופו של דבר אחראי על כל המשק, כלל הפרויקטים שאמורים לעבור לנגב.
<איציק כהן: ברשותכם, אני אתן סקירה קצרה איפה אנחנו נמצאים בתחילת התהליך, וכמובן, להתייחס כמו שאמרת לדברים.
<איציק כהן: הדבר הראשון – בסך הכול מבחינת מעבר הבסיסים, יש כבר, מה שנקרא הבסיס הראשון זה נבטים, כפי שאתם מכירים.
<איציק כהן: העתקה שלו מבן-גוריון לנבטים - סך הכול העסק הזה כבר קיים.
<איציק כהן: הפרויקט השני זה האיחוד של שבעת הבה"דים מצריפין לקריית ההדרכה.
<איציק כהן: סך הכול, סדר גודל של כ-10,000 חיילים חיים נושמים, נמצאים כבר בעיר - סך הכול העסק הזה עובד.
<איציק כהן: פרויקט הבא – בתי ספר לאשלים, סייבר של אמ"ן.
<איציק כהן: גם זה פרויקט שכבר עובד, נמצא בתוך העיר באר-שבע.
<איציק כהן: פרויקט נוסף – זה מתקן מודיעיני.
<איציק כהן: בימים אלו אנחנו מאכלסים אותו.
<איציק כהן: גם כמובן נמצא בנגב.
<איציק כהן: מטעמי ביטחון שדה אני לא אגיד איפה, אבל בעיקרון, הוא כבר קיים.
<איציק כהן: דודי קשר רמטכ"לי – גם בימים אלו אנחנו מאכלסים אותו, העתקנו אותו מצריפין לנגב.
<איציק כהן: אני חושב שהפרויקט הזה בסך הכול גם מאחורינו וכולם כבר נמצאים שם.
<איציק כהן: פרויקט התקשוב – אגף התקשוב.
<איציק כהן: אנחנו לוקחים את כל יחידות הטכנולוגיות של אגף התקשוב מצריפין ומרמת גן ואנחנו מביאים אותם לעיר באר-שבע.
<איציק כהן: אנחנו בסך הכול בימים אלו כבר סיימנו, מה שנקרא, בעיצומם של הבדיקה של הזכיין.
איל בן ראובן: יש כבר זכיין?
<איציק כהן: יש שלושה מציעים, אנחנו בודקים את ההצעות.
<איציק כהן: אנחנו בספטמבר השנה נודיע עם מי אנחנו מתקדמים קדימה, ואני רוצה להאמין שבאפריל 2018 נראה קבלן בשטח.
<איציק כהן: שיטת P.F.I - שיטה מלאה באותו סגנון של עיר הבה"דים.
<איציק כהן: אני מזכיר, באותו פרויקט אנחנו מעתיקים גם את מפקדת פיקוד הדרום מהעיר העתיקה צמוד לפארק גב ים לגב ים.
<איציק כהן: לגבי בית-ספר למקצועות המודיעין – גם זה כרגע מה שנקרא בתכנון מאוד מתקדם, אבל עדיין אנחנו לא שם.
<איציק כהן: הפרויקט הנוסף זה קריית המודיעין.
איל בן ראובן: בית ספר למודיעין וקריית המודיעין הם שני פרויקטים נפרדים?
<איציק כהן: בית-הספר הוא ממש קטן, אני מדבר על קריית המודיעין.
<איציק כהן: אנחנו מדברים על סדר גודל של כ-15,000 חיילים שנמצאים מצומת גלילות, גבעתיים - - - בה"ד 15 כמובן, כל זה מועתק לאזור דימונה, בית לאקיה שם צומת אזור עומר בקיצור.
<יונת מרטון - רזון: בית ספר סייבר לסייבר הוא ייכנס לתוך קריית המודיעין בעתיד?
איל בן ראובן: בסוף זה אחד.
<יונת מרטון - רזון: אגף המודיעין מאוד רצה כבר לשים רגל בנגב, ולהתחיל לעשות את המעבר הזה, ולכן בינתיים לתקופה של ארבע שנים, כבר לפני שנתיים הוא התחיל לפעול, הוא כבר נמצא בתוך באר-שבע.
מאיר כהן: הלימודים באוניברסיטה נפתחו לתואר שני?
<יונת מרטון - רזון: לסייבר.
<יונת מרטון - רזון: התחילו כבר מחזור שני, שלישי כבר עכשיו.
מאיר כהן: זה הרווח, זה צריך לציין ביום כזה.
<איציק כהן: עוד נדבר גם מה בסוף זה עשה לנגב, אבל בגדול, כשאני מסתכל על מרבית הפרויקטים, ניתן לראות שיש פה באמת תנועה גדולה מאוד מהמרכז.
איל בן ראובן: לוח זמנים לאגף המודיעין, אני מבין שעדיין אחרי פיק-יו, לפני פיק-יו, איפה אתם נמצאים בכל הסיפור הזה?
<איציק כהן: אנחנו סיימנו את הפיק-יו.
<איציק כהן: אני בסוף השנה רוצה לצאת למכרז, בדצמבר השנה יוצא למכרז, הצפי ב-2020, 2022, 2023 – אכלוס 2023 במקרה הטוב.
מאיר כהן: 2025 במקרה היותר טוב.
<יונת מרטון - רזון: יש חמש קבוצות שמתמודדות, שעברו את השלב את הפיק-יו, ועכשיו הם לקראת המכרז.
<איציק כהן: אז בסך הכול, כפי שאמרתי, מרבית הפרויקטים אפשר לראות שזה סדר גודל שנע סביבות ה-60 אלף חייל שאנחנו מעתיקים ממרכז הארץ לדרום.
איל בן ראובן: רק שאלה אחת – מה הפער בלוח הזמנים בין התכנון לבין מה שאתה מתאר שם?
<איציק כהן: היה עיכוב של כשנתיים בכל התהליכים בגלל בעיות תקציב, אבל אנחנו כבר אחרי.
<איציק כהן: סך הכול כל הפרויקטים כרגע - - -
קארין אלהרר: אבל התקציב של היום מבטיח לך שבלוח הזמנים שאתה מדבר עליו עכשיו יקרה.
<איציק כהן: תקשוב, אמרתי או-טו-טו אנחנו מודיעים על זכיין.
<איציק כהן: מכרז של מודיעין יוצא בדצמבר.
<איציק כהן: הפרויקטים האלה מה שנקרא בביצוע.
מאיר כהן: אנחנו יכולים לשבת עם השקפים, זה בסדר גמור, אנחנו מלאי הערכה.
מאיר כהן: עד עכשיו באבן בוחן, אבן דרך שלכם, כמה חיילים גרים בנגב.
<איציק כהן: אני מתחיל לדבר על האבן בוחן.
<איציק כהן: סך הכול, מבחינת תועלות כלכליות, מה שנקרא מה זה עשה לנגב.
<איציק כהן: כאשר יצאנו לדרך, נתנו עדיפות לכל מי שיהיה בדרום.
<איציק כהן: כלומר, כאשר בנינו את עיר הבה"דים, לצורך העניין, נתנו עדיפות לאותם קבלנים.
<איציק כהן: אפשר להסתכל מנתונים, כמיליארד שקל שהשקענו מכל נושא העסקים בנגב, 57% מהעסקים הם מאזור הדרום.
<איציק כהן: 18 קבלנים גדולים שבנו את קריית ההדרכה, 10 מתוכם הם קבלנים של הדרום.
מאיר כהן: קבלני משנה, תדייק.
<יונת מרטון - רזון: של הזכיין.
<איציק כהן: בסופו של דבר צריך להבין.
מאיר כהן: לקחת דבר אחד שהתווכחנו עליו חמש שנים וכימתת אותו למשפט.
<איציק כהן: אני יכול לכמת כל דבר ולהיות יותר ענייני.
<איציק כהן: אני יכול להגיד שגם הרבה אנשים לא האמינו שתקום קריית הדרכה.
מאיר כהן: לא, כולם האמינו.
מאיר כהן: הוויכוח היה האם באמת להביא זכיין אחד גדול שהוא ירוויח את מירב הכסף וקבלני משנה ייהנו מזה, אבל תמשיך, זה בסדר גמור, שלא יפריע לך.
<איציק כהן: אין להרבה מאוד קבלנים את היכולת הכלכלית לעמוד בזה.
<איציק כהן: לכן יש זכיין אחד.
מאיר כהן: תקשיב.
מאיר כהן: מה שטוב אצלנו אנשים שעובדים בצבא שהם משוכנעים שהשכל אצלם.
מאיר כהן: אני מכבד אותך, אבל בוא תכבד, ותדע שציבור שלם, וחבל ארץ שלם התווכח בנקודה משמעותית – האם לייצר סף מכרז שהוא בלתי רגיל, שרק אחד או שניים בכל המדינה יכולים לעמוד בו?
מאיר כהן: או דבר שקורה הרבה מאוד ומדיר ממעגלי רווח וממעגלי עבודה הרבה אנשים במדינה הזאת – או להחליט לרדד את זה טיפה, לא לרדד מבחינת לא לעשות את זה מקצועי.
מאיר כהן: לרדד זו טיפה בכדי שיותר ויותר אנשים – אתה לא היית שם, אבל הייתה צעקה גדולה מאוד של הרבה מאוד קבלנים טובים מהדרום שאמרו, אילולא - - - הגדול הזה, אז יכול מאוד להיות שהיינו מעסיקים יותר עובדים, והיינו מרוויחים יותר, אבל דע לך שזה היה.
איל בן ראובן: לגבי העניין הזה אני רוצה לשאול שאלה נוספת.
איל בן ראובן: האם היום בדרישות למכרז הרלבנטי כרגע, אני מבין זה המודיעין, כי אגף התקשוב אנחנו כבר אחרי.
איל בן ראובן: האם שם יש עדיפות במכרז למי שמעסיק אנשים מהדרום, ואיך זה בא לידי ביטוי?
<איציק כהן: כן.
<איציק כהן: בתוך המכרז ניתן לזה פרק ייחודי שנותן עדיפות לכל הנושא של קבלנים מהדרום בעדיפות ראשונה ותוצרת ישראל כמובן.
<איציק כהן: לשאלתך, ההחלטה ללכת לשיטת ה-PFI לצורך העניין זו החלטת ממשלה, זו לא החלטה של משרד הביטחון.
איל בן ראובן: הוויכוח הוא לא רלבנטי כל כך, לכן חבל על הדיון כרגע.
איל בן ראובן: אנחנו מסתכלים כרגע קדימה, בואו נתקדם.
<איציק כהן: בסך הכול, אני אומר, תסתכלו גם תתרשמו.
<איציק כהן: כל החברות בנגב שעשו פה לצורך העניין, שיתוף הפעולה, גם אקרשטיין, גם נגב קרמיקה, אני חושב שמרבית החברות בנגב השתתפו, והיו שותפות לכל מה שקשור לביצוע של קריית ההדרכה.
<איציק כהן: בהקשר של תעסוקה – כ-1,000 עובדים מדי יום עבדו כשהקמנו את עיר הבה"דים, סדר גודל של 1,000 עובדים מהדרום.
<איציק כהן: היום בתפעול סדר גודל כ-500 עובדים יום יום מגיעים לקריית הדרכה, כולם מרביתם למרחב הדרום, אפשר לראות את זה בשקף הבא.
<איציק כהן: מרבית האנשים מבאר-שבע, דימונה, ירוחם, כל יום כזה מגיעים 500 עובדים של הקבלן ונותנים שירות בקריית ההדרכה.
איל בן ראובן: אני מבין שזינוק הבא צריך להיות באגף התקשוב כשמתחילים לעבוד.
איל בן ראובן: מתי מתחילים לעבוד שם?
<איציק כהן: אמרתי, אפריל מאי שנה הבאה.
<איציק כהן: היום יש שיח בין המנכ"ל לבין מיכאל יום יומי.
<איציק כהן: מיכאל מתקשר אליו, תקלוט עוד חמישה, עוד שבעה עובדים, באופן אישי הוא עושה את זה.
<יונת מרטון - רזון: חשוב להגיד שזה עובדים ישירים שהם מחתימים כרטיס כל בוקר, יש עוד הרבה בחברות.
מאיר כהן: אם אני מחבר את המספרים האלה בכדי להביא מפעל כזה לירוחם – אני יודע, 500 איש המדינה שמה את נשמתה - - -
איל בן ראובן: וזה מכפיל את עצמו ומשלש את עצמו כאשר אנחנו מגיעים לפרויקטים הבאים שהם הרבה יותר גדולים.
איל בן ראובן: קריית ההדרכה הוא הקטן שבהם.
מאיר כהן: שלא בסכנת סגירה.
<איציק כהן: מספר נתונים בנושא החינוך והמגורים.
<איציק כהן: אעביר את רשות הדיבור ליונת.
איל בן ראובן: אני מבקש לקבל תשובות על נושא כוח אדם.
<יונת מרטון - רזון: אני אתייחס לשני הדברים.
<יונת מרטון - רזון: 1.
<יונת מרטון - רזון: הנושא של החינוך.
<יונת מרטון - רזון: מעבר לאוניברסיטת בן-גוריון שכרגע יש איזשהו תהליך גם של הרחבה של אוניברסיטה במיוחד בדגש הייטק וסייבר, ממש בנייה של בניין סייבר חדש – מעבדות, הצטיידות, סגל וכו', ותארים ייחודיים שנבנו.
<יונת מרטון - רזון: יש עבודה מאוד יפה עם משרד החינוך, יושבת כאן שני, נציגת משרד החינוך, אולי אחר כך היא תתייחס בהרחבה.
<יונת מרטון - רזון: בעצם מה שעשינו, הסתכלנו ואמרנו, אנחנו רוצים בסוף שכוח האדם בבסיסים האלה יגיע מהדרום.
<יונת מרטון - רזון: שתי אפשרויות – אפשרות אחת זה אנשים שיגיעו לדרום ויעברו לגור שם.
<יונת מרטון - רזון: אפשרות שנייה, טובה לא פחות, זה בעצם לנסות להנגיש ככלל שניתן את היחידות האלה – תקשוב ומודיעין לילדי הנגב.
<יונת מרטון - רזון: בעצם מה שעשינו פה יחד עם משרד החינוך, עמותות, ארגונים וכמובן היחידות, פתחנו הרבה מאוד תכניות שראינו כאשר בחנו אותן שהן מגיעות הרבה פעמים דרומה עד גדרה, קריית גת.
חיים ילין: גדרה זה לא דרומה, זה צפון הארץ.
<יונת מרטון - רזון: זה משפט הבהרה – לכן באנו ואמרנו, תכניות כאלה נכון שיהיו עד אילת.
<יונת מרטון - רזון: מה שעשינו – פתחנו כיתות ייחודיות בתוך הרשויות המקומיות, עבודה צמודה עם כל ראש רשות ומנהל מחלקת חינוך של הרשות המקומית, וזה מפרסית לבגרות, דרך כיתות סייבר שמשרד החינוך פתח ב-18 בתי-ספר שונים, אני חושבת שזה יותר ממה שיש בכל הארץ.
<יונת מרטון - רזון: ילדים שמסיימים עתודה טכנולוגית סייבר, עושים בגרות בסייבר, בעצם בזה אנחנו פותחים בפניהם את השערים של היחידות של תיקשוב ואמ"ן.
<יונת מרטון - רזון: הם צריכים כמובן לעמוד במבחנים, אבל לפחות יש את הבסיס לטובת הדבר הזה.
<יונת מרטון - רזון: תכנית "נחשון" זה תכנית מצוינות שפועלת בתוך בתי ספר.
<יונת מרטון - רזון: "דוכיפת" תכנית הדרים, זו תכנית שלוקחת בנות בשמינית, גם צמרות לחיל האוויר, ובעצם נותנת בוסט של התכנים של אגף התקשוב ושל חיל האוויר אלקטרוניקה, ובעצם הבנות האלה מתגייסות לאגף התקשוב.
איל בן ראובן: הן מיועדות כבר לאגף התקשוב.
<יונת מרטון - רזון: כן.
<יונת מרטון - רזון: הן מוזמנות לאגף התקשוב.
מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, בשנת 2012, אנחנו, ראשי הרשויות, בדקנו ביחד איתם עם החבר'ה, כמה ילדים מהפריפריה נמצאים ביחידות התקשוב - 1.2%.
<יונת מרטון - רזון: קצת יותר.
מאיר כהן: אני יודע מה שהיה אז.
מאיר כהן: היום אני יודע שהיום יש עלייה ממש משמעותית בזכות הדברים האלה חד וחלק.