GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קארין אלהרר: טוב, אני רוצה רגע לסכם.
<אריאל לוי: עוד מילה על התקציב, שתהיה לך את התמונה – יש גם את הטיולים ואנחנו כן מניידים בין סעיף לסעיף, לא חוזר כסף במובן הזה - - -
קארין אלהרר: אריאל זה בסדר וזה נכון, מצד שני, ילד בא למערכת החינוך כדי ללמוד יותר מאשר כדי לטייל וצריך לתת לו את הדבר הזה.
<דודי מזרחי: היקף התקציב יותר גבוה מהביקוש.
<אריאל לוי: זה לא קשור לביצוע, זה הביקוש.
<אריאל לוי: הביצוע בבעיה.
קארין אלהרר: יופי, זה משמח באמת שמשרד האוצר ומשרד החינוך סיכמו על המיליארד שקלים להנגשה, זה באמת מאוד משמח, זה לא היה קודם.
קארין אלהרר: יחד עם זאת, הכסף הזה הוא בענן כי אם זה לא בא לידי מימוש בשטח, אז מה עשיתי?
קארין אלהרר: יש לי כותרת מצוינת אבל אין לי ילדים שהולכים לבית ספר נגיש.
קארין אלהרר: זה בעניין הזה.
<דודי מזרחי: אני לא מבין, סליחה, חברת הכנסת, המילה "בענן" היא קצת מטעה.
<דודי מזרחי: יש תקציב שנמצא בתקציב הפיתוח של משרד החינוך, הוא מנוצל, לא ב-100% אבל באחוזי ניצול גבוהים.
<דודי מזרחי: אפשר להוציא דוחות, נשמח לשלוח לוועדה משנה לשנה כמה - - -
קארין אלהרר: בלי קשר תעבירו לי, אבל אני אומרת לך - - -
<דודי מזרחי: והיתרה שנשארת שם – היות וזה לא רק בינוי, זה גם ילד שנמצא בכיתה ולא מקבל את כל האמצעים, הוא לא מצליח להשתלב כמו שצריך, וגם ילד שחברים שלו הולכים לטיול שנתי והוא לא יכול להשתלב, אז גם שם יש בעיה ואנחנו רואים את זה כחבילה כוללת.
<דודי מזרחי: מה זה "בענן"?
<דודי מזרחי: אנחנו לא נכפה על רשויות אם אין צורך שרשות לא מציפה אותו, אבל כל דרישה שמגיעה מרשות מתוקצבת.
קארין אלהרר: דודי, אני אומר לך את האמת, לא אכפת לא מהרשויות ולא מהמשרד, אכפת לי מהילדים.
<דודי מזרחי: גם לי.
קארין אלהרר: ולכן גם אתה בטח שותף לדעתי שאם הכסף הזה לא הגיע לילד, אין לו בית ספר נגיש ללכת אליו, אז זה לא משנה לו אם השגתם מיליון או שלושה, זה לא העניין מבחינתו.
<דודי מזרחי: אני מחדד כי חשוב שלא יהיה איזשהו רושם, זה לא שיושב כסף - - -
קארין אלהרר: לא חשבתי.
קארין אלהרר: אני יודעת, הבנתי את זה.
<דודי מזרחי: זה לא שיושב כסף ורשויות לא פונות.
<דודי מזרחי: כמעט לא קורה מצב כזה.
<דודי מזרחי: מה שכן קורה זה שרשויות פונות, מקבלות את ההרשאה ומכול מיני כשלים פנימיים ברשות של חוסר תפקוד או - - -
קארין אלהרר: דודי, אבל זה לא משנה את העובדה שלילד אין בית ספר נגיש.
<דודי מזרחי: אני לא מתווכח אתך.
<דודי מזרחי: אני אמון על הצד התקציבי - - -
<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש גם בעלויות פרטיות.
קארין אלהרר: אביבית, הקדשנו הרבה מאוד זמן לנגישות ולצערי אני לא רואה את הפתרון באופק.
קארין אלהרר: תראו, עמדתכם צודקת, אתם אומרים: כשאנחנו יודעים על משהו, בטח בפרטנית, אני מעביר הרשאה, לוקח חודש, חודשיים, שלושה, ההרשאה עוברת, אבל מה אני אעשה שהרשות לא עושה כלום?
קארין אלהרר: באה הרשות ואומרת במקרים מסוימים: אין לי כסף.
קארין אלהרר: אז יופי, כולם צודקים, מה הלאה?
<אריאל לוי: בתחום הפרטני היא לא יכולה להגיד אין לי כסף.
<דניאל לורברבוים: כן, בפרטנית זה לא זה.
קארין אלהרר: אוקיי, אז איך מתקדמים, אריאל?
<אריאל לוי: היום הכלים שיש לנו הם לעבוד, לשקף רשות-רשות ולעקוב אחרי הביצוע.
<אריאל לוי: גם אם היו פה גיחוכים, עדיין הגוף הזה שעושה את הבקרה במיקור חוץ עובר אתנו על כל השלבים – יש כשש-שבע תחנות – עד שאנחנו רואים ביצוע.
<אריאל לוי: לפעמים, אגב, הביצוע הוא לא מיטבי, לפעמים כשעושים ביצוע גם הוא לא מיטבי ואז צריך לתקן אותו.
<אריאל לוי: צריך להגביר את הפרואקטיביות - - -
קארין אלהרר: אז אני מבקשת, אריאל, כי גם אני רוצה לפנות לרשויות, תן לי את הכבוד ואת העונג לקבל דוח עדכני לפי רשויות, בכמה בתי ספר אין הנגשה פרטנית מלאה לשנת הלמודים הקרובה.
<אילנית שושני: אני רק רוצה להיות מדויקת, מי שקיבל תקציב פרטני - - -
קארין אלהרר: פרטני, אני מדברת על כל סוגי ההנגשות.
<אילנית שושני: אני יכולה לתת לך דוח של אקוסטי - - -
קארין אלהרר: מעולה, אני רוצה את הדבר הזה כי זה חייב להיפתר.
<אילאיל לדר: קארין, יש עוד סוג אחד של נגישות שאתם לא מדברים עליו והוא לא בפתרון של הרשות.
קארין אלהרר: אני אגיע לזה.
קארין אלהרר: רויטל לן כהן.
<רויטל לן כהן: עוד דבר אחד בנושא של הפרטני, אני שמה לרגע את הכובע של חברת מועצה בעיר כפר סבא, שנאלצנו לאשר תקציב מהמקורות שלנו להנגשות פרטניות כי הכסף – אנחנו יודעים שהוא יועבר, הוא פשוט לא מגיע בזמן עבורנו לבצע את ההנגשות הפרטניות.
<רויטל לן כהן: אם לא היינו רשות מקומית בדירוג 8 זה לא היה קורה.
<אריאל לוי: זה קרה הרבה בשנים האחרונות?
<אריאל לוי: רק להבין.
<רויטל לן כהן: כן, כל שנה.
<אילנית שושני: ממש לא.
<רויטל לן כהן: אל תגידי לי לא, אני חברת מועצה ארבע שנים - - -
<אילנית שושני: זה לא נכון, את מטעה את כולם.
<רויטל לן כהן: אני לא מטעה.
קארין אלהרר: רויטל, אילנית, תודה.
קארין אלהרר: ההערה נרשמה.
קארין אלהרר: רויטל, מה קורה אתך היום?
<רויטל לן כהן: שלא תגיד לי דברים כאלה.
<רויטל לן כהן: היא רוצה – שתבדוק.
<רויטל לן כהן: אבל אני חברת מועצה ארבע שנים וארבע שנים אנחנו מאשרים תקציב ממקורות פרטיים עד שמגיע הכסף.
קארין אלהרר: רויטל, די.
קארין אלהרר: אילאיל, בבקשה, האחרונה שמדברת בנושא נגישות, עוברים לנושא הבא.
<אילאיל לדר: אני רוצה לחזור למה שאריאל דיבר על התקציב כי הכול קשור לכול.
<אילאיל לדר: אני דווקא לא רוצה להיות במיקרו, יש לי המון מה להגיד על הנגישות, כי יש גם נגישות לילדים עם נכות התפתחותית-שכלית, שהיא נגישות אחרת, היא לא נגישות פיזית או אקוסטית, גם לפעמים זה חדר ובית ספר אומר: אין לי חדר וזה משהו נורא נורא פשוט שאפשר לארגן אותו במעט מאוד כסף.
<אילאיל לדר: אני רוצה רגע להגיד לך משהו, אריאל, תשמע, אני לא הייתי פה בכנסת כבר הרבה שנים, פעם הסתובבתי פה הרבה, אבל אני זוכרת שבשנים 2004-2005 באתם ואמרתם: יש המון המון ילדים שנכנסים לשילוב ואין לנו תקציב.
<אילאיל לדר: אז אנחנו באנו, העמותות, והנחנו על שולחנכם ב-2007 מחקר תקציבי רציני מה קורה בעצם לילדים אצלכם במערכת.
<אילאיל לדר: אם אנחנו מסתכלים מאז – מהשנים האלה שנחום בלס בדק את התקציבים שלכם על 2005 והניח את זה ב-2007 על השולחן שלכם, אנחנו עשינו את העבודה והנחנו – בעצם התקציב שלכם גדל בפי ארבעה, אך מספר הילדים בחינוך המיוחד לא גדל פי ארבעה.
<אילאיל לדר: כשאני אומרת "ילדי החינוך המיוחד" אני מדברת פרופר על הלקויות המורכבות שברור שהם ילדי החינוך המיוחד.
<אילאיל לדר: אז איך יכול להיות שהיום אתה בא, ב-2017, ואתה אומר: קשה לנו לחזות גידול, חסרים לנו תקציבים לפתיחת כיתות, חסרים לנו תקציבים לנסיעות ואפילו חסר לנו תקציבים להנגשה פשוטה, כמו חדרי לימודי, חומרי הוראה, מחשבים וטבלטים?
<אילאיל לדר: אני אגיד לך מה התשובה שאני חושבת ואני אשמח אם תתייחס.
<אילאיל לדר: התשובה טמונה בוועדות ההשמה שלכם מכיוון שיש לכם מנגנון של ועדות השמה שידו קלה מאוד על ההדק ומאפשר לכל רשות, לכל בית ספר ולכל גן, לשלוח ילדים בהמוניהם לחינוך המיוחד.
<אילאיל לדר: אתם פותחים כיתות עם תקן חסר – תבדקו טוב - - -
<כרמל אבנד: זה בדיוק הפוך היום, אילאיל, זה הפוך.
<אילאיל לדר: כרמל, שניה - - -
קארין אלהרר: תנו לה לסיים.
<אילאיל לדר: תנו לי רגע לסיים.
<אילאיל לדר: הרמתם את הכפפה, באמת יש רוח חדשה באגף לחינוך מיוחד, רוח שמנהלת גם דיאלוג עם העמותות ואנחנו גם מעריכים את זה, אבל אתה יודע עד כמה הדיאלוג יכול להתמשך, השיירה עוברת, אנחנו נובחים וכלום לא קורה.
<אילאיל לדר: הרי אם הייתם באמת עושים את הרפורמה שדורנר הציעה, הייתם מצמצמים מאוד את ועדות ההשמה.
<אילאיל לדר: הייתם שולחים פחות ילדים לחינוך המיוחד, הייתם שולחים לפחות את הנכויות הקלות, פיגור קל עד בינוני ומעוכבי התפתחות ושפה וכו', הייתם שולחים אותם עם דרגה תפקודית לבתי ספר והיה מסומן שם כסף.
<אילאיל לדר: הרי היה גם נגישות לחלק מהילדים האלה – לא נגישות פיזית כרגע, של רמפה, אבל היו הרבה נגישויות אחרות טמונות בתוך הסל.
<אילאיל לדר: אבל אתם בחרתם לעשות פיילוט אדיר ובחרתם לא ליישם אותו.
<אילאיל לדר: זאת אומרת, בחרתם בעצם לא ליישם אותו.
קארין אלהרר: אילאיל, בואי ניתן להם לענות.
<אילאיל לדר: זו סוגיה מאוד בעייתית, קארין, שכבר דיברו עליה פה בכנסת עשרות פעמים, הכול מסתובב סביב אותו עניין.
<רויטל לן כהן: שלא לדבר על החלטות בג"ץ שחייבו אותם - - -
<אילאיל לדר: אז אי אפשר להשמיע טענה כזאת, זה מה שרציתי להגיד.
<אילאיל לדר: אתה לא יכול להגיד: אני לא יודע להתמודד.
<אילאיל לדר: אתה לא יכול להגיד את זה.
קארין אלהרר: תודה, אילאיל.
<אריאל לוי: אילאיל, שלום.
<אריאל לוי: קודם כל, אני רוצה ליידע אותך משהו שעלה גם פה, אצל חברת הכנסת אלהרר, קיבלנו החלטה להרחיב את כניסת דוח דורנר לכל מדינת ישראל, אז מושג הפיילוט כבר - - -
קארין אלהרר: לא קיים.
<אילאיל לדר: גם לילדים בתוך הכיתות המיוחדות, של החינוך המיוחד, או רק לילדי השילוב?
קארין אלהרר: כן, זו ההחלטה.
<אריאל לוי: מדברים כרגע על שילוב.
<אריאל לוי: שניים, את יודעת היטב ואת הצבעת על קושי אפשרי שאם לא תהיה אותה דלתא של 250 מיליון אנחנו נתקשה ליישם את זה, ויחד עם זאת, תפיסת השילוב בינינו היא התפיסה הנכונה ולפחות לאפשר להורה לבחור ולא - - -
<אילאיל לדר: אבל זה לא קורה, אריאל, אני מסתובבת בוועדות השמה.
קארין אלהרר: אילאיל, את חייבת לתת לו להשמיע גם.
<אריאל לוי: שנת תשע"ח מוקדשת להיערכות הזאת, כולל העבודה עם יושבי-ראש ועדות ההשמה.
<אריאל לוי: אגב, חלק מהמורכבות שתיארתי בהתחלה על כשל פנימי רק מצדיקה שיש פה איזו הטיה.
<אריאל לוי: אגב לכל מיני כיוונים.
<אריאל לוי: אני לא רוצה רק להגיד ששולחים בלי חשבון, לפעמים גם ועדות ההשמה לא עושות את העבודה מהצד ההפוך, יש גם טעות מהסוג הזה וגם טעות מהסוג הזה.
<אריאל לוי: יחד עם זאת, המושג "כלום לא קורה" – אני קצת לא יודע איך לאכול אותו בכלל.
<אריאל לוי: אם בתחילת השנה יש קרוב ל-19,000 ילדים משולבים דיפרנציאלי והיינו עם 16,000 שנה שעברה, חלק מתוכנית החומש על ידי המנכ"ל שאושרה היא להגדיל את זה ל-30,000 תוך חמש שנים.
<אריאל לוי: תפיסת השילוב היא זו שמנחה אותנו.
<אריאל לוי: תוך שנתיים, לא לפני, לא נראה קיטון בחינוך המיוחד, מה לעשות?
<אריאל לוי: זו היכולת שלנו היום לאמוד את כל האינפורמציות האלה לאורך זמן.
<אריאל לוי: הרי הציפייה שילד מפה הולך לשילוב ומפה הולך לשילוב, לא סוגרת כיתות עדיין.
<אריאל לוי: לאורך זמן, אני מקווה, מקווה, שאולי יסגרו הכיתות.
<אריאל לוי: אגב, איפה שלא צריך, לא איפה שצריך.
<אילאיל לדר: אבל אני לא דיברתי על לסגור כיתות.
<אילאיל לדר: מספיק שתיתן תקציב בתוך כיתות חינוך מיוחד לילדים - - -
קארין אלהרר: אילאיל.
<אריאל לוי: לא הבנתי מה זה אומר.
<אילאיל לדר: מה שאנחנו הצענו לכם הוא אם אתם עושים רפורמה ונותנים לילדים דרגות תפקוד ומצמידים לזה משאבים בצורה נכונה, גם ההיערכות הכיתות המיוחדות שלכם היא אחרת.
<אילאיל לדר: יכול מאוד להיות שיהיה לך מספיק תקציב לכיתה של חמישה ילדים ובמקום אחר לילד אחר.
<אריאל לוי: המעבר לרמות תפקוד הוא מעבר נחוץ וזו עבודה שלא עושים אותה ביום ולא ביומיים, אבל היא באמת מתקדמת כבר, כולל, אגב, מודלים תקציביים שכבר הוצגו להנהלה שלנו במשרד.
<אריאל לוי: אני אומר שוב, זה נורא תלוי אם אנחנו נקבל את המשאבים, את הדלתא הזאת שאנחנו זקוקים לה גם בהקשר של דורנר, כי כרגע, בסדרי עדיפות שהצגנו לאוצר לשנתיים, זה לא היה שם, למרות שהיו שם לא מעט סעיפים.
<אריאל לוי: אני כן מברך את משרד האומר שכן היה קשוב.
<אריאל לוי: אני לא נוטה לפרגן להם יותר מדי אבל בקטע הזה כן צריך לפרגן על תוספות שניתנו שם, כולל, אגב, הארכת שנת לימודים.
<אריאל לוי: לך, אילאיל, יושבים פה הרבה אנשים מהרבה עמותות ומהרבה כובעים, אנחנו מקבלים המון הצעות והמון המלצות, לא כולן אחת לאחת מתואמות עם השנייה.
<אריאל לוי: התפקיד שלנו כן לנסות לעשות כמה שאפשר.
<אריאל לוי: יש אנשים שלא אוהבים את השולחנות שלנו, הם חושבים שהם לא פרודוקטיביים, ויש כאלה שכן.
<אריאל לוי: אני לא חושב שאנחנו, לא אני אישית, לא רחלי ולא הצוות, היינו פה היום – אני שלוש וחצי שנים – אם ממש - - -.
<אריאל לוי: עמרם מצנע ניסה להוביל בעקבות הצעת החוק ששמתם על שולחנו, עם אתגר אמיתי לשנות את החוק, עם החלטה של שר, עם תוספות בגידול הטבעי – אגב, אם תסקרי את המספרים, אני לא רוצה להגיד לך בשלוף מה קרה מ-2007 בתקציבים ובהיקפי הילדים, אני חושב שאת טועה, אבל אני לא רוצה להגיד לך משהו לא אחראי כי לא סקרתי את זה – עם תפיסת שילוב שההורה הוא זה שצריך להחליט ולא ועדה מקצועית עבורו אבל צריך לתת לו את כל האינפורמציה, היתרונות והחסרונות, ולא לרמוז לו בדרך עקיפה - - -
<רויטל לן כהן: על שולחנכם מונחים מקרים שוועדת השמה שלחה - - -
קארין אלהרר: רויטל, רויטל.
<רויטל לן כהן: ואתם לא מוכנים לטפל.
קארין אלהרר: רויטל, תצאי רגע להירגע, באמת אני אומרת, תירגעי ותחזרי.
<רויטל לן כהן: אני חושבת שזו חוצפה שלא תיאמן שעל שולחנם יושבים מקרים של ילדים סתם, שוועדת השמה שלחה לחינוך מיוחד סתם, ואתם מסרבים לטפל.
<אריאל לוי: כשיש 242,000 ילדים בתוך הוועדה, אם על כל מקרה יגידו לי שזו התופעה הכללית – אני לא מוכן לקבל את זה.
<אריאל לוי: לא מוכן לקבל את הגישה הזאת.
<אריאל לוי: יש פתולוגיות במערכת שאני מנהל, יש יתרונות, יש חסרונות, יש התקדמויות, אבל כל פעם להגיד: יש מקרים – על כל מקרה כזה יש מקרה שטופל נכון ומכתב תודה של הורה.
<אריאל לוי: תפסיקו כבר לעבוד רק לפי מקרים.
קארין אלהרר: לימור מאירוביץ, אימא של יהונתן, בבקשה.
<לימור מאירוביץ: אני אימא של יהונתן, שנמצא על הרצף האוטיסטי, אני גם פסיכולוגית קלינית במקצועי, מקדימה-צורן.
<לימור מאירוביץ: אני פה היום מפני שאנחנו ב-15 באוגוסט ועדיין לא קיבלנו שיבוץ.
קארין אלהרר: למה זה?
<לימור מאירוביץ: אני רוצה לחדד שיש בעיה מבנית ספציפית במעבר של הילדים מהגן אל כיתה א' ואחר כך במעבר לחטיבה.
<לימור מאירוביץ: למה?
<לימור מאירוביץ: מפני שכשה
<לימור מאירוביץ: ילדים נכנסים למסגרת בכיתות התקשורתיות הם בדרך כלל הולכים אחר כך כל שש השנים ביחד עד שמגיע המעבר אל החטיבה, שהוא מעבר מאוד דרמטי בשביל הילדים שלנו.
<לימור מאירוביץ: הם שש שנים בדרך כלל היו עם אותם ילדים, אותן מורות, אותן סייעות, עכשיו יש שינוי ועד ה-15 באוגוסט ההורים והילדים לא יודעים לאן הם הולכים.
<לימור מאירוביץ: זה לא בעיות מורכבות כי אנחנו מדברים על ילדים על הרצף האוטיסטי שהם כבר מאובחנים, כולם יודעים לאיזו מסגרת הם הולכים.
קארין אלהרר: לא קיבלתם שום הצעה לשיבוץ?
<לימור מאירוביץ: קיבלנו הצעה.
<לימור מאירוביץ: הרשות שלנו רוצה לפתוח כיתה במקום ספציפי שההורים מעוניינים בו, המתי"א רוצה לפתוח שם כיתה, כנראה שנפתחת כיתה, אנחנו עדיין לא קיבלנו שום אישור על הכיתה.
<לימור מאירוביץ: אני לא יודעת מי המורים, אני לא יכולה לקנות חולצות, ספרים, כלום.
<קריאה: והילד לא יודע.
<לימור מאירוביץ: והילד.
<לימור מאירוביץ: וזה הכי חשוב כי יהונתן שלי יושב מיוני: אימא, לאן אני הולך ללמוד בשנה הבאה?
<לימור מאירוביץ: לילדים בחינוך הרגיל אין בעיה, בדרך כלל אתה יודע ביישוב שלך לאן הילדים הולכים.
<לימור מאירוביץ: דווקא הילדים שלנו, שצריכים הטרמה – לדעתי הכשל המבני כאן הוא בכך - - -
<אריאל לוי: אגב, רק תלמדי אותנו, מה עשו עד היום ילדים שהם על רצף האוטיזם במעבר?
<אריאל לוי: יש כיתה שם או שנסעו למקום אחר?
<לימור מאירוביץ: יש שם כיתה, לכן אנחנו גם רוצים שהכיתה הבאה תיפתח - - -
<אריאל לוי: זו כיתה קיימת?
<לימור מאירוביץ: מה זה "כיתה קיימת"?
<לימור מאירוביץ: הרי כל פעם - - -
<אריאל לוי: היא סיימה ט' וחוזרת לז'?
<לימור מאירוביץ: לא, הכיתה של יהונתן סיימה כיתה ו', אנחנו רוצים לעלות לכיתה ז' במקום - - -
קארין אלהרר: אבל היתה כיתה ז' פתוחה כבר?
<לימור מאירוביץ: כיתה ז' לא קיימת, קיימת שם כיתה ח', קיימת שם כיתה ט'.
<לימור מאירוביץ: כנראה שהכיתה תיפתח אבל לא מיידעים אותנו.
<אריאל לוי: הבעיה היא לוחות הזמנים שמאוד מאוד - - -
<לימור מאירוביץ: אני רוצה למקד את הנקודה הזאת, היא נורא נורא חשובה.
<לימור מאירוביץ: תראו, אני חושבת שצריכה להיות היערכות אחרת.
<לימור מאירוביץ: הילדים שלנו ביוני צריכים לדעת לאן הם הולכים.
<לימור מאירוביץ: למה הם צריכים ביוני לדעת לאן הם הולכים?
<לימור מאירוביץ: כדי שהצוות יוכל לקחת אותם לסיור בבית הספר, כדי שיוכל להיעשות עיבוד - - -
קארין אלהרר: תודה, לימור.
קארין אלהרר: זו בעיה פשוטה יחסית.
<אריאל לוי: אנחנו צריכים להזיז את כל השעון אחורה.
<לימור מאירוביץ: בדיוק.
<אריאל לוי: זה לא דבר שלא נבחן בעבר.
<אריאל לוי: יש היגיון לסיים כבר את ועדות הערר והכול מספיק מוקדם, אבל אז זה אומר שנכנסים לוועדות השמה או לוועדות ברשויות ללא היכרות לפעמים.
<אריאל לוי: אני רגע רוצה להגיד את ה-downside בסיפור הזה: אם אני מתחיל עכשיו, בספטמבר-אוקטובר, ועדות – שזו אופציה, זה אגב לוחות הזמנים שהיא מדברת עליהם – לילד ותיק בבית ספר מילא, אבל לילד חדש בגן, מה אתה מצפה מהגננת להגיד תוך חודש ולהביא אותו כבר לוועדה?
<אריאל לוי: אז יגידו שמתייגים אותו וכו'.
<אריאל לוי: יש פה איזו דילמה.
<אריאל לוי: אגב, תכנונית – אין ספק שאת צודקת.
<אריאל לוי: בצד המעשי – לבנות את כל המערכת ולהזיז אותה חודשיים אחורה?
<אריאל לוי: אני אגב מוכן לשקול את זה, אני רק אומר שיהיו לזה המון חסרונות.
<לימור מאירוביץ: אבל אלה ילדים מוכרים.
<אריאל לוי: איפה שמוכרים זה בסדר, אם זה ועדות חוזרות - - -
<רחל אברמזון: הבעיה היא שלילדים המוכרים האלה מצטרפים עוד ילדים שהם חדשים בתוך המסלול הזה ולפעמים ההיערכות צריכה להיות לא רק מקומית אלא ברמה מחוזית ולפעמים בין המחוזות.
<לימור מאירוביץ: אז צריך להיערך.
<רחל אברמזון: קודם כל, רשמתי, אנחנו נתייחס, אבל אם יורשה שניה אחת אני רק רוצה לחזור רגע לעניין של ההיערכות ולדבר על ההיערכות לשנת הלימודים כפי שאנחנו ציפינו, רצינו וכיוונו.
<רחל אברמזון: אנחנו באמת, אחרי הוועדה שהיתה בכפר המכביה באוגוסט שנה שעברה, לקחנו לתשומת לבנו את ההתייחסות למספר נקודות וישבנו והתכנסנו, בין ספטמבר לדצמבר כבר בנינו מודל היערכות חדש ואחר שכלל גם היערכות תכנונית עם דיוקים של כל הנתונים והניבויים, כפי שאריאל אמר וציין, ואל מול מינהל כלכלה ותקציבים, עם כל התקציבים ועם כל המשאבים.
<אריאל לוי: בפעם הראשונה קיבלנו מראש את כל המשאבים ב-25 בפברואר.
<רחל אברמזון: ואני כן רוצה לומר שאנחנו כן ניבינו גם את ההתייחסות לדיפרנציאציה בין המוגבלויות.
<רחל אברמזון: אם אני מדברת על היערכות אז בהיערכות הממוצעת באופן כללי היה גידול של 5.6% כשאני לוקחת את כלל הילדים.
<רחל אברמזון: יחד עם זה, צללנו רגע למוגבלויות וראינו שבאוטיזם למשל אנחנו צריכים להיערך עם קרוב ל-15% - אצלנו זה היה 14.6%, באלו"ט אומרים לנו 15%, אז אנחנו פחות או יותר מסונכרנים.
<עדי עזוז: תלוי גם במחוזות, מרכז ותל אביב הגידול יותר גדול.
<רחל אברמזון: אנחנו בסך הכול מסונכרנים בעניין.
<רחל אברמזון: דיברנו על נושא של גידול בהפרעות נפשיות, תופעות של הפרעות נפשיות, לקחנו גם את זה בחשבון.
<רחל אברמזון: מעוכבי שפה, התפתחות, כל הילדים שנכנסים, גם את זה צפינו.
<רחל אברמזון: יחד עם זה, הגענו לנקודת זמן והמציאות מכתיבה אחרת.
<רחל אברמזון: עם כל הניבויים האלה, אנחנו בפברואר כבר שחררנו את כל ההקצאות והתקציבים למחוזות.
<רחל אברמזון: זאת אומרת, כל מחוז ידע כבר איך לנהל את המשאב, אנחנו גם בנינו להם את המודל, כינסו את הרשויות, השלטון המקומי היה בשיח הזה, ישבו עם יושבי-ראש ועדות השמה, נפגשו עם המפקחים, הנחו ועבדו באמת על פי המודל שאנחנו ביקשנו וניסינו לדייק אותו גם לאורך הדרך.
קארין אלהרר: לכמה ילדים אין שיבוץ היום כפי שאתם מכירים?
<רחל אברמזון: אני מניחה שאותם ילדים שאין להם שיבוץ – זה ייפתר.
<רחל אברמזון: לכן אני אומרת - - -
קארין אלהרר: לא, אבל כמה מוכרים אצלכם במערכת?
<רחל אברמזון: אנחנו מדברים היום על 167 פניות שעדיין נמצאות בטיפול, חלקן נסגרו כבר - - -
<כרמל אבנד: זה כולל את החריגים, את אלה שביקשו ועדת ערר?
<רחל אברמזון: רגע, תכף נדבר על חריגים אבל זה דברים - - -
קארין אלהרר: תתני לי אפיון מהם ה-167 האלה.
<רחל אברמזון: שיבוצים – יש לנו 78 מקרים שעדיין פתוחים; בנושא של סייעות – לנו ידוע על 73; היו פניות בעניין ועדות כאלה ואחרות, אם מבקשים דיונים חוזרים וכו' – 25 ועדות; בנושא ההנגשות – 6 פניות; כל השאר זה לא דברים שהם - - -
<אריאל לוי: זה לא אומר שאין פניות פתוחות שאנחנו לא יודעים עליהן.
<רקפת לוין גונן: בטוח, אני אומרת לכם שיש כאלה בוודאות.
<אריאל לוי: זה מה שאני אומר.
<אריאל לוי: לדעתי התמונה יותר מורכבת.
<רקפת לוין גונן: היא הרבה יותר חמורה.
<אריאל לוי: יחד עם זאת, ברגע שסוגיית השעות נפתרה – אלה נתונים לפני סוגיית השעות – חלק מבעיית השיבוץ, אני מניח, כבר לא תהיה קיימת.
<אריאל לוי: אגב, אני לא רוצה להשלות את עצמי, אנחנו, בשבועיים הקרובים, הולכים לעבוד יותר קשה משנה שעברה כי חלק מהמוגבלויות שתיארה רחלי לא הצלחנו לצפות.
<אריאל לוי: במחוז מרכז ותל אביב זה עולם אחר.
<רחל אברמזון: זה בדיוק העניין, כי ברגע שאנחנו מגיעים לסיום ועדות השמה ולסיום ועדות השילוב וכו', אנחנו מזהים עלייה בשני מחוזות בצורה מאוד ממוקדת.
<רחל אברמזון: הגענו למצב של 24% עלייה באחוזי התלמידים עם האוטיזם שהופנו ונמצאים בתוך המסלול עם האבחונים הקבילים - - -
<אריאל לוי: אל מול ניבוי של 15%.
<רחל אברמזון: כן, אל מול הניבוי הזה.
<כרמל אבנד: נכון, זה הריבוי הצפוי שמסרנו לכם אותו.
<רחל אברמזון: אתם לא מסרתם 25%, סליחה.
<כרמל אבנד: לא, מסרנו 15%.
<רחל אברמזון: אני מדברת על המציאות והמציאות היום אומרת במחוז אחד גידול של 24% באוטיזם אל מול ה-14.
<רחל אברמזון: 8% שאנחנו צפינו ובמחוז אחר 27%.
<רחל אברמזון: אנחנו מדברים על גידול מאוד משמעותי גם בנושא של ההפרעות הנפשיות, שקפץ מ-7.1%, 8% למצב שאנחנו נמצאים היום עם 11%.
<רחל אברמזון: אנחנו מדברים על גידול בלתי מוסבר במקום הזה שאין, אל מול אבחון אנחנו לא מנהלים ויכוח.
<רחל אברמזון: כשיש מסמך קביל, שהוא באמת מסמך קביל שהוא רשמי, שהוא תקף, אנחנו אל מול זה צריכים.
<רחל אברמזון: אז גם אם רצינו להיערך באופן אחר זה בלתי אפשרי בנקודת זמן כזאת ואז יש חריגים.
<רחל אברמזון: אנחנו הגענו לאיזושהי הבנה יחד עם השותפים שלנו במשרד הבריאות ואמרנו:
<רחל אברמזון: אנחנו לא נותנים כבר את ה-31 במרס כמועד אחרון, הארכנו עד ה-30 באפריל להגשת בבקשה כדי שנפתח אותה ונזהה אותה במערכת.
<עדי עזוז: איפה אישרתם אותה, רחלי?
<רחל אברמזון: אני פרסמתי אותה במכון להתפתחות הילד, במשרד הבריאות.
<עדי עזוז: אני ביקשתי המון פעמים מכם - - -
<רחל אברמזון: בסדר, אז לא קיבלתם את זה - - -
<רחל אברמזון: אז לא יצאנו עם זה בקול קורא ובהצהרה, אנחנו העברנו את זה למכונים להתפתחות הילד כי הם היו השותפים הכי משמעותיים בשטח שעושים.
קארין אלהרר: אבל ועדות ההשמה לא מכירות את זה.
<קריאה: גם ההורים לא.
<רחל אברמזון: מה זאת אומרת?
<רחל אברמזון: רגע, סליחה.
<רחל אברמזון: עד ה-30 באפריל ביקשנו פתיחה והגשת האישור שאתה נמצא כבר בתהליך.
<רחל אברמזון: יחד הסכמנו שאת האבחונים אנחנו נקבל עד ה-10 באוגוסט, כשאני בהתחלה אמרתי:
<רחל אברמזון: אני רוצה לסגור שיבוצים ב-3 באוגוסט, אבל נתנו עוד זמן ואפשרנו עד ה-10 באוגוסט.
קארין אלהרר: אבל כל הגורמים יודעים על זה?
<רחל אברמזון: הגורמים שניהלו – כן.
<רחל אברמזון: יצא לרשויות, יצא לשלטון המקומי.
<רחל אברמזון: אנחנו ישבנו על המסמך עם השלטון המקומי.
<רויטל לן כהן: לכולם חוץ מלהורים שעסוקים באבחון של הילדים.
קארין אלהרר: כן, אבל, רויטל, אם המכון להתפתחות הילד יודע שאפשר להגיש עד תאריך מסוים אז הוא אומר להורים.
<אריאל לוי: אגב, הגישו.
<רויטל לן כהן: אבל אי אפשר לדלג על ההורה, ההורה צריך לדעת את זה.
קארין אלהרר: אף אחד לא אמור לדלג על ההורה.
<רויטל לן כהן: אבל מדלגים.
<רחל אברמזון: אני רוצה להגיד, גם יכול להיות שעשינו את זה בעקבות הוועדה ובעקבות המפגש ונכנסנו מהר להליך הזה אז לא הצלחנו אולי לעמוד בלוח זמנים הזה.
<אריאל לוי: רק שניה, אני רוצה לשאול אותך שאלה, רויטל, מי אמור להיות בקשר עם ההורים בהקשר הזה של הוועדות?
<ענת אימבר: יש קבוצת ארגוני הורים.
קארין אלהרר: לא, זה לא אמור להיות דרך הארגונים, סליחה.
<אריאל לוי: בדיוק, זה אמור להיות מול הרשויות המקומיות.
קארין אלהרר: זה אמור להיות מול הגורמים - - -
<קריאות: - - - אבל הם יוצאים לחופש, באוגוסט הם יוצאים לחופש.
קארין אלהרר: הפרוטוקול לא שומע אף אחד, דרך אגב.
<אריאל לוי: לא הודענו ב-10 באוגוסט שאפשר עד ה-10 באוגוסט.
<אריאל לוי: לבקשתה של חברת הכנסת אלהרר הארכנו את המועדים.
<אריאל לוי: נפיק את הלקח לשנה הבאה, נפרסם אולי אפילו בתקשורת, לא יודע, יחד עם זאת, אנחנו הודענו לבעלי התפקידים שאמונים על הקשר עם המשפחות, זה בדרך כלל הרשויות.
<רויטל לן כהן: למה לא לשולחן העגול?
קארין אלהרר: הרשויות המקומיות מכירות את זה?
קארין אלהרר: פיני, אתם מכירים את זה?
<רחל אברמזון: עמוס תמם, מיכל מנקס ואבי קמינסקי ישבו אתנו לנסח את המכתב.
<רחל אברמזון: הוא יצא בחתימה שלי אבל עם אישור שלהם.
<רחל אברמזון: כל הרשויות המקומיות מכירות את זה.
<רויטל לן כהן: יש שולחן עגול עם הארגונים, יש לכם קבוצת וואטסאפ אתנו, למה לא אמרתם?
<אריאל לוי: נראה לך שרצינו להחביא משהו?
<רויטל לן כהן: אני לא חושבת שרציתם להחביא, אני רק לא מבינה את חוסר היעילות.
<דודי מזרחי: למה בצעקות - - -
<רויטל לן כהן: כי זה לא הילד שלך שם, זה הילד שלי.
<דודי מזרחי: נכון אבל גם לי אכפת וגם לנו אכפת.
קארין אלהרר: רויטל, תפסיקי לצעוק.
<רויטל לן כהן: הילד שלי צריך להתחיל ללמוד לבגרויות ואין מוסדות חינוך.
קארין אלהרר: רויטל, אני אוציא אותך.
<דודי מזרחי: אנשים כאן עובדים מסביב לשעון ונותנים את הלב והנשמה - - -
<רויטל לן כהן: תוך התעלמות ממה שאנחנו אומרים לכם שנה אחר שנה, התעלמות.
<דודי מזרחי: נותנים את הלב, משרתי הציבור שעובדים מסביב לשעון ואכפת להם מכול הלב.
קארין אלהרר: רחלי, רק לסיים, אני רוצה שהדר תתייחס.
<רחל אברמזון: אז הגענו לוועדות חריגים.
<רחל אברמזון: אני רוצה שיהיה ברור, ועדות החריגים מגיעות אלינו בסוף יוני, בסוף יולי, עד לפני יומיים מוגשות בקשות.
<רחל אברמזון: כשאנחנו אספנו את הנתונים מהמחוזות היום, במצב נתון, אני מגלה ומזהה בין 1,200 ל-1,400 בקשות חריגות.
<רחל אברמזון: רבותי, מערכת חינוך, לגייס כוח אדם, לגייס משאבים – עזבו את החלק הזה שאנחנו מתמודדים עכשיו עם הפריצה שהיתה גם במסלול הרשמי, הנכון, המוכר, אנחנו מדברים עכשיו על פריצה נוספת שהיא בלתי אפשרית ל-1 בספטמבר.
<רחל אברמזון: לכן אי אפשר בכל רגע נתון לאפשר דיונים בוועדות חריגות.
<רחל אברמזון: יחד עם זאת, אני רוצה - - -
קארין אלהרר: אבל ה-1,400 נולדו ביום?
<רחל אברמזון: אז אני רוצה לשאול את השאלה.
<רחל אברמזון: הוועדות הגישו - - -
<אילאיל לדר: אבל יש את המעונות השיקומיים, הם לא מדווחים לכם על ילדים חדשים שהולכים להיכנס?
<אילאיל לדר: הרי עד גיל 3 יש לכם נתונים.
קארין אלהרר: לא, היא לא מדברת על החדשים.
<אילאיל לדר: אז על מה, על ילד שפתאום בכיתה ו' גילו שהוא אוטיסט?
<אילאיל לדר: מה?
<אילאיל לדר: כמה כאלה יש?
<רחל אברמזון: 1,400 בקשות הונחו על שולחן המחוזות ברמה ארצית לוועדות חריגים, זה אומר - - -
קארין אלהרר: אבל אתם מבינים את גודל הבעיה?
<הדר ירדני: אני רוצה להתייחס לזה.
קארין אלהרר: אני רוצה לשמוע את ד"ר הדר ירדני.
<אילאיל לדר: חשוב להבין את זה.
<אילאיל לדר: הרי יש נתונים עד גיל 3 לילדים במעבר אז אני לא מצליחה להבין.
קארין אלהרר: אילאיל, כולנו מבינים את זה.
<אילאיל לדר: ואיך כל שאר המדינות מתמודדות, זה מעניין, בלי ועדות השמה?
<אילאיל לדר: יש מדינות כמו אוסטרליה שמתמודדות.
<אילאיל לדר: אני לא מבינה את זה.
קארין אלהרר: אילאיל, תני לאנשים לדבר, אולי נבין.
קארין אלהרר: בבקשה, ד"ר ירדני.
<הדר ירדני: קודם כל, באמת התכנסנו, היתה הבנה ואני מאוד מברכת על זה.
<הדר ירדני: היו עם זה מספר כשלים: אחד, זה היה אחרי אפריל.
<הדר ירדני: זאת אומרת שמראש חלק מוועדות ההשמה כבר גמרו לקבל את המועמדים.
קארין אלהרר: מה זה "גמרו"?
קארין אלהרר: הן מקבלות מכתב שאומר: לא סיימתן, אנא המשיכו.
<הדר ירדני: אני אומרת מבחינתי.
<הדר ירדני: אנחנו הוצאנו את המסמך הזה, או סיכמנו על המסמך הזה, אחרי ה-31 באפריל.
<הדר ירדני: לכן אני מאוד מקווה שבשנה הבאה נתחיל ברגל אחרת.
<הדר ירדני: מבחינת משרד הבריאות, אנחנו הוצאתי הודעה, את המכתב ואת הבשורה המשמחת לכל המכונים, לכל היחידות להתפתחות הילד ואפילו לכל מעונות היום השיקומיים.
<הדר ירדני: בחלק מהמקרים ועדות ההשמה לא ידעו על זה.