GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עטרה שלומוביץ: כיתה קטנה ללקויות למידה, לא סבלה אותו, נהגה להעליב אותו בפומבי אל מול התלמידים.
<עטרה שלומוביץ: פניתי למר עמוס תמם, הוא קצת עזר אבל העזרה שלו גם התבטאה בזה שהסייעת תקפה אותו.
<עטרה שלומוביץ: הוצאתי אותו מבית הספר, עבר לכיתה ב' לבית ספר אחר, כיתה קטנה של לקויות למידה.
<עטרה שלומוביץ: שם שמה לה למטרה המנהלת להכפיש אותו ולהכניס אותו לבית ספר להפרעות התנהגות למרות שהוא - - -
קארין אלהרר: עטרה, לא נחזור לכל מה שקרה כל ארבע השנים.
קארין אלהרר: שנה הוא לא בבית ספר – מה קרה בשנה הזאת?
קארין אלהרר: עם מי דיברת?
<עטרה שלומוביץ: הוא היה בבית, קיבל שירותי לימודים מ"קדימה מדע" והאמת, הוא התקדם יפה מאוד.
<עטרה שלומוביץ: בגלל שבארבע המסגרות האלה גם לא דאגו לטפח אותו, ללמד אותו, למרות כיתות הלקויות למידה, הוא סגר כמעט שנתיים וחצי של פערים בחומר.
<עטרה שלומוביץ: העלינו אותו להשמה, אמרתי: הוא כבר במצב חרדתי קשה, הוא לא יכול להיות בכיתה קטנה בבית ספר רגיל, הוא צריך בית ספר חינוך מיוחד.
<עטרה שלומוביץ: היחידי באזור המרכז שמקבל כיתות יסוד זה בית אקשטיין ספארי רמת גן.
<עטרה שלומוביץ: שנה שעברה ביקשתי לעלות אותו לשם במקום עוד פעם כיתה קטנה - - -
קארין אלהרר: בית הספר היחידי שמטפל?
<רויטל לן כהן: שמתאים לפרופיל שלו, למצב שלו.
קארין אלהרר: מי קובע את זה אבל?
<רויטל לן כהן: המטפלים שלו.
<עטרה שלומוביץ: המטפלים.
<עטרה שלומוביץ: הפסיכיאטרית, אבחון פסיכו-דיאגנוסטי שהוא עבר.
<עטרה שלומוביץ: שנה שעברה - - -
קארין אלהרר: זה בעייתי.
<רויטל לן כהן: אבל אין להם מסגרות אחרות, במסגרות אחרות הוא עבר התעללות.
<עטרה שלומוביץ: שנה שעברה טרפדו את זה בפתח תקווה.
<עטרה שלומוביץ: איך טרפדו?
<עטרה שלומוביץ: - - -
קארין אלהרר: בואי נדבר על השנה, עטרה.
<עטרה שלומוביץ: השנה.
<עטרה שלומוביץ: הוא הגיע גם לכיתה קטנה בבית ספר רגיל, למרות שדרשתי את אותו ספארי רמת גן.
<עטרה שלומוביץ: מה היה?
<עטרה שלומוביץ: הוא היה קורבן לאלימות, כולל תקיפה מינית.
<עטרה שלומוביץ: בית הספר טייח את זה.
<עטרה שלומוביץ: אני קיבלתי שיחת טלפון מהיועצת, שהיא גם המורה לכישורי חיים באותו בית ספר, "אמיר" בפתח תקווה, אמרה - - -
קארין אלהרר: עטרה, אני מנסה להבין, היום ה-15 באוגוסט, מה המצב ב-1 בספטמבר?
<עטרה שלומוביץ: לפי השיחה שקיבלתי שבוע שעבר מהמפקחת גפנית סוויסה, שאחראית על פתח תקווה, הוא חוזר לאותו שהוא לא רוצה אותו.
<רויטל לן כהן: שבו הוא עבר התעללות.
קארין אלהרר: לא, זה לא יקרה.
קארין אלהרר: מה הפתרון האחר?
<רחל אברמזון: אני רוצה רגע, גברתי היושבת-ראש, לומר, זה מאוד בסדר להגיד באופן חד משמעי: בית הספר לא רוצה אותו.
<רחל אברמזון: את כל הסיפור ואת כל השתלשלות העניינים אי אפשר לסכם באמירה שנאמרת כאן בוועדה: בית הספר לא רוצה.
<עטרה שלומוביץ: רחלי, תשמעי את השיחה, אני אתן לך קטע מהשיחה.
<רחל אברמזון: אנחנו ננסה לשבץ באמת את הילדים במקום שההורים גם ירגישו שטוב עבור הילד שלהם.
<רחל אברמזון: יחד עם זה, אני רוצה לומר בצורה חד משמעית: לא נוכל לעמוד בבקשות לשבץ בבית אקשטיין ספארי רמת גן או בית ספר כזה או אחר.
<רחל אברמזון: אנחנו נבחן את המקום הזה שהאימא אומרת לא לבית הספר שבו הוא חווה - - -
קארין אלהרר: רחלי, המקרה הזה פתוח אצלך?
<רחל אברמזון: כן, אני מלווה אותו כבר הרבה זמן.
<רויטל לן כהן: קארין, אני רוצה רק לומר, יש מקום בבית הספר.
<רויטל לן כהן: בניגוד למקומות אחרים, בבית הספר הזה יש מקום.
<רויטל לן כהן: הסיבה שלא מקבלים אותו היא כי עמוס תמם שלח מכתב ישן, מלפני שנה וחצי, שמכפיש אותו, ותוך התעלמות אפילו מחוות הדעת של המורים של "קדימה מדע" שאומרים משהו אחר.
<רויטל לן כהן: הוא סוגר אתה חשבון, עמוס תמם.
<עטרה שלומוביץ: אתי.
<אריאל לוי: אני רוצה לשמור על כבודו של עמוס תמם למרות שהוא לא עובד משרד החינוך.
<אריאל לוי: אי אפשר להכפיש את כל מערכת החינוך בפתח תקווה.
<עטרה שלומוביץ: אריאל, אני מוכנה לבוא אתך לפגישה ותשמע את כל פרטי המקרה.
<עטרה שלומוביץ: אני יודעת שזה לא המקום.
<עטרה שלומוביץ: כולל הקלטות.
<אריאל לוי: יש דבר אחד עקרוני, זה מתח שאני רוצה לציין אותו פעם נוספת.
<אריאל לוי: גם על פי ועדת דורנר ההורה לא בוחר את בית הספר, הוא בוחר את סוג המסגרת אבל לא את בית הספר עצמו.
קארין אלהרר: נכון, אני מקבלת.
<אריאל לוי: חלק מהבקשות, שגם יושבות גם וגם לא פה, הן לבחור בית ספר ספציפי – אגב, מסיבות של התעללות, או מסיבות ענייניות, או מסיבות לא ענייניות, או פחד, או הרבה מאוד סיבות שקשה לעמוד מולן.
<אריאל לוי: אני אומר שזה מאוד קשה לספק את כולם.
קארין אלהרר: אריאל, אני אגיד לך את האני מאמין שלי.
קארין אלהרר: אני לא חושבת שיש אופציה בכלל שמשרד החינוך ייעתר לכל בקשה למוסד ספציפי.
קארין אלהרר: אף אחד לא חושב את זה.
קארין אלהרר: אבל אני חושבת שאם יש מקרים שבהם ילד יצא משעריו של בית הספר, שנה שלמה ישב בבית, יש חיכוכים בין בית הספר לבין ההורים, זה לא בית ספר שאפשר להחזיר אליו את אותו ילד.
<רויטל לן כהן: ועדה פסיכיאטרית שמתריעה לא להחזיר אותו לשם.
קארין אלהרר: די, רויטל.
<אריאל לוי: חד משמעית, אנחנו לא אטומים לזה.
קארין אלהרר: אני יודעת שלא, ולכן.
<אריאל לוי: אבל לפעמים קשה לאבחן – אני כרגע לא מטיל דופי באף אחד שיושב פה, גם לי יש ילדים וגם אנחנו נכנסים לדיספוזיציה שבאה ומלחיצה וכו', אני לא מדבר על המקרה הספציפי הזה, שלא תצטטו אותי לא נכון, אבל הרבה פעמים מגייסים הרבה מאוד סיבות בשביל לקבל בית ספר ספציפי.
קארין אלהרר: בסדר, אני לא מקבלת את זה.
<רויטל לן כהן: ואתה יודע שאנחנו לא תומכים בבקשות כאלה.
קארין אלהרר: אביבית, בבקשה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני רוצה להגיד משהו כללי אבל אם אפשר לשמוע קודם את האימא שיושבת לצדי?
קארין אלהרר: אני רק אומרת לכם שהשעון הזה מאחר בארבע דקות וב-12 אמור להתחיל דיון נוסף אז אני רק מבקשת להיות עניינים.
<שירה קליין: אימא של יהודה מגוש עציון, מאובחן על הספקטרום האוטיסטי.
<שירה קליין: בינואר עברנו ועדת השמה לכיתה א', ביקשנו שילוב.
<שירה קליין: היתה הסכמה בוועדה על השילוב, גם הצגנו בית ספר שאנחנו רוצים והסכימו בוועדה.
<שירה קליין: הכול היה תקין.
<שירה קליין: לא שמענו מהם הרבה מאוד זמן, לא קיבלנו החלטה של ועדת השמה, לא קיבלנו פרוטוקול.
<שירה קליין: רק ב-25 ביולי קיבלנו שיבוץ לבית ספר אחר בכיתת תקשורת.
<שירה קליין: לא מאפשרים לי להגיש ערר במועצה.
<שירה קליין: אין להם תשובה.
<שירה קליין: כשביקשתי להיפגש נפגשנו, התשובות היו מאוד מזלזלות מבחינתם, כל התהליך היה מאוד מתעלם מאתנו.
<שירה קליין: אנחנו רוצים את השילוב.
<שירה קליין: כל הגורמים המקצועיים, כולל נוירולוג, הגננת, הפסיכולוגית, כולם ממליצים על שילוב ועדיין מכריחים אותנו להיות בכיתת תקשורת.
<אריאל לוי: אי אפשר להכריח אתכם.
<רויטל לן כהן: סליחה?
<רויטל לן כהן: אתה יודע כמה ילדים כאלה יש לי, שאתם מכריחים אותם?
<רויטל לן כהן: גילי - - -, אתם מכריחים, נכון?
<רויטל לן כהן: לא?
<רויטל לן כהן: זה אומר שאת מאשרת עכשיו שהיא תלך לשילוב?
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני רוצה להתחבר לדברים שאילאיל אמרה בתחילת הישיבה הזאת וגם אריאל.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: יש כאן בעיה מבנית בוועדות השמה ובהתנהלות של ועדות השמה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: ועדות ההשמה הן ועדות סטטוטוריות, הן ועדות לפי חוק, הן הוועדות שלמעשה אמורות לתפקד כמעין ערכאה שיפוטית.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: יותר מזה, על פי החוק, ועדות ההשמה אמורות בראש ובראשונה לתת עדיפות לשילוב, ובכל זאת, מה שקורה בשטח לגמרי מנותק ממה שהחוק מחייב.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: בשטח, ועדות השמה – וחלילה אינני רוצה להכליל אבל הדברים הם גם מייצוג שלנו בוועדות ההשמה, גם מייצוג של אנשים אחרים בוועדות ההשמה וגם עם נציגי הורים שאומרים את אותם דברים - ועדות השמה מעודדות הורים לשלוח לחינוך מיוחד.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לחלק מההורים הן אפילו נותנות תחושה שאם הם לא ישלחו לחינוך המיוחד אז זו תהיה איזושהי רשלנות מצד ההורים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: ועדות ההשמה לא מקבלות אבחונים של הורים אלא רק את האבחונים שלהן.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: חלק מוועדות ההשמה לא יודעת בעצם מהו שילוב, מה השילוב יכול לתת לילדים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: הן מעדיפות את המוכר והבטוח מבחינתן, שזה החינוך המיוחד.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: ויותר מכך, ועדות ההשמה – שוב, אני מדברת על חלקן – לא מכירות את חוזרי מנכ"ל.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: ישבתי בכמה ועדות השמה, ועדות השמה לא יודעות שאת חוות הדעת הפסיכולוגיות צריכים לשלוח לפני ועדת ההשמה להורים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: הם לא מוכנים להעביר מסמכים להורים, לא מוכנים לשמוע את נציג ההורים, מוכנים שההורה ישמע רק בפני חברי ועדת ההשמה ולא בפני שאר המוזמנים.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: מקרה שנכחתי בו היה שוועדת ההשמה בלב הדיון אמרה להורה: אנחנו החלטנו כבר שהילד שלך יהיה בחינוך המיוחד, אנחנו עכשיו דנים רק בשיבוץ.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: זוהי לא ועדת השמה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה לא מה שהחוק קובע מהי ועדת ההשמה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: זו לא ועדת שיבוץ.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: זו ועדה שאמורה לשמוע את ההורה באמת ובתמים ובהתאם לשמיעת כל הגורמים המקצועיים לקבל איזושהי החלטה לגבי זכאות לשירותי חינוך מיוחד, לגבי האפיון של המוגבלות ולגבי סוג המסגרת שהוא ישובץ בה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: לא כך זה מתנהל.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: ועדות שבדיעבד כותבות את הפרוטוקולים ולא כותבות את הפרוטוקולים תוך כדי הדיון, זו התנהלות לא תקינה שפוגעת בזכות להליך הוגן של ההורה ובסופו של דבר פוגעת בין השאר בזכות של הילד להגיע לשילוב.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שמשרד החינוך לא יכול להתעלם מזה יותר וחייבים לתת את הדעת להתנהלות של ועדת ההשמה בשטח, ולא לחשוב כפי שמנכ"ל החינוך אמר רק לאחרונה פה, בוועדת החינוך, שמדובר בוועדה מקצועית שיושבת בדבקנות, ביסודיות וברגישות ובודקת מה הצרכים של כל ילד וילד, קבעה את קביעותיה לא בשרירות, לא בחטף, לא בלחץ.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: זה החזון, הלוואי וזה יקרה אבל יש נתק בין מה שצריך להיות לבין מה שקורה בשטח.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אני אשמח אם מבקר המדינה ייכנס לתמונה ויבדוק את הנושא הזה של התנהלות ועדות ההשמה.
<אילאיל לדר: אני רוצה להגיד עוד משפט לגבי המתי"א ותפקידה בוועדות השמה.
<אילאיל לדר: המתי"א, רחלי, שבאמת הן ת"פ שלך וחלקן עושות עבודה טובה בשטח – אני עובדת המון היום עם המתי"אות – לפעמים, במקומות מסוימים, שהם גוף שאמור לקדם שילוב, יש מקרים שאם המתי"א, לפי דעתי, היו מייעצים להורים אפשר היה למצוא פתרונות יצירתיים בתוך הרשות ולא להסיע ילדים ולהוציא על זה 35,000 שקל בשנה, רק על ההסעה.
<אילאיל לדר: המתי"א פה לא עושה את התפקיד של לקדם את השילוב אבל היא יושבת בתוך ועדת ההשמה, נציגת מתי"א, הורים מבקשים שילוב והמתי"א מתנגדת, שזה "סופר" חמור.
<אילאיל לדר: הגוף שאמור לייעץ מתנגד.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: פנינו למנכ"ל משרד החינוך בשם כמה וכמה ארגונים במאי ועד היום לא קיבלנו שום תשובה, גם לא מענה שהמכתב התקבל, למרות שידוע לי שהמכתב התקבל כי פנינו אליו טלפונית והמכתב התקבל ללשכה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: שום מענה בכתב לא התקבל.
קארין אלהרר: אבל טרם התקבלה תשובה.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אגב, גם הנתונים של מינהל התקשוב במשרד החינוך מלמדים שבסופו של דבר רק אחוז מאוד קטן של הפניות שמגיעות לוועדת השמה, בין 6% ל-7%, מופנים לשילוב.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: כל היתר מופנים לחינוך מיוחד.
קארין אלהרר: נדא, בבקשה.
קארין אלהרר: דוברת אחרונה, אחריה אני מסכמת.
<חנה פלוטניק: אני חני מעמותת "ביחד", נדא מדברת אנגלית אז אני קצת אעזור כאן.
<חנה פלוטניק: נדא פנתה אלי לפני כמה שבועות.
<חנה פלוטניק: הילד שלה, עומר, בבית כבר שנה.
קארין אלהרר: בן כמה הוא?
<חנה פלוטניק: עומר בן 6.
<חנה פלוטניק: יש לו תסמונת דאון.
<חנה פלוטניק: עמאר היה בבית ספר לחינוך מיוחד, ההורים טוענים שהיתה נסיגה והם הגיעו לוועדת השמה, ביקשו שהילד יהיה משולב.
<חנה פלוטניק: הם הולכים למרכז פוירשטיין אחר צהריים, המליצו מאוד על שילוב.
<חנה פלוטניק: ההורים ביקשו, פנו למתי"א, המתי"א אמרה להם משפט: ילד שיש לו צרכים מיוחדים צריך ללכת לבית ספר לחינוך מיוחד ולא לשילוב.
<חנה פלוטניק: זה מהמתי"א.
<חנה פלוטניק: ביקשתי מההורים לפנות למירה רוזנבלט, גם לרחלי.
<חנה פלוטניק: ההורים פנו למירה כבר לפני שנה, הילד בבית כבר לפני שנה, מירה לא הגיבה למייל שלי, לא מייל של ההורים.
<חנה פלוטניק: רחלי פנתה להורים שמירה הולכת להתקשר, מירה לא התקשרה.
<חנה פלוטניק: הילד בבית שנה רק בגלל שהוא רוצה שילוב.
<חנה פלוטניק: הוא רוצה להיות משולב והוא יכול להיות משולב לפי הכול.
<חנה פלוטניק: אני רוצה לומר עוד דבר, מדברים על ועדת השמה, שיבוץ לילד שרוצה להיות משולב, מי אחראי שיבוץ?
<חנה פלוטניק: אני מכירה הורים שהולכים ל-10 בתי ספר וכולם אומרים לא.
<חנה פלוטניק: יש לי אימא אחת, פנתה ל-10 בתי ספר.
<חנה פלוטניק: חלק מהם אומרים: אין לנו הכשרה, אין ניסיון איך לעשות את השילוב.
<חנה פלוטניק: מי אחראי על השיבוץ?
קארין אלהרר: רחלי, את מכירה את המקרה?
<רחל אברמזון: כן, אנחנו דיברנו, שוחחנו ואני רוצה לומר שאני מצטערת וצר לי שלא ידעתי שעד עכשיו מירה לא יצרה קשר.
<רחל אברמזון: אני אבדוק את זה כי אני העברתי לה את מספר הטלפון.
<רחל אברמזון: הבטחתי גם לנדא שאנחנו נטפל בעניין ואני אמרתי, נדא, הילד שלך צריך להיות בחינוך הרגיל.
קארין אלהרר: יש לה עוד שבועיים לקבל תשובה.
<רחל אברמזון: אני בודקת את זה היום.
<טליה בושרי: חצי משפט.
קארין אלהרר: אני רוצה לסכם את הדיון הזה.
קארין אלהרר: אני מתנצלת בפני מי שלא הספיק לדבר.
קארין אלהרר: יש לי הרגשה שאנחנו עוד נתכנס ולכן אל תתעצבו שלא יצא לכם לדבר היום.
קארין אלהרר: אני רוצה, קודם כל, להודות לכל מי שהגיע, גם לכל ההורים ששיתפו ודיברו וגם לנציגים של משרד החינוך.
קארין אלהרר: אני חייבת להגיד, לא כיף ולא קל להיות בדיונים בוועדה כאן, בטח לא כשנשמעים הסיפורים האלה, אבל אתם באים ועונים, לצערי הגענו למצב שבו זה לא מובן מאליו אז תודה על הדבר הזה.
קארין אלהרר: אני רוצה לומר לגבי הדברים שעלו כאן בדיון: לעניין הנגישות, אני מבקשת לקבל עוד השבוע דוח מלא של כל הנגישות הפרטנית שטרם בוצעה על פי רשויות.
קארין אלהרר: אם צריך – זה קרה בעבר בוועדה, הצלחנו – הוועדה תפנה לרשויות ותקבל את ההתייחסויות שלהן.
קארין אלהרר: זה הצליח במקרה אחר, אולי זה יצליח גם פה.
קארין אלהרר: זה לעניין הנגישות.
קארין אלהרר: לעניין ועדות החריגים באבחונים המאוחרים.
קארין אלהרר: גם ד"ר הדר ירדני וגם רחלי אברמזון, ישבנו גם עם מיכל מנקס מהשלטון המקומי, הגענו להסכמות, באמת יצאתי מהפגישה וחייכתי, אמרתי שהנה אנחנו נפתור את הבעיה, אבל לצערי זה לא נפתר.
קארין אלהרר: נכון, גם אובייקטיבית הסיכום הזה הגיע יחסית מאוחר לשנת הלימודים הנוכחית אבל אני לא חושבת שהאיחור הקל הזה בעיני, היה בו כדי לפגום בכל התהליך.
קארין אלהרר: אני מבקשת, רחלי, עוד היום להפיץ לכל הארגונים שאתם נמצאים אתם בקשר את הנוהל, לפחות שלא ניתקל במקרה הזה בשנה הבאה.
<הדר ירדני: קארין, אבל הם לא מוכנים להכניס את זה לוועדת חריגים.
<הדר ירדני: הם טוענים שלא דובר על זה בכלל.
קארין אלהרר: לא, דובר על זה ואני אוציא את הקטע בפרוטוקול.
קארין אלהרר: היה פרוטוקול, מזל.
קארין אלהרר: הזיכרון שלי גם לא משהו.
קארין אלהרר: בדיון הקודם, שנערך במרס, דיברנו על העניין הזה של האיחור באבחון ואתם אמרתם – לא אני – שזה יהיה כחלק מתיקון חוזר המנכ"ל של ועדת חריגים גם בנושא של אבחון מאוחר.
קארין אלהרר: אם החוזר טרם תוקן זה הזמן לתקן אותו.
קארין אלהרר: אי אפשר שנסכים על דברים והם לא יבוצעו.
קארין אלהרר: אף אחד לא הנחית לכם משהו על הראש, אתם הצעתם.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: אגב, דובר גם על חוזר של שעות הסייעת.
<אביבית ברקאי-אהרונוף: באותה ישיבה הובטח לתקן את חוזר המנכ"ל של שעות הסייעת.
<רויטל לן כהן: עד היום לא תיקנו.
קארין אלהרר: אז אני מבקשת: התחייבות קודמות שלכם – לכל הפחות לקיים אותן.
<אריאל לוי: לא ברורה לי ההערה האחרונה אבל אני אשמע מאביבית אחרי זה.
קארין אלהרר: בסדר, אני אפנה אתכם גם לפרוטוקול ואני מבקשת שזה יהיה תחום בזמן.
קארין אלהרר: דהיינו, תיקונים שעליהם התחייבתם – אני מבקשת שיתוקנו עד ה-1 בספטמבר.
קארין אלהרר: זה היה אמור להיות כבר מזמן.
<רחל אברמזון: אני לא מבטיחה הוצאת חוזר מנכ"ל עד ה-1 בספטמבר אבל במהלך חודש ספטמבר יתוקנו.
קארין אלהרר: במהלך חודש ספטמבר.
קארין אלהרר: אני אתקן, עד ה-30 בספטמבר.
קארין אלהרר: לעניין תחזיות גידול האוכלוסייה – אני חושבת שזה לב לבו של העניין.
קארין אלהרר: זה לב לבו בכמה נדבכים: הנדבך הראשון הוא נדבך הבינוי.
קארין אלהרר: גם אם תהיו קוסמים, לא תצליחו לבנות בית ספר ממאי לספטמבר.
קארין אלהרר: זה הרי לא יקרה.
קארין אלהרר: גם לבנות את זה פיזית זה לא יקרה, לא כל שכן כל האישורים, התקצובים וכו'.
<אריאל לוי: ועדה זה שנתיים עד שלוש.
קארין אלהרר: ולכן, אני אומרת, אתם שואלים אותי מה אני חושבת שצריך היה לקרות?
קארין אלהרר: שכל רשות תשב ותעשה את התחזית שלה.
קארין אלהרר: הם מכירים הרי את התושבים שלהם.
קארין אלהרר: אבל בסדר, זה לא יקרה.
קארין אלהרר: אתם מכירים את התלמידים, הם נמצאים אצלכם במערכת ועל הבסיס הזה אתם יכולים לערוך תחזיות.
קארין אלהרר: אני לא אוהבת את זה שהתחזיות האלה נעשות על ידי ארגונים.
קארין אלהרר: זה נראה לי לא נכון.
קארין אלהרר: התחזיות צריכות להיות שלכם, שלכם בשילוב עם משרד הבריאות, שלכם בשילוב עם משרד הרווחה, שלכם בשילוב עם כל מי שתחפצו בכך ושיכול לתרום לעניין.
קארין אלהרר: כרגע זה לא קורה.
קארין אלהרר: זה קרה, אתם אמרתם 15%, אבל אתה אומר שיש 24% גידול.
<אריאל לוי: יש אוסף של מוגבלויות שונות, לפחות 10 שונות, שעשינו שם תחזיות שהיו בסדר, פשוט לא בכולן, את צודקת, לא בכולן, אבל יש תחזיות שנעשו לא רע בכלל.
קארין אלהרר: אריאל, מה שאני אומרת הוא שזה יופי שעדכנתם, אני חושבת שיש מקום לעוד.
קארין אלהרר: סליחה שאני דוחקת בכם.
<רחל אברמזון: אנחנו גם עשינו את המיפוי בבינוי, גם את המיפוי והצרכים בבינוי.
<עדי עזוז: אז אפשר לקבל גם את המיפוי הזה?
קארין אלהרר: בסוף הכול שאלה של תחזית כוללת.
קארין אלהרר: יהיה לך את הכוללת, את תדעי מה לבינוי, מה לשילוב, לכל.
קארין אלהרר: הדבר הנוסף, המקרים שעלו כאן – תראו, היו מקרים מאוד מאוד קשים.
קארין אלהרר: יש עוד מקרה של ילדה בשם מיקה עובדיה מרמת גן שהוריה ממש רצו להגיע ולא הצליחו והם ביקשו ממני ממש בזמן הדיון לקבל תשובה גם במקרה שלה.
קארין אלהרר: רחלי, אני מבקשת לקבל עדכון עד סוף השבוע הזה איפה עומד כל מקרה.
קארין אלהרר: אני באמת נכונה להשקיע בזה את הזמן.
<חיה הראל: לא רק המקרים שעלו פה.
קארין אלהרר: לא רק המקרים, כל ה-167 מקרים.
קארין אלהרר: אני מבקשת לקבל טבלה מסודרת איפה כל מקרה עומד ואיזה מענים נותנים.
קארין אלהרר: חברים, אני באמת מתחננת, בואו ניתן לילדים האלה ולהורים שלהם את ההזדמנות לפתוח את השנה עם חיוך.
<רקפת לוין גונן: אז מה קורה עם הילדים שאין להם שעות שילוב?
קארין אלהרר: לגבי שעות השילוב, אני מבינה שיש פתרון מסתמן.
קארין אלהרר: אני מבקשת לקבל עדכון עד סוף השבוע.
<אריאל לוי: כבר נעשה.
קארין אלהרר: נעשה?
קארין אלהרר: מתי הכסף יועבר?
<אריאל לוי: שעות שילוב, שעות סייעת, שעות הוראה - - -
<רויטל לן כהן: שעות סייעת לשילוב יחידני.
<אריאל לוי: שעות סייעת – יש פתרון מסתמן, תוך כמה ימים אנחנו נדע יותר.
<אריאל לוי: שוב אמרתי, יש לנו גם תלות – אני מזכיר את פתיח השיחה – גם במשרד הבריאות.
<אריאל לוי: יש פה לינקאג'.
<רויטל לן כהן: סייעות לא של משרד הבריאות.
קארין אלהרר: אבל זה מממן את היתר, רויטל.
קארין אלהרר: אתם לא מנהלים לי את הדיון.
קארין אלהרר: אריאל, אני יודעת מה אני אומרת, אני מבקשת לקבל עדכון עד סוף השבוע על הלינקאג' עם משרד הבריאות, אני יודעת מה אני אומרת.
<אריאל לוי: בסדר גמור.
קארין אלהרר: לגבי התקצוב של הסייעות.
קארין אלהרר: בסוף שילוב זה גם סייעת.
קארין אלהרר: בהתאם לתשובות שאני אקבל אני אשקול אם לקיים עוד דיון לפני סוף הקיץ.
קארין אלהרר: שלום לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה.
קארין אלהרר: אדוני, מבקר המדינה השופט בדימוס יוסף שפירא, צוות מבקר המדינה וכל העוסקים בכתיבת הדוח החשוב, גברתי, מנהלת הוועדה.
קארין אלהרר: קודם כל אני רוצה להודות, כמובן, למבקר וצוותו על עוד דוח חשוב, אבל הפעם גם דוח שנוגע בכל משפחה בישראל.
קארין אלהרר: היום אנחנו מציינים את יום הקשיש, יום שבו אנו שמים במרכז סדר היום, במרכז השיח הציבורי קול שלא נשמע, שנמצא חבוי בבתים, בבתי האבות, במוסדות סיעודיים, אין יוצא ואין בא.
קארין אלהרר: זה ציבור שלעתים מחכה ליחס ולאהדה ופעמים רבות כפי שנחשפנו במהלך השנה האחרונה, לצערנו, ציבור שחי בהזנחה פושעת, בבדידות, ברעב.
קארין אלהרר: כמה משמח היה אם ביום הזה היינו יכולים לברך על עשייה של הממשלה לטובת הקשישים, על איזה תוכנית, אפילו תוכנית חומש שלוקחת בחשבון צרכים שאין להם מענה, מיישמת ביקורת שכבר נמתחה בעבר – היינו שמחים לפרגן, כי כשמגיע – מגיע.
קארין אלהרר: לצערי, הדוח שמוגש היום מלמד אותנו ששום דבר לא נלמד.
קארין אלהרר: שום לקח לא יושם.
קארין אלהרר: עולם כמנהגו נוהג, והקשישים ממשיכים להיות במצב קשה.
קארין אלהרר: הדוח הזה, כך עושה רושם, הוא איזה שהוא המשך ישיר של הדיונים שמתקיימים כאן בשנתיים האחרונות בוועדה לביקורת המדינה, גם בנושא של ניצולי שואה, המשך ישיר של המאבק שהיה של הנכים ברחובות, בעצם – המשך ישיר של סדר עדיפויות לקוי שקיים במדינה, שהאזרח הוא רק אזרח.
קארין אלהרר: הוא הקטן, הוא בצד, הוא לא המרכז, וגרוע מכל – המקימים של המדינה, הסבים והסבתות שלנו מופקרים לידי הגורל.
קארין אלהרר: אני קראתי ובאמת לא האמנתי.
קארין אלהרר: הביטוח הלאומי ומשרד הרווחה מתנערים מהאחריות הכי בסיסית שלהם – לראות מה קורה בבתי הקשישים, דרך הטיפול בהם.
קארין אלהרר: יד ימין לא יודעת מיד שמאל.
קארין אלהרר: ביטוח לאומי מסתמך על דיווחים של עובדים סוציאליים ממשרד הרווחה, אבל אין מספיק עובדים סוציאליים במשרד הרווחה והם לא מצליחים לבצע את הביקורות הנדרשות.
קארין אלהרר: ביצוע של רק מחצית מביקורי הבית של עובדים סוציאליים זה בעיניי בגדר פשע, כי ביקור כזה יכול לגלות טיפול לקוי, הוא יכול לגלות תנאי היגיינה לא טובים, הוא יכול לגלות הזנחה, הוא יכול לגלות התעללות.
קארין אלהרר: ככה פשוט הפקרנו את הקשישים.
קארין אלהרר: בשנת 2016 מעל 50% משעות הטיפול הביתי שקיבלו הקשישים הסיעודיים נעשו על ידי מטפלים ומטפלות בלי הכשרה מקצועית.
קארין אלהרר: יש יותר מזעזע מזה?
קארין אלהרר: זו הפקרות של השטח.
קארין אלהרר: לקרוא בדוח הזה על מיליונים של שקלים שבוזבזו כי לא עשו בדיקה אמיתית של השעות.
קארין אלהרר: הדוח מבהיר יותר מכל דבר אחד באופן חד משמעי: המדינה מתנערת מטיפול אמיתי, ראוי, הוגן, בקשישים הסיעודיים, בוודאי באלה שהם ברמות תלות גבוהה מאוד, ומוביל את המשפחות לתהום.
קארין אלהרר: הוא מוביל אותן לתהום הכלכלית, הנפשית, ומשאיר אותן לגורלן, ובעיקר משאיר אותן לביורוקרטיה האכזרית.
קארין אלהרר: אם זה לא מספי, הפכנו גם את הקשישים הסיעודיים למעסיקים.
קארין אלהרר: כן, אדם בן 90-80 צריך לנהל פנקס – כמה שעות הוא קיבל, כמה תשלום הוא צריך לשלם.
קארין אלהרר: הוא צריך לרוץ בין משרד למשרד, לוודא שהכל עובד, שהעובד שלו קיבל את כל הזכויות.
קארין אלהרר: הביורוקרטיה הורגת את הקשישים שלנו לאט לאט, אבל עדיין הרבה יותר מהר מהמצב הרפואי שלהם.
קארין אלהרר: אם תשאלו בעיניי מה הליקוי החמור ביותר שעולה בדוח זה ללא ספק החשיבה לטווח ארוך.
קארין אלהרר: לא קיימת כזו.
קארין אלהרר: בשביל מה?
קארין אלהרר: בואו נתמודד עם מה שיש היום וגם עם זה לא יותר מדי טוב.
קארין אלהרר: בשנת 2035 והלאה נמצא את עצמנו בחברה מזדקנת יותר וכמובן – מוזנחת יותר.
קארין אלהרר: תוחלת החיים עולה וההוצאה של הביטוח הלאומי עשויה להיות כפולה.
קארין אלהרר: הבקרה והפיקוח יהיו הרבה יותר דרושים והרבה יותר גבוהים.
קארין אלהרר: אבל זה לא יקרה, לא יקרה אם נמשיך ככה.
קארין אלהרר: אם נסכם, הדוח הזה הוא בעיניי דגל שחור שהתחיל להתנופף מעל ראש כולנו והגיע הזמן שנראה בו תמרור אזהרה ולא רק נשים אותו על המדף.
קארין אלהרר: זה זועק לשינוי.
קארין אלהרר: כבר מחר אנחנו נקיים דיון בוועדה לענייני ביקורת המדינה, ואני מציעה שכל הגורמים המבוקרים יבואו לא רק עם תשובות אלא גם עם תוכניות.
קארין אלהרר: הגיע הזמן לטפל בסוגייה הזו.
קארין אלהרר: אי אפשר להמשיך ולהפקיר אותה.
קארין אלהרר: אני מצפה מממשלת ישראל לקחת את הדוח הזה, ללמוד אותו היטב וליישם.
קארין אלהרר: אדוני המבקר, בבקשה.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: בוקר טוב, מועדים לשמחה, גברתי יושבת ראש הוועדה חברת הכנסת קארין אלהרר, מנהלת הוועדה הגברת חנה פריידין, חברות וחברי ועדה שלא הגיעו, אורחים נכבדים, חברי למשרד ועורכי הדוח.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: מראשית כהונתי ציינתי מעל כל במה שמדיניותי הינה להניף שני דגלים במקביל: את דגל ההגנה על טוהר המידות והמאבק בשחיתות הציבורית ואת דגל ההגנה על זכויות הפרט בדגש על הגנת זכויותיהן של השכבות החלשות.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: אני מאמין ששליחותו הציבורית של מבקר המדינה ונציב תלונות הציבור הינה בין היתר לשמש כפה לכל אלה שאינם יכולים להגן על זכויותיהם בעצמם, וכך אני פועל.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: גברתי, יושבת-ראש הוועדה, היום אני מתכבד והגשתי לך את הדוח המיוחד בנושא טיפול המדינה בקשישים סיעודיים השוהים בביתם.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: מדובר בדוח מכונן וחשוב מאוד, דוח שחייב לשנות את המציאות העגומה שנחשפת בין עמודיו.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: הדוח מעלה ליקויים רבים וחמורים באיכות הטיפול הביתי הניתן לכ-165 אלף קשישים סיעודיים, ליקויים המגיעים לעיתים עד כדי הזנחה.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: הזנחה זו חמורה במיוחד כשמדובר בקשיש שהוא חסר ישע, שאינו יכול לדאוג לצרכי מחייתו, לבריאותו או לשלומו.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: הממצאים גם מלמדים על הקושי הרב של בני המשפחה אשר נושאים בנטל הכבד הכרוך בטיפול בקשישים הסיעודיים, ואולם, רשויות המדינה לא נתנו את דעתן כנדרש על הצורך לתמוך בבני המשפחה המטפלים בקשישים הסיעודיים, ולמעשה זנחו והותירו אותם להתמודד עם הנטל הכבד הכרוך בכך.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: בשל ייחודה של ביקורת זו הנחתי כי בנוסף לאמצעים ושיטות הביקורת המסורתיים יתקיים תהליך של שיתוף הציבור שמטרתו לעמוד באופן בלתי אמצעי על נקודת ראותו של הציבור בכל הנוגע לטיפול הניתן לקשישים הסיעודיים ולנטל שנושאים בו בני המשפחה המטפלים בהם.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: את סבלם של הקשישים ומצוקת בני המשפחות היטיב לבטא בן של קשיש סיעודי אשר השתתף בתהליך השיתוף, ואני מצטט מדבריו: "אני קורס.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: אבא שלי מחפש אותי תמיד.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: אני לא מצליח לעבוד ולהתפרנס.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: בלילות הוא מנסה לרדת לשכונה לחפש את אמא שנפטרה לפני 4 שנים.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: אני מחליף לו חיתולים כי הוא לא מרשה למטפלת להחליף לו.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: אני מדובב אותו ומשמח אותו.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: אף מטפל לא מדבר אתו ומשמח אותו".
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: עד כאן.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: בדיון המיוחד שזימנת למחר, גברתי היושבת-ראש, כדי לדון בממצאי דוח זה – דיון עליו אני מברך – אעמוד מחר בהרחבה על הממצאים החמורים אשר עולים מהדוח.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: גברתי, במדרש תנחומא על פרשת "מקץ" נאמר: "צריך אדם להתפלל על זקנתו, שתהא עיניו רואות ופיו אוכל ורגליו מהלכות, שבזמן שאדם יזקין הכל מסתלק ממנו".
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: לצערנו, לא כל קשיש זוכה שתפילותיו תתקבלנה, ודוח זה עוסק בקשישים אלה.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: חובתנו כחברה לוודא ששום קשיש לא ייוותר חסר אונים וכך גם בני משפחתו.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: כחברה אנו מחויבים לתת לקשישים את כל התנאים הנדרשים על מנת לממש את זכותם החוקתית לכבוד, הזכות להזדקן בכבוד, ולשם כך על הממשלה כולה לגבש מדיניות לאומית שתבטיח זאת תוך סיוע ראוי לבני משפחתם של הקשישים.
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: עלינו רק לזכור את דבריו של הסופר היהודי הצרפתי אמיל סולומון הרצוג, הידוע בשם העט שלו –אנדרה מורואה, שאמר: "הצרה האמיתית שבזקנה אינה רפיון הגוף אלא אדישותה של הנשמה".
<מבקר המדינה יוסף חיים שפירא: עלינו לתת לקשישים לא רק תקציבים ומשאבים אלא לתת להם את הנשמה ואת הלב.