GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: תוציאו הודעה לציבור וזהו.
<סיוון גבריאלי: אבל אז צריך גם להציע לאזרחים לא להזדקק לשירות הזה.
קארין אלהרר: אם אפשר אל תטרידו אותנו בעניינים שלכם.
קארין אלהרר: לא, אני באמת אומרת, 200 בתוך שלוש שנים, כשהפער מן הסתם יגדל ולהבנת
קארין אלהרר: כם זה הבסט שאתם יכולים לעשות בנקודת הזמן הזאת.
<גבי פרץ: נכון.
קארין אלהרר: עדי, התאחדות הסטודנטים.
קארין אלהרר: רשומה לי גם חנה, אבל כל היתר, מי שלא רשום, אז נא להירשם אצל מנהלת הוועדה.
<עדי משניות: שלום.
<עדי משניות: עדי משניות, אני ראש תחום מדיניות אקדמית בהתאחדות וחברת המל"ג מטעם הסטודנטים.
<עדי משניות: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו מהפריזמה שבה אנחנו מתעסקים ולצורך העניין לקחת את זה למקום שהוא קצת יותר צר.
<עדי משניות: מדברים פה הרבה על התחשיב של המתמחים לאור הצורך המוערך במטפלים בשירות הציבורי.
<עדי משניות: אנחנו רוצים לקחת רגע ולהגיד קודם:
<עדי משניות: אנחנו חושבים שהן למערכת ההשכלה הגבוהה והן למשרדים שאחראים על הכשרה של סטודנטים עד הבאתם להיותם פרופסיונאליים בתחומם, יש אחריות עבור הסטודנטים כשהם מכניסים אותם למסלול, לדעת שהם יכולים גם לסיים אותו.
<עדי משניות: היו בעבר הרבה מאד הצהרות סותרות האם יש צורך או אין צורך.
<עדי משניות: התכלול הזה של הצורך הלאומי, שנדון גם בתחומים אחרים כמו פסיכולוגיה לתחומי בריאות אחרים, עד שלא מסדירים אותו, עד שלא עושים איזו שהיא הסדרה בין משרד הבריאות לבין המועצה להשכלה גבוהה או אפילו למוסדות עצמם, שמחליטים כמה סטודנטים אפשר לקלוט, המצב הזה לא ייפתר.
<עדי משניות: יותר מזה, גם אם זאת ההגדלה שאתם יכולים לעשות, זה פשוט לא יכול להיות שיש 350 איש שסיימו תואר שני ויושבים כשהתואר שלהם לא מנוצל.
<עדי משניות: זו פגיעה אדירה לא רק באנשים האלה, אלא עבור כל המשק.
<עדי משניות: מבחינתנו חייב להיעשות כאן איזה שהוא מהלך שלם של שיתוף פעולה אמיתי ותכלול של הנושא ומבחינתנו האחריות, אגב, היא על כל אחד מהמשרדים האלה, לכל אחד מהגורמים האלה וזה גם אם לא פותרים, גם אם לא מגדילים די הצורך את המטפלים בכל מקרה.
<עדי משניות: סטודנט לא אמור לחכות שנתיים ושלוש עד לסוף ההתמחות שלו.
דב חנין: עד לתחילת ההתמחות.
<עדי משניות: עד לתחילת ההתמחות שלו.
<עדי משניות: נכון, אתה צודק, אני מתנצלת.
<עדי משניות: שלא לדבר על זה שלפעמים יש המתנה גם בין המרפאתית לאשפוזית או להיפך, אנחנו מכירים את זה.
<עדי משניות: יש גם סטודנטים שנמצאים בתהליכי הורות, גם שם יש בעיות עם התמחות.
<עדי משניות: אבל עוד פעם, אני לא אכנס לכל הנקודות.
<עדי משניות: אני חושבת שהמפתח פה הוא קודם כל להסדיר מצב.
<עדי משניות: גם אם זה אומר להגביל את המוסדות במספר הסטודנטים הנכנסים, יש עם זה בעיות כמובן, אבל יש לזה גם תקדימים ואפשר לעשות את זה.
<עדי משניות: אני אתייחס רק לעוד נקודה קטנה שעלתה בדיון לאורך החודשים האחרונים וזה הסיפור של מתמחים בפריפריה והעובדה שיש יותר מקומות התמחות, שאולי פתוחים לפריפריה, שלא תמיד מצליחים להגיע לשם המתמחים.
<עדי משניות: אני חושבת שפה זה מקום ופתח שקורה למדינה לעבוד בשיתוף גם עם המשרדים וגם עם הרשויות המקומיות.
<עדי משניות: צריך לתמרץ אנשים כדי שיוכלו לבוא ולהתמחות בפריפריה, להביא אנשים מצוינים למקומות האלה.
קארין אלהרר: אוקיי, אני מסכימה.
<עדי משניות: אנחנו לא חושבים שזאת עוד סיבה אלא להיפך, זה רק הזדמנות כדי לפתור חלק מהבעיה.
<עדי משניות: תודה.
קארין אלהרר: ברור, תודה.
קארין אלהרר: נציגי קופות החולים.
קארין אלהרר: נציג מכבי, רצית להשיב.
<יובל בלינקי: אני רוצה להגיד שיש תקנים לא מאוישים של פסיכולוגים מומחים.
<יובל בלינקי: אני חושב שיש בסופו של דבר אחרי ההכשרה להשאיר פסיכולוגים בשירות הציבורי בגלל - - -
<קריאה: בגלל תנאי השכר.
קארין אלהרר: יכול להיות שזה קשור.
<יובל בלינקי: אני חושב שבעיקר, אבל יש היום 4,000 פסיכולוגים קליניים מומחים.
<יובל בלינקי: זאת אומרת רובם לא במערכת הציבורית.
<יובל בלינקי: צריך לתכנן את ההכשרה, זה ברור, אבל אני לא בטוח שהכשרה - - -
קארין אלהרר: זה לא ייתן מענה.
<אביאל אורן: הייתי רוצה להתייחס לזה.
<יובל בלינקי: לא, לא, בוודאי.
<יובל בלינקי: אבל אני אומר ששיעורי ההכשרה הם לא פיתרון.
<יובל בלינקי: הם פיתרון זמני, כי זה ייתן את הפתרון במהלך ההכשרה.
<יובל בלינקי: אחרי זה הם לא נשארים.
קארין אלהרר: חנה שטרום-הכהן.
<חנה שטרום-כהן: אני יו"ר פורום הפסיכולוגים והעובדים הסוציאליים לבריאות הנפש.
<חנה שטרום-כהן: אני מלווה את הרפורמה הזאת מעל 15 שנה.
<חנה שטרום-כהן: הפתרון לכאורה, כאילו המוקד הוא מלגות למתמחים זו אשליה.
<חנה שטרום-כהן: לפצל את המלגות לא פותר, כבר אמר את זה אביאל.
<חנה שטרום-כהן: זה על חשבון ההכשרה, אבל יש פה בעיה מאד מאד חמורה.
<חנה שטרום-כהן: יש איזו שהיא ועדה שאמורה לחלק את המלגות.
<חנה שטרום-כהן: לא ברור מה קורה שם, זה חור שחור.
<חנה שטרום-כהן: אני יכולה להגיד שהתחנה שלי, שהיא משנת 1952, בת 65 שנה, התחנה הראשונה בארץ למבוגרים, קיבלנו הודעה שבשנתיים הקרובות אנחנו לא יכולים לקבל מתמחים חדשים.
<חנה שטרום-כהן: זו תחנה שיש בה תמיד 5 מתמחים לפחות.
<חנה שטרום-כהן: יש בכל המערכת בכלל קריסה גם בשכבה של מדריכים ומומחים והסיבה היא לא רק משכורת.
<חנה שטרום-כהן: הסיבה היא שהרפורמה הזאת פגעה בצורה אנושה במקצועיות ובאתיקה והוותיקים שלא מוכנים לעבוד בתנאים כאלה עוזבים.
<חנה שטרום-כהן: למשל לתת הבחנות שקריות, כי זה תנאי לקבל טיפול או להעביר מידע לקופות חולים, שזו הפרה בוטה של חובת הסודיות.
<חנה שטרום-כהן: אנחנו צריכים לעסוק בטופסולוגיה והתמקחויות עם הקופות – אם הן מאשרות או לא מאשרות.
<חנה שטרום-כהן: אני מוכרחה לומר שאני, כאחראית על האבחון בתחנה 35 שנה, נתקלת בבעיה, מפני שתעריף המימון לאבחון למשל, שהוא חלק ממחצית הדרישה להתמחות, המימון הוא 1,080 שקלים, משהו כזה.
<חנה שטרום-כהן: לאבחון מלא צריך איזה 20 שעות ואנחנו נקבל הכרה אולי בחמש שעות.
<חנה שטרום-כהן: זאת אומרת שלא שווה לעשות אבחון ואז המערכת הכספית מודיעה שלא מאשרים לעשות אבחון.
<חנה שטרום-כהן: ואני לא יכולה לאפשר למתמחים לסיים את ההתמחות שלהם, בגלל שלא כדאי כלכלית לעשות אבחונים.
<חנה שטרום-כהן: קרה לנו כבר שמישהו הגיע ועצרו בכניסה.
<חנה שטרום-כהן: יש הוראה מגבוה לא עושים אבחונים.
<חנה שטרום-כהן: יש בעיה גם לסיים את ההתמחות, כי למשל להקים ועדות – לפני שבוע דיברו פה על ועדות תלונה לפסיכולוגים שעובדות בהתנדבות וקשה לקיים אותן.
<חנה שטרום-כהן: אז להקים ועדות בחינה, אני צריכה להקים ועדת בחינה, כי אם לא הוועדה המקצועית לא תיתן לי מתמחים והאנשים לא מוכנים, כי זה רציני מאד.
<חנה שטרום-כהן: משקיעים המון שעות לקרוא את מחברת הבחינה.
<חנה שטרום-כהן: הכל בחינם ולא מצליחים לגייס בוחנים מתוך המערכת ומתנדבים מבחוץ.
<חנה שטרום-כהן: כל המערכת לא עובדת.
<חנה שטרום-כהן: באיזה שהוא מקום חייבים לעשות פתרון כוללני.
<חנה שטרום-כהן: שיחזירו לנו את הזכות לעבוד, שיתנו לנו לעבוד מקצועית.
<חנה שטרום-כהן: שירחיבו אמיתית את ההקצבה למתמחים ושיאפשרו לנוח לקלוט אחר כך מומחים.
<חנה שטרום-כהן: בשכבה הוותיקה – רק עוד משפט אחד – בין המומחים והוותיקים, קשה לנו לקלוט אנשים לא רק בגלל המשכורת.
<חנה שטרום-כהן: שנים עבדו במשכורת הנוראית הזאת, אבל הייתה תחושה של ערך.
<חנה שטרום-כהן: היום קשה לאייש את המקומות האלה.
קארין אלהרר: שאלה נוספת למר פרץ.
קארין אלהרר: איזו רגולציה הולכת להיות לגבי ה-200 שאתם כן מתכוונים להגדיל מול קופות החולים?
קארין אלהרר: מה אתם תדרשו מהם, מעבר לחצי מימון?
<גבי פרץ: את כל הדרישות.
<גבי פרץ: יש מסמך מאד מסודר שמגדיר מה צריך לעשות מתמחה כדי לעמוד בדרישות ההתמחות וגם אפרופו צריכים לעמוד בהן.
<גבי פרץ: דיברו פה על פגיעה בהכשרה.
<גבי פרץ: חשוב לדייק את זה.
<גבי פרץ: זאת אומרת מסמך הליבה שמגדיר מה הן דרישות ההתמחות ממתמחה, מגדיר.
<גבי פרץ: כל ההתמחויות, גם החדשות, פועלות למלא באופן מלא את דרישות ההתמחות.
<גבי פרץ: מדברים פה על דברים נוספים לדרישות ההתמחות.
<קריאה: שקיימים בשטח, אבל.
<גבי פרץ: בסדר, אבל ההכשרה הבסיסית שנקבעה על פי מועצת הפסיכולוגים ואושררה לאחרונה במסמך הליבה שיצא לא מזמן, לפני חצי שנה, לא מתווה המלגות החדש ולא הקופות הולכים לעשות פחות ממה שכתוב שם.
<גבי פרץ: זה אחד.
<גבי פרץ: שניים, חנה דיברה על זה שחלוקת המלגות זה איזה חור שחור.
<גבי פרץ: הדבר הזה שקוף לחלוטין עם קריטריונים מאד ברורים.
<גבי פרץ: זה מפורסם באתר.
<גבי פרץ: כל אחד רוצה לדעת כמה מגיע לו, הוא יכול לדעת בכל רגע נתון.
<גבי פרץ: אין שום הסתרה.
<גבי פרץ: אנחנו לא מחביאים כסף בשום מקום.
<חנה שטרום-כהן: עובדתית, תחנה של עשרות שנים יש לה עשרות מתמחים, פתאום בחשבונות החדשים שלכם מאבדת שני מתמחים.
<חנה שטרום-כהן: שניים מתוך חמישה.
<חנה שטרום-כהן: סליחה.
<חנה שטרום-כהן: ומדברים על אין מקום התמחות?
<חנה שטרום-כהן: אז משהו שם לקוי בכל החישובים שלכם.
קארין אלהרר: תודה חנה, תודה.
<גבי פרץ: בעינייך, חנה.
<גבי פרץ: בעינייך.
<חנה שטרום-כהן: מה זה בעינייך?
<חנה שטרום-כהן: תסביר את זה.
קארין אלהרר: תודה, זה לא דיון.
קארין אלהרר: תדברו בטלפון, נו באמת.
קארין אלהרר: או תיפגשו בארבע עיניים.
<חנה שטרום-כהן: לא, זה דיון לוועדה פה, מה שקורה.
קארין אלהרר: לא, לגבי תחנה ספציפית?
<חנה שטרום-כהן: זה לא תחנה אחת, זו בעיה ארצית.
קארין אלהרר: טוב, גלית הלוי.
<גלית הלוי בר טנדלר: טוב, אני פסיכולוגית קלינית, עובדת בתחנה, פסיכולוגית ראשית במרפאת ילדים בנתניה ואני יושבת פה כנציגת הפסיכולוגים הראשיים.
<גלית הלוי בר טנדלר: עכשיו מה שחשוב לי כן לומר, שאני באמת לא חושבת שאפשר לנתק את כל השאלה של ההתמחות מהשאלה של התקינה של הפסיכולוגים הקליניים.
<גלית הלוי בר טנדלר: כיוון שבתוך משרד הבריאות לפחות, ואנחנו משרתים אוכלוסייה מאד מאד נכבדת, אכן יש מחסור מאד גדול של פסיכולוגים בתוך המרפאות.
<גלית הלוי בר טנדלר: ומעבר לזה, כיוון שכל ההכשרה של הפסיכולוגים הקליניים נופלת על הכתפיים שלנו, אני לא חושבת שאפשר לנתק את זה.
<גלית הלוי בר טנדלר: אז כרגע אנחנו נותנים את המקסימום שאנחנו יכולים ובאמת כל מתמחה שמגיע מקבל באמת את מקסימום ההכשרה, גם מעבר לנדרש, אבל עומדים לנו על הראש.
<גלית הלוי בר טנדלר: זאת אומרת התקופה שלנו נמדדת על פי עבודה, לא רק על ההכשרה וההדרכה ומבחינת תורי ההמתנה – הם מאד מאד גדולים בכל המרפאות.
<גלית הלוי בר טנדלר: במובן הזה אנחנו חייבים עוד.
<גלית הלוי בר טנדלר: אנחנו באמת חייבים לסדר את התקינה ולקחת בחשבון את הגידול באוכלוסייה שהיה לאורך כל השנים, כשבשנים האחרונות – כלומר, אני 10 שנים במערכת של משרד הבריאות.
<גלית הלוי בר טנדלר: לא הוסיפו תקן אחד לא של פסיכולוג או אפילו חצי תקן, כדי לתת מענה לגידול העצום של האוכלוסייה שאנחנו מטפלים בה, וזאת למרות הרפורמה.
קארין אלהרר: אמרי פישר.
<אמרי פישר: בוקר טוב.
<אמרי פישר: חבר הכנסת דב חנן יצא, אבל אני רציתי להמשיך משהו שהוא התייחס אליו ולפנות גם לנציגת מבקר המדינה שיושבת פה.
<אמרי פישר: אני חושב שדברים שקרו פה הם לא מקריים ויש דברים שהתרענו ודוברו ובכנסת העלו.
<אמרי פישר: זאת אומרת התרחיש הזה שתהיה פה בעיה עם הנושא של ההתמחות, בגלל שאין לו התייחסות בהסכמים ובגלל שהרגולטור בחר לכתוב בהסכם שלו עם קופת החולים שהוא לא יתערב בדברים מסוימים, בהחלטות מסוימות של קופות החולים – ככה כתוב בהסכם – עד שנת 2019.
<אמרי פישר: זאת אומרת הדברים היו ידועים ולמרות זאת הרכבת הזאת של הרפורמה המשיכה.
<אמרי פישר: אני תוהה אם גם מבקר המדינה, גם הוועדה פה, לא חושבים שנכון יהיה שיעשו איזו שהיא בדיקה בפרמטרים מסוימים, על הפער בין מה שהרפורמה הזאת הציעה והבטיחה לבין מה שקורה בפועל.
<אמרי פישר: צריך לזכור שהרפורמה הזאת, טמון בה תקציב עצום.
<אמרי פישר: זה לא רק התקציב של משרד הבריאות, זה 2 מיליארד שקלים בשנה שהעבירו לטובת בריאות הנפש.
<אמרי פישר: קופות החולים ביחד עם האוצר, ביחד עם הבריאות החליטו שהכסף הזה לא יהיה צבוע.
<אמרי פישר: ועל מה אנחנו מדברים פה?
<אמרי פישר: על 40 מיליון שקלים שאנחנו רוצים שיעברו מזה?
<אמרי פישר: ואז יושב נציג של קופת החולים ואומר בוועדה אחרת – תשמעו, הכסף הזה פשוט הוא הלך למקומות אחרים.
<אמרי פישר: יש פה דברים שאני חושב שצריך לבדוק איך התהליכים פה התרחשו.
קארין אלהרר: שי איתמר.
<איתמר שי: שלום לכולם.
<איתמר שי: שי איתמר מהתנועה למען הפסיכולוגיה הציבורית.
<איתמר שי: אני אבקש להתייחס לשתי סוגיות – הסוגיה גם של ההכשרה וגם של התקינה וככה לנסות להמשיך את מה שאמרו לפני.
קארין אלהרר: רק בקצרה בבקשה, כי אנחנו לקראת סיום.
<איתמר שי: אוקיי.
<איתמר שי: אז אני אגיד שקודם כל מה ששאלת מקודם את הפסיכולוג הארצי לגבי הצורך של המדינה בעוד פסיכולוגים, כשמשרד הבריאות מציג נתון מאד יפה של 39 פסיכולוגיות קליניות ל-100,000 איש.
<איתמר שי: זה הנתון שמשרד הבריאות לוקח דרך הרשומות שלו בפנקס הפסיכולוגים וכל מיני פילוחים דרך מס הכנסה.
<איתמר שי: הנתון הזה הוא נתון שמשקף את מה שקורה במציאות למי שיש לה כסף.
<איתמר שי: זה מספר לנו כמה פסיכולוגיות יש למי שיש לה כסף לשלם על טיפול פרטי.
<איתמר שי: רוב האוכלוסייה בישראל לא יכולה לעמוד בנטל כלכלי של מימון טיפול פרטי.
<איתמר שי: אנחנו מדברים פה על אלפי שקלים בחודש, שזה בלי לדבר בכלל על טיפול בילדים, שכורך עלויות מורכבות יותר, כי יש גם הדרכת הורים.
<איתמר שי: כשאנחנו מפרקים את הנתון הזה ומסתכלים על כמה פסיכולוגיות יש במערך הציבורי, במערך שאמור לשרת את האוכלוסייה הרחבה בישראל, אנחנו מגיעים למצב שיש לנו 8.1 פסיכולוגיות ל-100,000 איש.
<איתמר שי: המספר הזה הוא כל כך נמוך וכשאנחנו מסתכלים בהשוואה למדינות אחרות בעולם, אנחנו מגלים שנגיד באוסטרליה יש כמעט 13 פסיכולוגיות ל-100,000 איש.
<איתמר שי: בסקוטלנד - - -
<גבי פרץ: בשירות הציבורי?
<איתמר שי: בשירות הציבורי, במשרה המלאה, כמובן.
<איתמר שי: בשירות הציבורי.
<איתמר שי: כל ההשוואות פה הן שוות.
<איתמר שי: בסקוטלנד יש לנו 13.1 ובמדינת ורמונט בארצות הברית, יש לנו 17.5 פסיכולוגיות ל-100,000 איש.
<איתמר שי: מה שהפסיכולוגיות מספרות לנו מהשטח, הנתונים שלנו מגבים.
<איתמר שי: יש מחסור אדיר בתקינה.
<איתמר שי: נכון, כמו שנאמר פה, הפתרון של להכניס עכשיו מתמחים ומתמחות לתוך המערכת הוא פתרון בטווח זמן בינוני.
<איתמר שי: ייתן לנו שקט בתוך המערכת.
<איתמר שי: ייתן שקט לאוכלוסייה שזקוקה לטיפול, בשביל לעשות את העבודה אמיתית וזה בעצם ייצור מפתח תקינה שמבוסס על מחקר, שמבוסס על צרכי האוכלוסייה, שבעצם יאפשר לנו תיאום בינינו לבין האקדמיה, בין השטח לבין האקדמיה.
<איתמר שי: משהו שייתן פתרון ארוך טווח.
קארין אלהרר: אני רוצה לחזור למשרד הבריאות בנוגע להנחיות החדשות של הפסיכולוג הארצי, אשר זה אתה, לעניין נוהל ההתמחות.
קארין אלהרר: העדכון הזה, שרק מי שנמצא שנתיים בהמתנה ופחות מזה, יהיה בתור ומי שלפני בעצם נמחק מהרשימה או פחות מתייחסים אליו.
<גבי פרץ: מבדיקה מקדימה לפני המסמך הזה שיצא, זאת אומרת עשו בדיקה טלפונית עם אנשים וראו שהרבה מאלה שרשומים ברשימה הם בכלל לא ממתינים להתמחות, או בגלל שעזבו את התחום או בגלל סיבות אחרות, או שעשו - - -
קארין אלהרר: התייאשו.
<גבי פרץ: יכול להיות, אבל הם מופיעים ברשימה והרעיון היה לנסות לייצר רשימה שמשקפת את המציאות כמו שהיא.
<גבי פרץ: זה היה המהלך שהוביל לעניין הזה, כי יש אנשים ששוהים ברשימה ועוזבים את התחום, או מסיבות אחרות עשו דברים אחרים והם עדיין מופיעים ברשימה ואז זה קצת משבש את מה שאנחנו יודעים על ההיקפים של המתמחים.
<גבי פרץ: לכן הם עשו איזה שהוא מהלך שבו בתום שנתיים יבדקו את הדברים ואז יוציאו מהרשימה את האנשים האלה.
קארין אלהרר: היום ניתן להגיש מועמדות מכל מקום ברשימה?
<גבי פרץ: אבל השיטה היא כזאת שהמיקום שלך ברשימה קובע אם תיכנס לריאיון, להתמודדות על המכרז המסוים.
<גבי פרץ: זאת אומרת המיקום לא קובע אם תתקבל או לא תתקבל, כי מי שקובע מי יתקבל מתוך החמישה שמתמודדים על עמדה אחת, זה המראיין.
<גבי פרץ: זאת אומרת זה לא המיקום קובע את זה, אלא יש - - -
קארין אלהרר: לא ניתנת עדיפות למישהו שממתין כבר שלוש שנים?
<גבי פרץ: לא בריאיון.
<גבי פרץ: בכניסה לראיון כן, לא בריאיון.
<גבי פרץ: אתמול דיווחו לי בצער רב ממקום אחר, שמרשימה של 120 איש להתמודדות על מכרז במרכז הארץ, ניגשו מועמדים מספר 100, 115 ו-120.
<גבי פרץ: לא יודעים מה קרה עם כל ה-100 האחרים.
<גבי פרץ: בפגישה שהייתה לי עם נציגי ועד המתמחים אמרנו שאנחנו נבדוק לעומק את הסוגיה הזאת.
<גבי פרץ: אם היא תהיה מיותרת ואנחנו נוכל לפקח על זה בצורה אחרת, אז מיותרת ההחלטה הזו של השנתיים.
קארין אלהרר: אני לא הבנתי איך זה מגדיל את האיוש המהיר בפריפריה, שזה משהו שציינתם.
<גלית הלוי בר טנדלר: אני רוצה להתייחס.
קארין אלהרר: רק שנייה, אבל הוא באמצע.
<גבי פרץ: אני לא מכיר עדיין את הנתונים מספיק לעומק.
<גבי פרץ: כרגע לא דווח לי על איזו שהיא בעיה.
<גבי פרץ: בעיות קטנות על איוש בפריפריה.
<גבי פרץ: לא ראיתי בעיה כוללת על איוש בפריפריה.
<גבי פרץ: עמדתי שונה בעניין האיוש בפריפריה.
<גבי פרץ: זאת אומרת בהרבה מקרים זה אפילו הגיוני שמישהו מסוים לא יעבור לעשות תפקיד בבאר שבע, בשביל חצי משרה בהתמחות, כשהוא גר בתל אביב וזה בסדר.
<גבי פרץ: אני גם ביקשתי להוריד את המילה מפונקים מהלקסיקון.
<גבי פרץ: הם לא.
<גבי פרץ: המתמחים לא מפונקים, אבל אני רואה את הצורך הציבורי וחשוב לי שגם בפריפריה יהיו מתמחים ואנחנו נגיע לעמק השווה עם המתמחים ואיך נכון לנהל את הסוגיה הזאת.
<גבי פרץ: הרעיון שוב, היה לנסות למצוא שיטה לייעל את רשימת ההמתנה הזאת וזה מה שניסינו לעשות שם.
<גבי פרץ: זה כתוב.
<גבי פרץ: זה משהו שאפשר לעדכן כל הזמן.
<גבי פרץ: נעשה כבר עדכון שקודם כל את האחריות אני אקח עלי ולא אשאיר את זה אצל המתמחה, כי אני אודיע לו מראש שזה המצב, שיעדכן אותנו מה קורה איתו ולא פתאום נפתיע אותו – ירדת מהרשימה.
<גבי פרץ: שניים, אם זה ייראה כמיותר לאור הבחינה שנעשה, אז זה ירד.
<גבי פרץ: אנחנו לא שומרים את זה.
קארין אלהרר: טוב, גלית, רצית?
<גלית הלוי בר טנדלר: כן, אני רוצה להגיד שאני לא יודעת מספרית, אני רק יודעת מדיבור עם פסיכולוגים ראשיים בפריפריה, שכן יש בעיה.
<גלית הלוי בר טנדלר: זאת אומרת יש מקומות פתוחים להתמחות שמתמחים לא פונים אליהם.
<אביאל אורן: אשפוזי או מרפאתי?
<גלית הלוי בר טנדלר: אשפוז - - -
<אביאל אורן: אשפוזי, לא מרפאתי.
<אביאל אורן: יש הבדל גדול בין המרפאה לאשפוז.
קארין אלהרר: טוב, סיוון.
<סיוון גבריאלי: אני נציגה של ההסתדרות.
<סיוון גבריאלי: הפסיכולוגים בעצם משויכים להסתדרות המחר ואנחנו החלטנו כן לגלות מעורבות, כי אנחנו חושבים שהמצב, לאן שהוא הגיע בימים האלה, זה כבר בלתי נסבל.
<סיוון גבריאלי: אני רק אעדכן למי שלא יודע.
<סיוון גבריאלי: אנחנו כרגע מנהלים משא ומתן בנוגע לעתיד התעסוקתי של הפסיכולוגים הקליניים, משא ומתן שנמשך כמעט שנתיים.
<סיוון גבריאלי: שנתיים שלמות שזה לא אמור להימשך, והצורך הכי גדול בתוך המשא ומתן הזה זה בנתונים ואני רואה שהביעה פה היא בדיוק אותה בעיה.
<סיוון גבריאלי: יש לנו כרגע נתונים מסוימים שמצביעים על זה שיש תקנים במערכת שלא מאוישים.
<סיוון גבריאלי: זה לא נכון שהם רק בפריפריה.
<סיוון גבריאלי: יש נושא מסוים שאני אשתמש במילה שמשתמשים בה כיום – ייבוש מרפאות.
<סיוון גבריאלי: מרפאה שלצורך העניין לא מעדכנים לא את ההסתדרות ולא את הפסיכולוגים בשטח ולא את מנהל המרפאה הרבה פעמים, עד שלב מאוחר יותר, שהיא עומדת להיסגר.
<סיוון גבריאלי: אבל השמועות בשטח רצות ואנשים לא רוצים לבוא למרפאה שכבר חצי מהתקנים לא מאוישים והיא לא הולכת להישאר פתוחה.
<סיוון גבריאלי: והנושא של השכר, כמו שהזכירו מקודם, הוא מאד קשור להכל, כי אחרי זה מאד קשה לשמור כוח אדם איכותי, שיעשה הדרכה כמו שרוצים קופות החולים ולכן אין מי שידריך אותם גם בהמשך.
קארין אלהרר: אביאל.
<אביאל אורן: אני רוצה להוסיף ולחדד כמה דברים שעלו עד עכשיו בנקודות.
קארין אלהרר: בקצרה, כי אנחנו לקראת סיום.
<אביאל אורן: בקצרה מאד.
<אביאל אורן: דבר ראשון, כשאנחנו אומרים שחסרים עוד 1,350 פסיכולוגים קליניים בחצי משרה בשירות הציבורי, התחשיב כולל שחסרים עוד כמה מאות של עובדים סוציאליים.
<אביאל אורן: כלומר עשינו בתחשיב הזה חלוקה בין פסיכולוגים קליניים לעובדים סוציאליים.
<אביאל אורן: כלומר זה לא שזה רק פסיכולוגים.
<אביאל אורן: זה לא שלקחנו את כל העוגה ואמרנו יהיו רק פסיכולוגים קליניים ולא יהיו מטפלים אחרים.
<אביאל אורן: בנושא רגולציה על מקומות ההתמחות, צריך להבין שאת הרגולציה על מקומות ההתמחות עושה הוועדה המקצועית לפסיכולוגיה קלינית, שזה שבעה אנשים שעובדים בהתנדבות, שאמורים לפקח על כל מקומות ההתמחות בארץ.
<אביאל אורן: אני חושב שרוב התקנים של הפסיכולוגים במטה משרד הבריאות יושבים פה כרגע סביב השולחן, שזה גבי.
<אביאל אורן: אולי יש עוד חצי תקן.
<אביאל אורן: יש פה משהו שגם במטה.
<אביאל אורן: אין פסיכולוגים במטה משרד הבריאות גם מספיק.
<אביאל אורן: בשורה התחתונה, אני חושב שיש משהו שמשרד הבריאות לא מתחייב.
<אביאל אורן: הוא לא מתחייב לכמה מומחים צריך, הוא לא מתחייב לכמה מתמחים צריך והוא לא מתחייב כמה זמן המתנה סביר לטיפול בשירות הציבורי.
<אביאל אורן: כלומר, כשאתה לא מתחייב, אתה גם לא יכול להיכשל.
<אביאל אורן: אז אוקיי, אז הוסיפו עוד 200 בשלוש שנים.
<אביאל אורן: אולי.
<אביאל אורן: אני גם לא חושב שזה יקרה אגב, אבל אולי יוסיפו עוד 200, אבל זה כזה, בלי התחייבות.
<אביאל אורן: כלומר אין התחייבות לסטנדרט.
<אביאל אורן: בכל הדברים שאנחנו מדברים עליהם, עם כל הרפורמה, אין התחייבות לסטנדרט.
קארין אלהרר: שזה עצוב מאד.
קארין אלהרר: אני רוצה לשאול את נציגת המל"ג.
קארין אלהרר: בדיון הקודם עלתה סוגיה של חוסר ייצוג של סטודנטים מהמגזר הערבית בתכניות ההתמחות של המגזר הציבורי בפסיכולוגיה.
קארין אלהרר: בסוף הדיון ביקשתי לקבל תשובה מכם, ביחד עם משרד הבריאות, על תכנית להגדלת כמות מסיימי התואר השני הערביים.
קארין אלהרר: את יודעת להגיד לי מה קרה מאז?
<שרי אנגלדר: כן.
<שרי אנגלדר: קודם כל אני מתנצלת שהעברנו את המסמך באיחור, אבל באופן כללי אנחנו עובדים על הנושא הזה כבר מספר חודשים בשיתוף פעולה עם משרד הבריאות.
<שרי אנגלדר: מה שעשינו זה באמת ניסינו לבדוק לעומק את כל מהלך הלימודים של הפסיכולוגים הערבים בלנסות לזהות את הכשלים או את החסמים בדרך להגיע לתואר הראשון, לתואר השני ולסיים.
<שרי אנגלדר: אז מה שאנחנו רואים, שיש מספר מוקדים מרכזיים שצריך להתייחס אליהם כדי להגדיל את מספר הפסיכולוגים הערבים ודרך אגב, על פי המידע שיש לנו ממשרד הבריאות, מבחינת התור להתמחות, אין תור.
<שרי אנגלדר: כל ערבי שמגיע להתמחות מקבל קדימות ומהבחינה הזאת אין שום בעיה.
<שרי אנגלדר: אז כאמור העבודה שעשינו הובילה אותנו למספר מוקדים.
<שרי אנגלדר: אחד זה קודם כל התואר הראשון.
<שרי אנגלדר: במסגרת התואר הראשון סטודנטים ערבים חווים הרבה מאד קשיים שהם לאו דווקא קשורים לתחום הפסיכולוגיה, אלא באופן כללי.
<שרי אנגלדר: יש לנו תכנית רחבה שמתייחסת לזה ומסייעת להם בלימודים, בקליטה האיכותית בתואר, בעיקר קשיי שפה, קשיים תרבותיים, רקע, חסרים מבתי הספר התיכוניים.
<שרי אנגלדר: החסרים האלה או הקשיים האלה באים לידי ביטוי בציונים שהם כנראה יותר נמוכים למי שמסיים את התואר הראשון והקושי שלהם זה בהתמודדות עם שאר הסטודנטים.
<שרי אנגלדר: המעבר לתואר השני מצריך מעבר של מבחן המתאם.
<שרי אנגלדר: המבחן הזה מתקיים מטעם האוניברסיטאות רק בשפה הערבית ומה שמצאנו, אחרי שפנינו למרכז הארצי לבחינות והערכה, זה שיש בממוצע פער של כ-20 נקודות בין הסטודנטים הערבים ושאר הסטודנטים.
<שרי אנגלדר: יש שני חלקים למבחן, אז הקושי הוא בכל המבחן, לאו דווקא בחלק כזה או אחר.
<שרי אנגלדר: החלק השני הוא באנגלית ומה שעולה מהלמידה שלנו זה שהסטודנטים הערבים נדרשים לבצע מעברים בין שפות וזה כנראה גורם לקושי.
<שרי אנגלדר: בעקבות הפנייה שלנו, המרכז הארצי שוקל מתן הארכת זמן לסטודנטים הערבים, קודם כל בבחינה הזאת.
<שרי אנגלדר: מעבר למבחן המתאם יש גם תיק אישי וראיונות קבלה שהאוניברסיטאות מסתכלות עליו.
<שרי אנגלדר: מטבע הדברים, אם הראיונות נערכים בעברית, אז הקשיים של הסטודנטים הערבים לבטא את עצמם הם גדולים יותר.
<שרי אנגלדר: יש קשיים שהם על רקע תרבותי ומשפיעים על האופן שבו הדברים נקלטים על ידי הבוחנים.
<שרי אנגלדר: גם מי שמתקבל לתואר השני, אנחנו רואים שיש לו קושי משמעותי שנוגע לסוגיה של העברית, למרות שהם סיימו את התואר הראשון והם כן התמודדו עם העברית, אבל ההתמודדות בתואר השני היא יותר גדולה, בעיקר עם העברית הכתובה ועם המטלות שהם צריכים להגיש בעברית.
<שרי אנגלדר: פה נדרשת תמיכה מיוחדת נוספת בסטודנטים האלה.
<שרי אנגלדר: לאור כל הדברים האלה, ות"ת החליטה להוציא קול קורא.
<שרי אנגלדר: לצערנו אנחנו פספסנו את השנה הקרובה, אבל לקראת תשע"ט אנחנו היינו רוצים להוציא קול קורא למוסדות - - -
קארין אלהרר: למה פספסתם את השנה הקרובה?
<שרי אנגלדר: מכיוון שהקולות הקוראים שלנו כבר יצאנו.
<שרי אנגלדר: התקציבים יצאו.
<שרי אנגלדר: מה שיש לנו כרגע זה תכנית בפסיכולוגיה חינוכית.
<שרי אנגלדר: למה שאנחנו נידרש זה כן לגייס תקציב להרחבה, לקול קורא רחב למוסדות, כדי שיבנו תכניות שנותנות מענה לכל הקשיים שתיארתי ואנחנו מאד מקווים שנוכל להשיג את התקציב הזה ובאמת לצאת בקול קורא רחב כזה לקראת תשע"ט.
<שרי אנגלדר: בנוגע לפסיכולוגיה החינוכית, יש לנו כבר מספר שנים תכנית בעקבות הצורך שעלה בזמנו ממשרד הבריאות, שמתקצב את שתי האוניברסיטאות עם מספר של סטודנטים ערבים, שמקבלים תמיכה אם זה בצורה של מכינה או במהלך תואר.
<שרי אנגלדר: בנוסף, במסגרת מלגות ארתיקא לתואר ראשון, אנחנו העלינו את הפסיכולוגיה לראש סדר העדיפויות, כדי לתמרץ יותר סטודנטים ערבים לפנות לתחום.
<שרי אנגלדר: זה מה שיש לנו.
קארין אלהרר: חבל שהכל נדחה.
קארין אלהרר: אני מצטערת, לא אוכל עוד לתת רשות דיבור.
קארין אלהרר: תראו, הדיון הזה כאילו התנהל בסוג של מי מנוחות ואני מבינה שיש רוח חדשה.
קארין אלהרר: אני מברכת אותך על כניסתך לתפקיד וגם על ההסכמות שאתם מתעדים להביא עם קופות החולים, אבל אני חייבת להגיד שאני לא מאד מעודדת מהעניין הזה.
קארין אלהרר: זאת אומרת אני לא מוצאת פה איזה שינוי גדול, איזה הכרזה שאפשר לבוא ולהגיד אנחנו בדרך לפתור את המשבר ואני לא רואה איך המשבר הזה ייפתר באמת.
קארין אלהרר: ההגדלה של 200 התקנים בתוך שלוש שנים, היא הגדלה לכאורה, כי בדרך יהיו עוד כמה חדשים.
קארין אלהרר: ואז מה עושים איתם?
קארין אלהרר: הם מצטרפים לרשימה.
קארין אלהרר: אני לא יודעת איך זה יביא איזה שהוא פתרון או איזה שהוא מזור לעניין הזה.
קארין אלהרר: אם אני מבינה נכון את המספרים, הפער כרגע עומד על 1,300.
קארין אלהרר: אז 200 מתוך ה-1,300, זה לא - - -
<סיוון גבריאלי: מישהו יכול לתת את הנתונים על ה-1,300?
<עדי משניות: 350 זה מספר המתמחים שנמצאים עכשיו בתור, נכון?
<סיוון גבריאלי: זאת אומרת שזה 350 שכבר סיימו ולא נכנסו.
קארין אלהרר: כן, אז זה עדיין.
<אביאל אורן: וזה גדל.
<אביאל אורן: 1,350 זה המחסור בפסיכולוגים קליניים.
<קריאה: האמת היא שזה עוד נושא לברר אולי מול המל"ג.
קארין אלהרר: קופות החולים – נמצא פה נציג של קופה אחת וגם הוא נשמע מאד מהוסס.
<קריאה: לא, לא, יש עוד נציגים.
<קריאה: יש עוד שניים.
קארין אלהרר: הם לא דיברו, אני מניחה שהם הסכימו למה שהוא אמר, אחרת אני בטוחה שהייתי שומעת אותם בקול רם וצלול.
<קריאה: אגב, כללית פה?
קארין אלהרר: אני מניחה שאתם מסכימים לדברי חבריכם, נכון?
קארין אלהרר: אז אני שומעת כזה כן, נעשה מה שנסכים עליו.
קארין אלהרר: אני עוד לא הבנתי.
קארין אלהרר: אני חושבת שאתם לא הבנתם עד הסוף על מה אתם הולכים להסכים, כי אני לא יודעת, זה נחתם?
קארין אלהרר: זה בדרך להיחתם?
<קריאה: כללית פה?
<קריאה: יש פה נציג של כללית?
קארין אלהרר: לא, אין פה כללית.
קארין אלהרר: מעניין למה.
<סיוון גבריאלי: בנושא של קופות החולים, אני חושבת שקופת החולים אמרו פה משהו תוך כדי ההסכמות שהם אמרו שיהיו מול משרד הבריאות, שבעצם עדיין הם יהיו חייבים לעמוד בזה מבחינה מקצועית.
<סיוון גבריאלי: אז אם אי להם מספיק מדריכים, זה יהיה החסם מבחינתם.
<סיוון גבריאלי: אז עדיין לא יוכלו אולי - - -
קארין אלהרר: אז לכן אני אומרת, הם אמרו כן, כן, אבל בתנאים שאנחנו יכולים להציע, שאני לא בטוחה שהתנאים שקופות החולים יכולות להציע זה מה שאתם, כרגולטור, הייתם חותמים עליו בשתי ידיים.
<חנה שטרום-כהן: ולא מדברים על המחיר של להכיר.
<חנה שטרום-כהן: מחוזית זה לא מרפאה.
קארין אלהרר: אז אני אומרת, אני חושבת שיש פה פער גדול מדי.