GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מאיר יחיא קדוש: לא צריך לעבור את כל סדרת הטיפול, העינוי והסבל הזה והבירוקרטיה הזאת.
<מאיר יחיא קדוש: אני יושב עם הילדה שלי כבר שבועיים בבית.
<מאיר יחיא קדוש: העיפו אותנו מבית החולים בגלל שאנחנו מסרבים טיפול ושאני תופס להם את המיטה.
<מאיר יחיא קדוש: אמרו לי בהדסה עין כרם שגם אם אני אקבל אישור, אנחנו בית חולים אוניברסיטאי, לא מאמינים בטיפול בסמים – וזה לא סמים.
<מאיר יחיא קדוש: זה לא סמים.
<מאיר יחיא קדוש: זה אם-אימא של הסמים.
<מאיר יחיא קדוש: זו המלחמה שלי נגדם, נגד האנשים האלה שיושבים מאחור והם טחונים, והם טייקונים והם משלמים לכל מי שצריך לסתום לו את הפה, אבל לי לא יכולים לשלם כדי שאני אסתום את הפה.
<מאיר יחיא קדוש: כרגע אני הולך להיות מטרה מהלכת.
<מאיר יחיא קדוש: אני אלך עם זה ואני אעשה תיעוד לילדה שלי.
<מאיר יחיא קדוש: אני לא מתבייש בזה ואם לילדה שלי יש אפילפסיה – אני אעשה סרטונים ואני אראה לכם איך זה עוצר פרכוס במקום.
<מאיר יחיא קדוש: אז מה הרופאים אומרים?
<מאיר יחיא קדוש: אין תרופה לאפילפסיה.
<מאיר יחיא קדוש: התרופה היא לעצור את הפרכוסים.
<מאיר יחיא קדוש: אם גילינו ששמן עוצר, אז יש לנו תרופה לאפילפסיה.
<מאיר יחיא קדוש: עד היום אין תרופה לאפילפסיה וכבר 50 או 100 שנה חוקרים את זה.
<מאיר יחיא קדוש: אז למה לתת לילדים לסבול ולתת להם תרופות נרקוטיות, פסיכוטיות, שדופקות את המוח ואת השכל ואת החיים, ואת הקיבה, ואת הלב, ואין איבר בגוף שלא כתוב פה שייפגע.
<מאיר יחיא קדוש: אז למה לי לבוא עכשיו – אני הפה שלה, היא לא יכולה לדבר.
<מאיר יחיא קדוש: אני כבר אין לי פה, אין לי גרון, צעקתי בכל המקומות.
<מאיר יחיא קדוש: הייתי בטלוויזיה וכו', הייתי אצל 20 נוירולוגים, ואף אחד לא מוכן לשמוע.
<מאיר יחיא קדוש: מהר מאוד הם סוגרים את הדלת: אין דבר כזה, אוי ואבוי קנביס.
<מאיר יחיא קדוש: ד"ר ברוריה בן-זאב אומר לי: אני רופאה שמרנית.
<מאיר יחיא קדוש: אני שמרנית, כנראה בגלל זה משרד הבריאות נתן לי את האישור להחליט אם כן או לא.
<מאיר יחיא קדוש: אני לא מאמינה, זו תרופה צעירה.
<מאיר יחיא קדוש: היא נסיונית, אין לנו תופעות לוואי ורק אחרי עשר שנים אנחנו יודעים את תופעות הלוואי שלה.
<מאיר יחיא קדוש: אתה יודעת מה תופעות הלוואי של שמן הקנביס?
<מאיר יחיא קדוש: לא של הקנביס לעישון, בנגים, שאין לי בעיה עם זה לחולים שזה מתאים להם.
<מאיר יחיא קדוש: אבל התופעות של שמן הקנביס הן ירידה ברמת הסוכר ופגיעה בזיכרון.
<מאיר יחיא קדוש: זה מול כל תופעות הלוואי, שאם אחת מהן תהיה לילדה שלי, לא שווה לי כלום.
<מאיר יחיא קדוש: זאת בזמן שאני יכול לנסות, בואו ננסה שמן CVD.
<מאיר יחיא קדוש: ואם זה יעזור?
<מאיר יחיא קדוש: אז מה קרה, אתם פוחדים שיתגלה - - -
קארין אלהרר: אני לא מפחדת מכלום.
קארין אלהרר: תירגע.
<מאיר יחיא קדוש: אני מצטער, חברת הכנסת, אני מצטער, מתוכי זועק משהו שאם אני לא אזעק אותו אני אהיה שותף לפשע הזה.
<מאיר יחיא קדוש: כרגע אני מאושר שאני יודע שאני יכול לטפל בה ולשבת בפנאן ולהגיד שהכל טוב, שאני דאגתי לתחת של עצמי.
<מאיר יחיא קדוש: אבל אני לא אגואיסט, יש עוד הרבה ילדים שמקבלים תרופות וזריקות והם בורים, הם לא יודעים שקיים חומר כזה בחוץ, שיכול לרפא המון מחלות.
<מאיר יחיא קדוש: זו לא תרופה ספציפית למחלה מסוימת, זו תרופה – לפי המחקר שאני חוקר את זה.
<מאיר יחיא קדוש: רופא לומד שבע שנים, אני כבר חמש שנים חוקר את זה, כי לאחות של אשתי יש לה אפילפסיה.
<מאיר יחיא קדוש: מהתרופות האלה היא הגיעה ל"איתנים", מוסד לבריאות נפש.
<מאיר יחיא קדוש: זה בגלל התרופות, כי הביאו לה תרופה לא מתאימה.
<מאיר יחיא קדוש: היא מקבלת קרוב ל-60 תרופות, מכל הכיוונים.
<מאיר יחיא קדוש: היא הלכה לנוירולוגית שאמרה לה: הפסיכיאטר צריך לאשר.
<מאיר יחיא קדוש: למה?
<מאיר יחיא קדוש: הם מפילים אחד על השני.
<מאיר יחיא קדוש: הפסיכיאטר אומר לה לא, יש כאן בעיה נוירולוגית.
<מאיר יחיא קדוש: מה קרה?
<מאיר יחיא קדוש: אי אפשר לתת אישור על האבחנה?
<מאיר יחיא קדוש: סליחה ותודה רבה.
<מאיר יחיא קדוש: אני מצטער על ההתפרצות ועל הזעם.
<מאיר יחיא קדוש: זה יוצא מתוכי.
קארין אלהרר: חברים, אתם בכנסת.
קארין אלהרר: מאיר, אני שמחה שקיבלתם את האישור.
קארין אלהרר: אני לא חושבת שמסביב לשולחן יש מישהו שהוא רשע.
<מאיר יחיא קדוש: לא אמרתי.
<מאיר יחיא קדוש: חס ושלום, אני לא מאשים אף אחד.
קארין אלהרר: שמעתי אותך, דיברת בלהט דברים שיצאו מהלב.
קארין אלהרר: יש פה איזשהו תהליך.
קארין אלהרר: גם חברות הכנסת שהן מניפות הדגל של הנושא הזה בכנסת יודעות לומר ביושר שבמדינת ישראל פרצנו קדימה בנושא הזה.
קארין אלהרר: לא אומרים את זה אנשי היק"ר, אומרות את זה חברות הכנסת שהיו רוצות שנהיה עוד כמה צעדים קדימה, אבל גם הן יודעות להגיד שמדינת ישראל מאוד מתקדמת בנושא.
קארין אלהרר: מה שאנחנו עושים כאן ובוועדות אחרות זה לגרום לכך שהמענה יינתן בצורה מהירה יותר, יעילה יותר ושקופה יותר.
קארין אלהרר: זה מה שאנחנו עושים פה.
קארין אלהרר: אני לא מערערת כאן אחרי שיקול דעת רפואי, כי אני לא רופאה.
קארין אלהרר: יכול להיות שאתה, עם ניסיון החיים שלך, יודע יותר טוב ממני.
<מאיר יחיא קדוש: חס ושלום - - -
קארין אלהרר: אני לא אומרת את זה ממקום רע.
קארין אלהרר: אני רק אומרת שאנחנו כאן, בוועדה, למרות שהדברים שלך באמת נכנסו ללב, אני לא מתכוונת, אין לי יומרה כזאת ואין לי יכולת כזאת, כי כדי שאני אגיד משהו על עניין רפואי אני צריכה שלכל הפחות תהיה לי הכשרה לזה.
קארין אלהרר: אני רק מדברת על העניין המינהלי, שהוא כאילו טכני, אבל הטכני הזה יוצר את המהות.
קארין אלהרר: גברתי, בבקשה.
<בת אל מירי גרשון: אני בוועד המנהל של העמותה של הקנביס הרפואי.
<בת אל מירי גרשון: אני חולת פיברומיאלגיה כבר 11 שנים.
<בת אל מירי גרשון: אני מטופלת בקנביס רפואי כבר קרוב לשש שנים, מה שהחליף לי את כל התרופות.
<בת אל מירי גרשון: הייתי מטופלת במורפיום, קלונוקסים, סימבולטה, כל התרופות האפשריות.
<דנה בר-און: נרקוטיקה כבדה.
<בת אל מירי גרשון: כל התרופות האפשריות שאפשר היה לתת נתנו לי במהלך השנים.
<בת אל מירי גרשון: ברוך השם, פגשתי רופאה שקוראים לה ד"ר ברקת שיף, שהיא הרופאה המטפלת שלי כבר הרבה שנים, ודרכה הגעתי לקנביס הרפואי שדי הציל לי את החיים.
<בת אל מירי גרשון: במשך מספר שנים אני מבקשת העלאה ובכל פעם מסרבים לי, ואף פעם לא קיבלתי שום נימוק לסירוב.
<בת אל מירי גרשון: כבר הרבה שנים אני נמצאת על אותה כמות, מה שגורם לכך שהמצב הרפואי שלי רק הולך ומתדרדר.
<בת אל מירי גרשון: למשל, אני יכולה לשבת ולהסביר לך כמה כואב לי, כמה קשה לי, כמה רע לי, ואני גם אספר לך מה קרה לי אתמול.
<בת אל מירי גרשון: יש לי ילדה קטנה בת שבעה חודשים והחלטתי לקחת אותה לבד, בלי הילדות הגדולות שלי, לגינה ולבלות איתה.
<בת אל מירי גרשון: מה שקרה שאחרי שישבנו על שמיכה על הדשא, היה צריך לקום וללכת.
<בת אל מירי גרשון: אני לא מקבלת את המינון שאני אמורה לקבל, ולכן אני ממש מצטמצמת כדי לגמור את החודש בלי לרצות להתאבד תוך כדי מהכאבים.
<בת אל מירי גרשון: באתי לקום, ואני לא יכול לקום כי כואב לי.
<בת אל מירי גרשון: ואז מצאתי את עצמי במשך רבע שעה-עשרים דקות בתנוחה של כלב, באמצע הגינה, חצי בוכה, חצי צוחקת.
<בת אל מירי גרשון: חלק מהם אני מכירה, כי הם שכנים שלי.
<בת אל מירי גרשון: כולם עוברים ורואים אותי עומדת כמו כלב ולא יכולה לזוז.
<בת אל מירי גרשון: לא יכולה להזיז את היד, לא יכולה לקום ולקחת את הילדה שלי וללכת הביתה.
<בת אל מירי גרשון: אלה החיים שלי.
<בת אל מירי גרשון: אני חולת פיברומיאלגיה, מזל שלי שאני הייתי בהתניה עוד לפני שבכלל החליטו שפיברומיאלגיה זה איזה נושא סגור.
<בת אל מירי גרשון: אני רוצה לשאול שאלה, עם כל הכבוד לכל מה שאתם אומרים שהולך לקרות – אני סובלת.
<בת אל מירי גרשון: האם התקשרתם לרופאת הכאב שלי לשאול אותה אם אפשר להעלות את המינון, אם אני באמת זקוקה להעלאת מינון?
<בת אל מירי גרשון: מישהו ראה שיש חולה שבמשך שנים היא על אותה כמות ומבקשת העלאת כמות?
<בת אל מירי גרשון: אני לא מצליחה לתפקד כאימא, אין לי חיים.
<בת אל מירי גרשון: את זה אתם צריכים להבין, אתם לוקחים לנו את האופציה לרצות לחיות.
<בת אל מירי גרשון: אתם לא מבינים בכלל מה זה.
<בת אל מירי גרשון: זה נחמד וזה מקסים כל ההכשרות רופאים וכו', אבל אנחנו סובלים יום אחרי יום, דקה אחרי דקה.
קארין אלהרר: דיברנו על הנושא הזה של מתייעצים עם הרופאים ולא שואלים אותם.
תמר זנדברג: פרוטוקולים, ועדות, שום דבר.
<בת אל מירי גרשון: סליחה, דבר נוסף.
<בת אל מירי גרשון: כשאני שולחת את הפקס, אחרי שמונה ימים מותר לי להתקשר ולשאול אם הפקס הגיע.
<בת אל מירי גרשון: למוקדניות שם אין שום אופציה להגיד לי.
<בת אל מירי גרשון: הן מנועות מלהגיד לי - - -
קארין אלהרר: הן לא מנועות, פשוט אין להן את התיק מולן.
קארין אלהרר: הן במוקד כללי ארצי והתיק לא מולן.
קארין אלהרר: הן לא אשמות.
<בת אל מירי גרשון: בממוצע לוקח שלושה או ארבעה חודשים עד שאני מקבלת את הרישיון.
קארין אלהרר: אני רוצה לדעת שהפרוטוקולים של ההתוויות יפורסמו בהקדם.
קארין אלהרר: הייתי מבקשת גם לשקול את נושא ההיוועצות עם הרופאים, לא בערר.
קארין אלהרר: פשוט לחסוך לנו עוד הליך בירוקרטי, שהוא מתסכל גם אתכם, כי אתם צריכים עוד איזה ועדה, ובוודאי את האזרחים הצרכנים שכל מה שהם רוצים זה לקבל התייחסות מלאה ומקיפה, שכוללת גם את ההתייחסות של הרופא המטפל.
קארין אלהרר: אלה שני דברים שבסוף הדיון אני אבקש במרוכז.
קארין אלהרר: אני רוצה לשאול את היק"ר – הבנתי שיש תופעה לפיה אם אושרה המלצת רופא מטפל למתן טיפול בקנביס רפואי וניתן הרישיון, הרישיון הזה נמסר באופן ידני לידי הספק המסחרי הנבחר, מתוך כמה שקיימים היום בארץ; המטופל יקבל את הרישיון מהספק כשהוא יקבל בפעם הראשונה את הקנביס; כשרוצים לעבור ספק, צריך להעביר המלצות ליק"ר?
<ד"ר מיכאל דור: צריך להחזיר את הרישיון.
<ד"ר מיכאל דור: היו מקרים שבהם לא החזירו את הרישיון, הוצאנו אחר ולקחו משתי חברות שונות.
קארין אלהרר: למה נותנים את הרישיון למטופל?
<ד"ר מיכאל דור: בהתחלה?
<ד"ר מיכאל דור: היק"ר יושב בירושלים ואנחנו מדברים על 28,000 רישיונות.
<ד"ר מיכאל דור: את לא מצפה ש-28,000 איש יעלו לירושלים, זה לא הגיוני.
קארין אלהרר: לא, אבל שמעתי על הדואר.
<ד"ר מיכאל דור: יש שמונה חברות.
<ד"ר מיכאל דור: נציגי החברות באים והם אלה שיוצרים קשר עם האדם.
<ד"ר מיכאל דור: בהתחלה הם גם צריכים להדריך אותו.
<ד"ר מיכאל דור: כל זמן שאנחנו לא במשטר שהרופא עצמו נותן לו רישיון, זו הדרך הכי יעילה שקיימת.
<ד"ר מיכאל דור: לא היינו מרוצים מהקצב שהם לוקחים את הרישיונות מהיק"ר, לאחרונה הם נדרשו על-ידינו לבוא לפחות פעמיים או שלוש בשבוע כדי שזה לא ימתין.
קארין אלהרר: העובדה היא שהיום זה מאוד מסורבל.
קארין אלהרר: כלומר, אתה מעביר את הפרטים המזהים של כל מטופל לגוף מסחרי שאתה בוחר.
<קריאה: אבל זה לא חוקי.
<קריאה: לפי תנאי הרישיון זה לא חוקי – אתה נשאר עם תרופה ביד ובלי רישיון.
קארין אלהרר: תגיד לי, אתה רוצה להתקדם או שאתה רוצה לדבר?
<יובל לנדשפט: זה המצב ממנו אנחנו נחלצים כעת.
<יובל לנדשפט: זה המצב שקיים כבר חמש שנים.
קארין אלהרר: אני מבינה, אבל בוא נחלץ מהר יותר.
קארין אלהרר: הדבר השני, אני מבינה שמהפקס עברנו עכשיו למייל - - -
תמר זנדברג: Fax to Mail.
קארין אלהרר: לא, זה יעבור ישר למייל.
קארין אלהרר: אני רואה את פרופ' גרוטו מוצא את הפתרון.
קארין אלהרר: למה לא לשלוח את הרישיון בדואר לצרכן?
<ד"ר איליה רזניק: למה לא לשלוח לרופא?
קארין אלהרר: הי, אתה לא צועק פה.
<ד"ר איליה רזניק: אבל למה רופא לא מקבל.
<ד"ר איליה רזניק: ביקשתי את זכות הדיבור – למה רופא לא מקבל?
קארין אלהרר: אתה קיבלת זכות דיבור.
קארין אלהרר: אדוני, לא כך מתנהל דיון.
<איליה רזניק: אני מתנצל.
<איליה רזניק: חולה צריך לקבל את זה ממני ולא מהם.
קארין אלהרר: אדוני, כשמתנצלים זה אומר שבאמת מתכוונים לזה.
קארין אלהרר: אם אתה מתנצל וממשיך לדבר, לא התכוונת.
<ד"ר איליה רזניק: המצב עגום לגמרי.
<ד"ר איליה רזניק: אני רק מתקן את המצב.
קארין אלהרר: תסבירו לי למה לא למטופל או לרופא.
<ד"ר מיכאל דור: זה רק יסבך.
קארין אלהרר: מה מסבך?
שרן השכל: או למה לחילופין לא לשלוח לקופות החולים, כמו שקופות החולים יודעות להנפיק כל מיני אישורים לכל דבר.
קארין אלהרר: אבל אין להם שם את התרופה.
שרן השכל: למה גורם מסחרי מקבל - - -
תמר זנדברג: למה רישיון נייר?
תמר זנדברג: זה רישיון שהם הולכים איתו שנה – למה נייר ולא כרטיס מגנטי?
תמר זנדברג: זה איזה נייר, וכל שוטר שעוצר, בין אם זה שוטר תנועה וכו', צריך להוציא את הנייר הזה, שנקרע, הולך לאיבוד וכו'.
<יובל לנדשפט: אני מצטרף להמלצה.
קארין אלהרר: נו, אז מה אתם עושים בעניין?
תמר זנדברג: זו המלצה אליכם.
תמר זנדברג: מה, אני אנפיק את הכרטיס המגנטי?
<קריאה: זו אותה המלצה שהיתה לפני שנתיים ובמאהל לפני ארבע שנים.
קארין אלהרר: אני רוצה לדעת מה אתם עושים היום כדי להעביר את זה לכרטיס מגנטי או לכל הפחות לכרטיס מנוילן.
<יובל לנדשפט: אני מציע שלא לבזבז כרגע את האנרגיה שלנו כדי להסב את הרישיון.
<יובל לנדשפט: בסוף זה צריך להיות נייר מקורי.
<יובל לנדשפט: אולי נעשה את זה בהמשך.
שרן השכל: רישיון נהיגה הוא גם תעודת מקור.
<יובל לנדשפט: אין בעיה.
<יובל לנדשפט: אני רוצה שתתלוו אלי ליום אחד ותראו מה זה לעשות הליך כזה.
תמר זנדברג: אנחנו לא מתלוות אליך, זה לא התפקיד שלנו.
קארין אלהרר: אני מוכנה.
<יובל לנדשפט: בסופו של דבר סל האמצעים מוגבל מאוד, ואני אסביר למה.
<יובל לנדשפט: היות שתוך מספר חודשים ניכנס למצב שבו חולה ילך לרופא והרופא ייתן לו במקום את אותו רישיון - - -
קארין אלהרר: זה יהיה רישיון מנייר?
<יובל לנדשפט: אם יקצו לנו לתת לכל רופא כזה מדפסת כרטיסים מגנטיים, נקנה.
<קריאה: כשאתה הולך ללמוד נהיגה, המורה לא מנפיק לך את הרישיון אלא משרד הרישוי.
קארין אלהרר: אני רוצה שתדבר איתי על הספקים.
<יובל לנדשפט: היום אנחנו עדיין חיים במצב שהיה עוד טרם היק"ר, שהיק"ר הוקם על מנת לשנות אותו ולהביא למדיקליזציה.
<יובל לנדשפט: המצב הוא שיש רק שמונה מגדלים.
<יובל לנדשפט: רק.
<קריאה: וכבר שלוש שנים והמצב יותר גרוע.
<יובל לנדשפט: לא, המצב הרבה יותר טוב, פשוט כמות המטופלים גדלה.
<יובל לנדשפט: כמות המטופלים גדלה וכמות נותני השירות לא גדלה.
<יובל לנדשפט: זה הביא אותנו למצב הזה ואני מבין את אותם אנשים שצועקים.
<יובל לנדשפט: המדיקליזציה תפתור את הכל, כיוון שיהיו בתי מרקחת.
<יובל לנדשפט: המטופל יקבל את הרישיון והכל וילך לבית מרקחת שהוא רוצה.
קארין אלהרר: הבנתי, אבל אתה אומר שזה יהיה רק בסוף השנה.
<יובל לנדשפט: נכון להיום, לשלוח את זה בדואר – אנחנו יכולים לעשות.
<יובל לנדשפט: חשבנו בעבר לעשות את זה, שקל את זה מנכ"ל משרד הבריאות והגיעו למסקנה שלאור יכולותיו "המפוארות" של הדואר דאז - - -
קארין אלהרר: הוא השתפר מאז.
קארין אלהרר: עשינו כמה דיונים בוועדה.
<יובל לנדשפט: נשקול את זה מחדש.
<יובל לנדשפט: נעלה את זה למנכ"ל, ואם כן – נשלח.
<יובל לנדשפט: לנו יהיה הרבה יותר פשוט להכניס את זה למעטפות ולשלוח.
<יובל לנדשפט: נקצה גם תקציב לדואר רשום ותהיה לנו גם אסמכתא שהמטופל קיבל.
<יובל לנדשפט: אם יוחלט – נמלא את זה באהבה.
<ד"ר מיכאל דור: אוקיי, הרישיון יגיע עליו בדואר, יומיים-שלושה-ארבעה, ולאחר מכן הוא צריך להתקשר לחברה.
<יובל לנדשפט: לא, הוא יצטרך לקחת את זה בדואר רשום.
<ד"ר מיכאל דור: דואר רשום הוא עוד מכה.
<ד"ר מיכאל דור: אחר כך הוא יצטרך לפנות לחברה, לקבוע איתה פגישה כדי להגיע אליהם עם הרישיון.
<ד"ר מיכאל דור: אתם מכניסים פה משהו - - -
<יובל לנדשפט: זה סיבוך גדול מדי לתקופה קצרה מדי.
קארין אלהרר: אוקיי, אני יכולה להבין את השיקולים האלה.
קארין אלהרר: אבל למה אם אני רוצה לעבור ספק, אני צריכה להחזיר לכם את הרישיון?
<קריאה: גם שינוי כתובת.
<קריאה: כל דבר כזה הוא תהליך מורכב.
תמר זנדברג: אל תעברי דירה.
<יובל לנדשפט: זה רק החוק בארץ.
<יובל לנדשפט: כמו שאין שני רישיונות לאותו אקדח.
<יובל לנדשפט: מדובר על רישיון, ובגלל שזה רישיון נשיאה מסוכן, יש רק אחד.
<יובל לנדשפט: הטיפול הזה בכלל לא יפתור את זה, מכיוון שמטופל שרוצה לעבור מגדל, הוא ניגש למגדל החדש ונותן לו.
<יובל לנדשפט: יש לו כבר את הכמות החודשית אצלו, הוא ניגש למגדל החדש, נותן לו את הרישיון - - -
<קריאה: שאני אעשה פעולה לא חוקית – רגע, מה שהוא אומר עכשיו הוא לא חוקי.
<קריאה: לא חוקי להשאיר אותי בלי רישיון.
קארין אלהרר: אדוני, אם אתה לא יודע לשבת ולהיות בשקט, אתה תצא, תשתה קפה ותתרענן.
<יובל לנדשפט: המגדל עושה את זה באותו מפגש שבועי עם הרפרנטיות שיש להם אצלנו.
<יובל לנדשפט: בעתיד, גם זה לא יהיה.
<יובל לנדשפט: הוא ילך לרופא שלו.
<יובל לנדשפט: במדיקליזציה הוא ילך לרופא, הוא גם לא יצטרך מגדל, כי הוא יוכל בעצמו לבחור את בית המרקחת שבו הוא קונה וכן את הסוג.
<יובל לנדשפט: המטופל יוכל בעתיד לקנות סוג בבית מרקחת כזה או אחר.
<יובל לנדשפט: אני אומר שוב, אין אח ורע למהירות שבה זה מתבצע.
<יובל לנדשפט: נכון, למטופלים, לחולים, זה לא מספיק מהר.
<יובל לנדשפט: לו אני הייתי מטופל או חולה, אני מניח שגם אני הייתי אומר בדיוק אותו הדבר.
<יובל לנדשפט: דרך אגב, הרופאים שיושבים פה אומרים לנו, וכך כל האיגודים הרפואיים, כולל אר"י: משוגעים, לאן אתם רצים?
<יובל לנדשפט: באיזו מהירות אתם רצים?
<יובל לנדשפט: אמר המשנה למנכ"ל הקודם שאם כולם צועקים עליו פעמיים ביום, סימן - - -
קארין אלהרר: לא, זה לא בעניין הזה.
קארין אלהרר: אחרונת הדוברים, לי פרי, בבקשה.
<לי פרי סטריקיל: אני סובלת מפוסט-טראומה וכתוצאה מזה אני סובלת מהפרעת זהות אסוציאטיבית, מה שאומר שאני חיה עם אישיויות נוספות.
<לי פרי סטריקיל: באמצעות הקנביס אני יכולה להיות אימא, חברה, אחות.
<לי פרי סטריקיל: אני סובלת ממינונים נמוכים, ואחרי שנתיים שאני מתחננת קיבלתי העלאה ל-50.
<לי פרי סטריקיל: אני עדיין סובלת מחוסר מינון.
<לי פרי סטריקיל: אבל אני רוצה להגיד משהו – במדינת ישראל יש עוד כמוני.
<לי פרי סטריקיל: יש לי חברה שלא קיבלה רישיון לקנביס, והיא היום החבר שלי, כי הרבה יותר קל היה לתת לה הורמונים מאשר לעזור לה להיות אימא או משהו.
<לי פרי סטריקיל: היא כבר לא תהיה החברה שלי והיא גם לא תקבל רישיון קנביס, כי ההסבר הוא שעכשיו היא מה שהיא רוצה להיות, היא לא צריכה טיפול.
<לי פרי סטריקיל: זה לא נכון, כי אנשים כמוני סובלים מאוד בניסיון להשתלב חברתית.
<לי פרי סטריקיל: אני בת 44 ואני רוצה להיות סבתא יום אחד.
<לי פרי סטריקיל: אני מאוד מקווה שההתמודדות עם חוסרי המינון האלה לא יביאו אותי לאבדון.
<לי פרי סטריקיל: אני ממש רוצה לנצח את המלחמה הזאת.
<תומר טל: כולנו בחוסר רפואי, כל החולים בישראל, כי הם קבעו מינון שלא קיים בעולם.
<תומר טל: לפני שהם היו היה משרד, היה מינון של 80 גרם ולא היה חולה אחד בישראל בחוסר רפואי.
<תומר טל: הם החליטו החלטה בירוקרטית, בלי ידע.
<תומר טל: דור אמר: אני לא ידעתי כלום לפני שנכנסתי לתחום הקנביס, אבל הוא החליט החלטה רפואית להוריד למטופלים כמוני מ-200 גרם ל-80 גרם ל-20 גרם.
<תומר טל: מה קורה?
<תומר טל: מטופל צריך ללכת שבע פעמים בשנה, או בשנתיים או בשלוש, כדי להגיע לכמות שתסגור לו חודש.
<תומר טל: הוא לא מצליח להיגמל מהתרופות שלו – הדרכתי יותר מ-2,000 איש בחווה הכי גדולה.
<תומר טל: אני הייתי מטפל ב"תיקון עולם", החברה הכי גדולה ומוערכת בעולם, והורדתי 3,000 מתרופות שכמעט הרגו את האנשים.
<תומר טל: ברגע שאתה לא נותן להם מינון ראשוני של מינימום 80 גרם, אי אפשר להוריד אותם מתרופות.
<תומר טל: הם קבעו את זה וגם גרמו לי שעד היום, שבע שנים, עוד לא הגעתי למינון שלי.
<תומר טל: אני קונה באלפי שקלים כל חודש מסוחרי סמים, אני ועוד 30,000 חולים.
<תומר טל: אגב, החולים שקיבלו השנה אישור זה רק מרופאים פרטיים, כי המערכת שלהם סגורה.
<תומר טל: הם הצילו אותנו.
קארין אלהרר: מה זאת אומרת, איך אפשר לקבל אישור מרופאים פרטיים?
<קריאה: את צריכה לשלם כסף.
תמר זנדברג: בגלל המצוקה נוצר לא שוק פרטי, שוק מאכערי, עברייני בחלקו, שגובה 1,200 – שזה אולי רק לתור לרופא פרטי – אבל גם גובה 8,000 ו-10,000 שקלים על תיווך, כדי לקשר אותך לרופא שייתן.
תמר זנדברג: נוצר שוק מאכערי היסטרי.
<תומר טל: אחר כך צריך ללכת לרופא מומחה ומשלם - - -
קארין אלהרר: חברים, אני כבר אחרי הזמן.
קארין אלהרר: ד"ר דניאל מישורי, מרצה לאתיקה באוניברסיטת תל-אביב.
<ד"ר דניאל מישורי: תודה רבה.
<ד"ר דניאל מישורי: אני לא רופא, אני מרצה לאתיקה באוניברסיטת תל-אביב.
<ד"ר דניאל מישורי: אני חייב להגיד שאם הייתי רופא, הייתי בדיון הזה במבוכה אדירה, מכיוון שיש כאן שתי בעיות גדולות – המישור האתי והמישור המקצועי.
<ד"ר דניאל מישורי: אני אדבר עליהם בקצרה.
<ד"ר דניאל מישורי: במישור האתי – התחלה של ביו-אתיקה זה כבוד החולה.
<ד"ר דניאל מישורי: זה אפילו נכנס לחוק זכויות החולה.
<ד"ר דניאל מישורי: הבסיס לכבוד החולה זה הסכמה מדעת.
<ד"ר דניאל מישורי: בפרוצדורה של הסדרת הקנביס הרפואי עובדים הפוך – אנחנו נחייב אותך למסור כל מיצוי תרופתי, מה שאומר שתרופות שאתה לא מוכן לקחת, אתה תהיה חייב לקחת כדי לקבל את הטיפול שאולי יעזור לך.
<ד"ר דניאל מישורי: אגב, על-פי הספרות, על-פי המדע, הטיפול הזה אינו רעיל, הוא לא טוקסי.
<ד"ר דניאל מישורי: אז יכולות להיות קצת בעיות זיכרון, אולי קצת סיכונים אחרים, אבל הרבה פחות מאשר הסיכונים של הטיפולים שמחייבים אותם לקחת.
<ד"ר דניאל מישורי: הנקודה השנייה – עיקרון של שיעור ראשון בביו-אתיקה: קודם כל, אל תזיק.
<ד"ר דניאל מישורי: לא יכול להיות שמחייבים מיצוי תרופתי בתרופות קשות, כאשר קיימת אלטרנטיבה פחות מסוכנת.
<ד"ר דניאל מישורי: היום זו האלטרנטיבה שלא נותנים לא למטופלים, ועוד יותר – לא למטפלים.
<ד"ר דניאל מישורי: העיקרון השלישי הוא כמובן הפחתת סבל והבטחת הטיפול המיטבי.
<ד"ר דניאל מישורי: גם פה המערכת עובדת הפוך – המערכת אומרת שקודם כל נמצה את טיפול קונבנציונלי, שמרני, ולא ניתן את הטיפול הטוב ביותר.
<ד"ר דניאל מישורי: זו הנקודה האתית במילה אחת.
<ד"ר דניאל מישורי: בנוגע להיבט המקצועי – ב-15 השנים האחרונות העולם עבר מהפכה.
<ד"ר דניאל מישורי: ממשהו שחשבו שהוא סם מסוכן, התברר שהוא נותן מענה מיטבי או לפחות מענה טוב מאוד לסדרה ארוכה של מצבים רפואיים, עד כדי ריפוי.
<ד"ר דניאל מישורי: ומרגע שאנחנו יודעים את זה, מתברר שהמומחיות הקודמת שלנו היתה לא מעודכנת, כי יש פה משהו שעובד אחרת.
<ד"ר דניאל מישורי: יש פה משהו שעובד לא על-ידי זיהוי של so called החומר הפעיל, אלא דווקא אלמנט "אפקט הפמליה".
<ד"ר דניאל מישורי: אנחנו צריכים את כל התרכובת הזאת ביחד, לא חייב להיות תרופה.
<ד"ר דניאל מישורי: המערכת עדיין עובדת במוד הישן ומתייעצים עם השמרנים שאומרים: אל תאפשרו התוויה לפיברומיאלגיה.
<ד"ר דניאל מישורי: לסיכום, כשמדברים פה על מדיקליזציה, זה לכאורה במובן החיובי, אבל כל בוגר מדעי החברה יודע שמדיקליזציה זה ההיבט השלילי שבו נותנים כוח יתר לממסד הרפואי על חשבון הבריאות וההתנהלות המקצועית והאתית.
<ד"ר דניאל מישורי: היום יש קנביס שניתן במרשם רופא בלבד וזו תרופה שנקראת סאטיבה, שהיא בסך הכל מיצוי רגיל של קנביס עם מין שפריץ - - -
קארין אלהרר: ד"ר מישורי, בתחילת הדברים שלך אמרת שאתה לא רופא, אלא מרצה לאתיקה - - -
<ד"ר דניאל מישורי: ומבין במדע.
קארין אלהרר: בסדר, אוקיי, אני מכבדת את זה, אבל אני מציעה שנסתפק בזה.
קארין אלהרר: ליאורה, מנהלת חטיבה במשרד מבקר המדינה, בבקשה.
<ליאורה שמעוני: הנושא של הקנביס הרפואי נמצא על השולחן שלנו כבר הרבה זמן ואנחנו עוקבים אחרי מה שקורה.
<ליאורה שמעוני: המתנו לדוח ביקורת הפנים של משרד הבריאות בנושא ועכשיו מתוודעים לכך שיש תהליכים שאמורים לשנות את כל תהליך האישורים.
<ליאורה שמעוני: אין ספק שאחת הבעיות המרכזיות היא בעיית הבירוקרטיה הסבוכה שכרוכה בכל תהליך האישור, מעבר לשאלות של אתיקה, שאלות רפואיות ושיקול הדעת הרפואי, שכפי שאתם יודעים אנחנו לא נכנסים לשיקול דעת רפואי, אלא בודקים רק את היישום של החלטות הממשלה והחלטות של משרד הבריאות.
<ליאורה שמעוני: אני חושבת שבשלב הזה – כפי שאמר יובל, עד תחילת 2018 התהליך אמור להשתנות, הוא אמור להיות יותר יעיל – מבחינתנו נמתין ונראה איך התהליך הזה הולך להשתנות ואם חל שיפור בשירות שמקבל הציבור.
<ליאורה שמעוני: מצד שני, על מנת שהדבר הזה לא יישאר באוויר ללא טיפול, אתם יודעים שהכובע השני של מבקר המדינה הוא נציב תלונות הציבור, ובנציבות שלנו מתקבלות כנראה הרבה מאוד תלונות בנושאים האלה ובהן אנחנו מטפלים אחת לאחת, כך שאם יש עוד כאלה שמרגישים שהם נפגעים כתוצאה מכך שהם לא מקבלים שירות כפי שהם חושבים שהם צריכים לקבל, בשלב הזה זאת הכתובת.
<ליאורה שמעוני: אני מציעה למי שלא מכיר אותה, שיעשה בה שימוש.
קארין אלהרר: אני רוצה לסכם את הדיון ולהודות לחברות הכנסת על הטיפול השוטף לאורך כל השנה, להודות שהבאתן את זה לכאן לוועדה.
קארין אלהרר: דברים שנכנסים לוועדה אנחנו ממשיכים לעקוב אחריהם, אז נוספה לכן שותפה קטנה אבל עדיין שותפה לעניין הזה.
קארין אלהרר: אני חייבת להודות שנכנסתי מעט מבולבלת לסוגיה ויצאתי מוטרדת.
קארין אלהרר: מצד אחד יש לנו תוכנית ממשלתית ארוכת טווח, שאני מברכת עליה, כי ככל הנראה יש בה צורך, ואני מברכת גם על מה שנעשה.
קארין אלהרר: צריך לומר ביושר, הדברים נעשים, ואם ישראל מובילה בתחום הזה, אז אדרבה ואדרבה.
קארין אלהרר: אני חושבת שיש על מה לברך.
קארין אלהרר: אבל זה העתיד, והעתיד חשוב וזה טוב, אבל צריך גם להסתכל על כאן והיום.
קארין אלהרר: מכיוון שמדובר באוכלוסיה שזקוקה לטיפול או למוצר, לשירות, בצורה מאוד תלותית ומאוד קשה, צריך לעשות הכל, כולל הכל, על מנת שהמענה יינתן בצורה היעילה ביותר והטובה ביותר.
קארין אלהרר: אני מתרשמת שהדברים הטכניים פוגעים.
קארין אלהרר: הטכניקה הזאת הופכת בסופו של דבר גם למהות.
קארין אלהרר: כשאנחנו מדברים על מצב שבו אדם לא מקבל את הנימוקים בצורה מלאה, כי להגיד "זה לא עומד בהתוויה", אני מבינה למה בעיניים מסוימות זה עומד כנימוק, אבל אני גם מאוד מבינה למה זה לא כי אני לא יודעת מה זה אומר, מה ההתוויה הזאת, על מה אתם מדברים.
קארין אלהרר: אני חושבת שיש פה בעיה.
קארין אלהרר: כשאנחנו מדברים על ארבע נשות Back office, אנשים שהם מקלידים, אל מול מטר הבקשות, שלהבנתי גם לא הולך לפחות, אלא להפך – לעלות – אז אני מבינה שיש פה איזה חוסר הלימה בין הצורך לבין מה שיש למקום להציע.
קארין אלהרר: כשאני מדברת על מצב שבו אני כבר לא יודעת באיזה בית יש פקס ואני מדברת על עידן טכנולוגי שבו יש לנו כל כך הרבה אפליקציות ויכולות טכנולוגיות, אז זה כבר לא מתאים.
קארין אלהרר: תראו כמה זה מתסכל אנשים.
קארין אלהרר: אז כן הייתי באה מהמקום של להפחית את הקונפליקט.
<יובל לנדשפט: אפשר לשלוח את זה סרוק במייל.
<יובל לנדשפט: פקס הוא אחד מהאפשרויות.
קארין אלהרר: אם זה או – או, זה מצוין.
קארין אלהרר: אם זה גם וגם, לא עשינו כלום.
<יובל לנדשפט: זה לא גם וגם.
<יובל לנדשפט: זה או – או – או.
<יובל לנדשפט: או בדואר, או במייל או בפקס.
קארין אלהרר: זה נרשם בפרוטוקול ואני אוודא, כי אני אעשה ניסוי, שמותר גם במייל וגם יהיה מענה בהתאם.
קארין אלהרר: דהיינו, לא צריך לחכות שמישהו יבוא ויעביר את זה ממצב פקס למצב מייל.
קארין אלהרר: אני לא מאמינה שאני מבזבזת על זה שלוש דקות מהדיון.
<קריאה: כל פקס זה מייל, זה לא משנה.
קארין אלהרר: בסדר, אבל מישהו צריך להסב את זה.
<יובל לנדשפט: זה אוטומטית.
קארין אלהרר: אז התקדמנו לגמרי, אני ממש שמחה.
תמר זנדברג: כבר ארבע שנים אנחנו עם הפקס הזה.
תמר זנדברג: תפתחו מספר ווטסאפ, שאז פשוט מצלמים ושולחים.
קארין אלהרר: אני לא רוצה להכביר כאן במילים על איזה אפליקציה ואיזו טכנולוגיה תשתמשו, אבל אני כן אומרת שנעשה את כל המאמצים – אני יודעת שזה לא פשוט במשרדים ממשלתיים – כדי לגרום לזה להיות מה שיותר נגיש לציבור, כי זה חשוב.
קארין אלהרר: אני חוזרת ואומרת, לוועדה אין עניין להתחיל להתווכח על העניין הרפואי.
קארין אלהרר: זה לא ב-scope , זה לא משהו שאנחנו יכולים בכלל להתחרות עם רופאים.
קארין אלהרר: יש לנו עניין על האיך זה נעשה, שזה ייעשה בשקיפות מלאה.
קארין אלהרר: גם אם אומרים לא, שהלא יהיה מנומק.
קארין אלהרר: לנושא של התייעצות עם רופאים – זה יחסוך לכם עוד דיון, עוד בקשה, עוד פקס, עוד מייל, עוד קונפליקט.
קארין אלהרר: דברו איתם.
קארין אלהרר: הם קולגות, תדברו.
קארין אלהרר: תוך שבוע אני מבקשת לקבל מהיק"ר לוח זמנים, איך אנחנו מתקדמים לקראת הרפורמה המלאה.
קארין אלהרר: דהיינו, מה קורה כל חודש עד לינואר 2018, שאז זה אמור לעבוד.
קארין אלהרר: לעניין הפקס – אתם אומרים שלא צריך את זה.