GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אילנה גלייטמן: צריך לפנות לאשת הקשר של משרד הרווחה עם הכנסת.
קארין אלהרר: יש לך את המכתב פה?
קארין אלהרר: אני יכולה לראות אותו?
<אילנה גלייטמן: אני לא חושבת שזה יצא בצורה כזאת אבל נוכל לתת לך את זה.
קארין אלהרר: סקר צרכים.
<לימור לוריא: אם הבנתי נכון ממינהל המחקר אצלנו, אנחנו משתדלים שסקר צרכים יתחיל בשבוע הבא.
<לימור לוריא: זה בעקבות ועדת שמחון.
<לימור לוריא: היה להם שם עיכוב והם מתחילים את הפרה-טסט.
קארין אלהרר: אף אחד לא רצה את ועדת שמחון הזאת.
קארין אלהרר: אז זה פוגע גם בדברים אחרים?
<לימור לוריא: בשבוע הבא הם יפעילו את הפרה-טסט.
<לימור לוריא: זה העדכון שקיבלתי ממינהל המחקר אצלנו.
קארין אלהרר: אתם מתואמים?
<אילנה גלייטמן: מתואמים לגמרי.
<אילנה גלייטמן: העברנו את כל החומר, את כל הקבצים, בנינו ביחד את השאלון, הכול "סגור".
<אילנה גלייטמן: עכשיו זה העיבודים שלהם והשאלות.
<קריאה: במה זה קשור?
קארין אלהרר: הכרה הדדית – מי יודע לענות תשובה?
<לימור לוריא: אני רוצה לעדכן ולעשות סדר.
<לימור לוריא: אם אתם זוכרים, באחד הדיונים הקודמים זה עלה.
<לימור לוריא: הייתה הסכמה מסביב לשולחן, שברגע שאדם עם עיוורון הגיע, בין למשרד הרווחה ובין לביטוח הלאומי, הוא לא צריך לעמוד בפני ועדות נוספות.
<לימור לוריא: בעניין הזה אנחנו מסכימים וזה עובד.
<לימור לוריא: אבל הייתה בעיה של העברת נתונים אוטומטית, כי בשלב הראשון זה היה ידני ולא עבד כפי שצריך מבחינתנו.
<לימור לוריא: עברנו הרבה גלגולים של ועדות למסירת מידע.
קארין אלהרר: רק כדי לסבר את האוזן, היום כאשר בא מישהו נבדק בשירות לעיוור או אצלכם – זה מספיק?
<לימור לוריא: בגדול, כן.
<לימור לוריא: הבעיה במידע האוטומטי הייתה שאני צריכה את טופס הבדיקה, שיש גם אצלו.
<לימור לוריא: ברגע שיש לו את טופס הבדיקה אנחנו מבחינתנו לא צריכים יותר.
<לימור לוריא: אני מזכירה לכולם, מאוקטובר 2015 רופאי משרד הרווחה הוסמכו כרופאי הביטוח הלאומי ובכך פתרנו את הבעיה.
<לימור לוריא: ועדיין לא הרגשנו בנוח משום שזה לא עובד היטב, כי עדיין האדם צריך להגיש.
<לימור לוריא: הרעיון היה שנחסוך גם את זה.
<לימור לוריא: דרך אחת הייתה להחתים אותו ואז להעביר אחד-אחד, ודרך שנייה הייתה לפעול דרך הוועדה למסירת מידע כדי שהמידע בינינו יעבור אוטומטית.
<לימור לוריא: אם אדם בא אלינו קודם – המידע יעבור לשם, ואם בא אליהם קודם – המידע יעבור אלינו.
<לימור לוריא: ב-1 ביוני הביטוח הלאומי העביר את המלאי ואני מקווה שמ-1 ביולי נעביר באופן שוטף למשרד הרווחה.
<לימור לוריא: משרד הרווחה בימים אלה גם כן מעביר ונערך כדי שעד 1 ביולי אנחנו נקבל גם מלאי וגם שוטף.
<אילנה גלייטמן: ב"מלאי" הכוונה להיסטוריה.
<לימור לוריא: נכון, זו מילה לא מוצלחת.
<לימור לוריא: הכוונה היא לכל האנשים שפעם היו אצלנו ועוד לא הגיעו לרווחה, ולהיפך.
<מירב הירש: לכמה זמן?
<לימור לוריא: זה לגבי ההכרה ההדדית.
<לימור לוריא: אנחנו מקווים שמ-1 ביולי נהיה בדרך ונגמור את כל הסאגות של העברות מידע.
<לימור לוריא: אנחנו לא חוזרים בנו בעניין הזה.
<לימור לוריא: אנחנו חושבים שלא צריכה להיות בדיקה נוספת.
<לימור לוריא: לעניין תשלומים רטרואקטיביים – חשבתי שזה הנושא הבא.
<מירב הירש: עוד לפני כן אני מבקשת להעיר.
<מירב הירש: הנוהל המשותף נוצר כבר בפברואר 2015.
<מירב הירש: למעשה כאשר היינו פה ראינו שהנוהל לא עובד ואז יש לנו פספוס של 8 חודשים שבתוכם נכנסו עוד קרוב ל-1,000 תעודות עיוור שיש איתן בעיה.
<מירב הירש: הדיון פה נערך באוקטובר 2016 ואז פרופסור מור יוסף אמר שיחיל את זה רטרואקטיבית, כלומר לאוקטובר 2015.
<מירב הירש: כביכול הייתה פרוצדורה, שגם דיווחו עליה למבקר המדינה, שהייתה אמורה להתחיל מפברואר 2015.
<מירב הירש: 1,000 בעלי תעודות העיוור האלה – יש אנשים שיש איתם חסרים, הם לא מקבלים את אחוזי הנכות שלהם כפי שצריך, הם לא מקבלים שר"מ כפי שצריך.
<מירב הירש: יש לי מקרים גם מ-2016.
קארין אלהרר: מה קורה עם ה-1,000 האלה?
<לימור לוריא: אסביר לעניין התשלומים הרטרואקטיביים.
<לימור לוריא: יש לנו בעיה שאני מקווה שיעזרו לנו לפתור אותה.
<לימור לוריא: בחוק הביטוח הלאומי, סעיף 208 קובע: "רופא מוסמך".
<לימור לוריא: הבעיה שלנו היא שהרופאים הוסמכו רק באוקטובר 2015 וזה המועד הראשון שאליו הלכנו.
<לימור לוריא: אומרת מירב הירש נכון, הייתה נכונות גם לפני כן, אבל מבחינה חוקית הרופא שקבע שם הוא רופא אמון של משרד הרווחה ולא רופא מוסמך של הביטוח הלאומי.
<לימור לוריא: זו הייתה הלוגיקה מדוע קבעו אוקטובר 2015.
קארין אלהרר: אין אפשרות לעשות הסמכה רטרואקטיבית?
קארין אלהרר: הבירוקרטיה תהרוג אותנו.
<לימור לוריא: אם עושים רטרואקטיבית אז לכאורה למה ללכת רק מפברואר?
<לימור לוריא: כל אדם שהוכר במדינת ישראל באיזה משרד- - -
קארין אלהרר: לא, זה קצת שונה כי היה פה מהלך שכבר הייתה איזו הבנה.
<לימור לוריא: הרעיון היה שאדם עם 90% ליקוי ראייה – זה עבד גם במשרד הרווחה וגם אצלנו שנים רבות.
<לימור לוריא: בהתחלה הייתה דרישה שברגע שהוכרת במשרד אחד – בואו ניתן את הזכויות.
<לימור לוריא: יש לזה משמעויות.
<לימור לוריא: יש לנו בעיה חוקית עם הצורך ברופא מוסמך.
<לימור לוריא: אני מוכנה לבדוק את זה משפטית פעם נוספת.
קארין אלהרר: הייעוץ המשפטי שלכם עבר על הדברים ולא נמצא פתרון יצירתי?
<לימור לוריא: לאחרונה רועי קרת חזר לשורותינו.
<לימור לוריא: נבדוק שוב עם רועי קרת אם יש איזה רעיון יצירתי.
קארין אלהרר: חבל, מדובר בקבוצה מצומצמת יחסית.
קארין אלהרר: זה המון אנשים אבל ביחס לאוכלוסייה מספרם קטן.
<מירב הירש: עדיין יש לנו מקרים, אנחנו מציגים היום בוועדה לפניות הציבור מקרים פרטניים שנמצאים כבר במהלך התקופה, שכבר יש נכונות וכבר יש הסמכה, ועדיין הם לא מצליחים לקבל את הזכויות שלהם כפי שצריך.
<מירב הירש: לדוגמה יש אישה שמקבלת דמי ליווי ותאריך ההנפקה של התעודה שלה – היא קיבלה תעודת עיוור בפברואר 2016, כלומר כבר במהלך התקופה הזאת.
<מירב הירש: דמי ליווי אומר שהיא מקבילה ל-100% אחוזי נכות רפואית ולמעשה היא אמורה לקבל אוטומטית גם את הנכות הרפואית שלה, גם את קצבת הנכות, בהתחשב בזה שיש אובדן כושר עבודה, וגם שר"מ אוטומטית.
<מירב הירש: למרות שהיא הגישה בקשה ולמרות שהיו נתונים לקח יותר משנה עד שפתרנו את המקרה הזה, ואז היא גם לא יכלה לקבל תשלומים רטרואקטיבית אלא רק לתקופה קצרה יותר.
<מירב הירש: נגרמים לאוכלוסייה שלנו הפסדים כלכליים וגם בירוקרטיה.
קארין אלהרר: לא הבנתי למה לקח שנה.
<מירב הירש: את זה כבר נציגי הביטוח הלאומי יצטרכו להסביר.
<לימור לוריא: אני לא מכירה את המקרה הספציפי הזה.
<מירב הירש: זה מקרה שנפתר אחרי ששלחנו מכתב לפרופסור שלמה מור יוסף והשתמשנו בהנחיה שלכם, שאומרת שהולכים לטובת המבוטח.
<מירב הירש: אבל יש לנו עוד המון מקרים כאלה.
<לימור לוריא: נסביר על מה מדובר.
<לימור לוריא: בעצם יש בעיה.
<לימור לוריא: אני מצטערת, אין כאן רופא שאוכל להיעזר בו.
<לימור לוריא: אין אחידות בהחלטות בין הרופאים ככל שמדובר בשדה ראייה ואנחנו בבעיה.
<אילנה גלייטמן: זו לא בעיה.
<אילנה גלייטמן: הקמנו לאחרונה ועדה של רופאים שתקבע קריטריונים לשדה ראייה.
<אילנה גלייטמן: אסביר בקצרה.
<אילנה גלייטמן: רופאים לימדו אותנו ששדה הראייה יכול להיקבע מהרדיוס של אמצע העין או מהרדיוס של מיקום הליקוי כי יכול להיות שהאדם באמצע העין בכלל לא רואה אבל למטה הוא כן רואה אז אפשר למדוד את זה גם שם.
<אילנה גלייטמן: יש כל מיני מדידות.
<אילנה גלייטמן: אם בשתי העיניים יש לו עיוורון בחצי של כל עין, האם זה משלים או לא משלים?
קארין אלהרר: נשמע למישהו הגיוני שרופא אחד יחליט כך ורופא שני יחליט אחרת?
<אילנה גלייטמן: כן, זה קורה בכל העולם.
<אילנה גלייטמן: בדקנו מה קורה בעולם.
<אילנה גלייטמן: בכל העולם נערכים דיונים מאיפה מודדים שדה ראייה.
קארין אלהרר: אז הולכים לטובת המבוטח.
<אילנה גלייטמן: יושבים הרופאים – יש לנו ועדת רופאים מתנדבים – בימי שישי הם יושבים מרצונם החופשי, צריך לראות את זה, צריך להוריד את הכובע בפני הוועדה, באמת פרופסורים בכירים ביותר, שכל אחד אחראי על תחומי מחלות אחרות, כי כל מחלה שייכת לעולם אחר ולכל מחלה יש השלכות אחרות, והם מוציאים את המסקנות שלהם.
<אילנה גלייטמן: זה בדיוק הדיון שמתנהל.
<מירב הירש: אבל בינתיים נגרם נזק.
קארין אלהרר: מתי הוועדה אמורה לסיים את עבודתה הברוכה?
<אילנה גלייטמן: אחר-כך היא תהיה ועדה שוטפת מייעצת.
<לימור לוריא: יש לנו מכתב מן המנכ"ל פרופסור שלמה מור יוסף.
<לימור לוריא: ממש לפני היציאה, בפברואר, אמרנו: מה שטוב לאזרח.
<לימור לוריא: בגדול, אם אדם הגיע קודם אלינו או קודם אל משרד הרווחה – זה לא משנה.
<לימור לוריא: ברגע שניתנה החלטה לגביו – זהו.
<לימור לוריא: הבעיה היא שיש אי הסכמות ויש פערים בהחלטות בין הרופאים.
קארין אלהרר: אז מה נעשה?
<לימור לוריא: אני מציעה שנכתוב ונעביר את זה ללשכה הרפואית שלנו והם יגיבו.
קארין אלהרר: אני רוצה להבין, מראש אמרנו שלא רוצים את כל הבירוקרטיה הזאת.
קארין אלהרר: הרי זו הייתה הכוונה.
קארין אלהרר: לא שתהיה חוות דעת כזו וחוות דעת אחרת.
קארין אלהרר: מראש אמרנו שזה מה שאנחנו רוצים.
<קריאה: נראה אותך חותכת בירוקרטיה.
קארין אלהרר: זה מה שאני מנסה.
קארין אלהרר: לא אמרתי שאצליח אבל כן התחייבתי לנסות.
קארין אלהרר: אם זו מראש הייתה הכוונה אז אנחנו הולכים לרופא שנתן החלטה ומיישמים את ההחלטה הזאת, ולא אכפת לי מה אמר הרופא השני.
קארין אלהרר: למה זה לא קורה?
<נורית חי יהודה: האם רופא אמון של שירות הוא רופא מוכר?
<לימור לוריא: כן, מאוקטובר 2015.
<לימור לוריא: יכול להגיע אותו אדם לשני רופאים שונים, אחד יקבע שדה ראייה כזה והשני יקבע שדה ראייה אחר.
<לימור לוריא: צריך למצוא פתרון ולהגיע לקריטריונים אחידים שיהיו ברורים גם לאנשים עם ליקויי ראייה וגם לרופאים.
<נורית חי יהודה: הפתרון הוא לבדוק איזו בדיקה לשדה ראייה נעשתה, שאותו רופא ישאל את הרופא השני האם זה נעשה באותו מכשיר.
קארין אלהרר: אני לא רוצה שהוא ישאל.
קארין אלהרר: מירב הירש, יש לך פתרון יצירתי?
<מירב הירש: כן, יש לי פתרון יצירתי.
<מירב הירש: הרי מתי אדם מגיע לבדיקה אצל רופא נוסף?
<מירב הירש: אם יש לו נכויות נוספות, כי הוא לא אמור להגיע.
<מירב הירש: ברגע שהוא מגיע עם תעודת עיוור, כי הוא כבר קיבל אותה, אז הרופא שלכם לא צריך לבדוק אותו לעניין ראייה.
<מירב הירש: הוא צריך לבדוק אותו רק לעניין הנכויות הנוספות.
<לימור לוריא: ראשית, יש עניין של תחולות, פעמים רבות הוא יכול לקבל גם אחורה.
<לימור לוריא: אנחנו נותנים קצבאות שנה אחורה אז פעמים רבות הוא יכול לבדוק אם זה מחלת ראייה מתקדמת, יכול להיות שמגיע לו גם על קודם ולכן לפעמים נערכות בדיקות עיניים.
<לימור לוריא: אני רואה פתרון, שאם נקבל את המידע באופן שוטף אז לכאורה לא צריך בדיקה נוספת כי הם מעבירים את זה בקובץ.
<לימור לוריא: נראה לי שאולי משם תבוא הישועה כי אז אוטומטית נותר לנו רק להשלים תנאים מינהליים.
<לימור לוריא: אפשר לפתור את זה כך.
קארין אלהרר: מירב הירש, זה פתרון ראוי, נכון?
<מירב הירש: נראה שכן, אבל השאלה מה אנחנו עושים.
<מירב הירש: נדבר על זה היום גם בוועדה לפניות הציבור.
<מירב הירש: אותנו מעניין שהאנשים האלה יקבלו הכרה, שנגמור את הטיפול במקרים האלה.
קארין אלהרר: גם אנשי המוסד לביטוח לאומי רוצים את זה.
<מירב הירש: אני מקווה שהמנהל הרפואי יהיה נוכח בוועדה לפניות הציבור ויתייחס לפניות ששלחתם.
<קריאה: אפשר לשאול משהו את הנציגים הנכבדים שלנו?
<אבי כהן: אני מ"שומרי הסף" וכן מן "המרכז לעיוור".
<אבי כהן: יש פה נציגים של משרד הרווחה, למשל אילנה גלייטמן, ויש פה נציגים מן הביטוח הלאומי.
<אבי כהן: אני שומע מהמון חברים שלי שהם לקויי ראייה ועיוורים, שהרופאים שלכם נוקשים וממש לא מדייקים בדברים שלהם.
<אבי כהן: אני שומע אנשים שאני מתהלך איתם ומבין כמה הם רואים, שממש מגיע להם תעודות עיוור ואתם ממש נוקשים.
<אבי כהן: אפילו מגיע להם יותר ואתם פוסלים משום מה אנשים כאלה ואחרים.
<אבי כהן: בקשר למה שדיברו לפני כן עם אילנה גלייטמן, הרי אנחנו מקבלים דמי ליווי, אז איך זה שאין להם את הכתובות?
<מירב הירש: דמי הליווי עוברים לבנק.
<אבי כהן: דבר שני, אני רוצה להבהיר שאנחנו מקבלים דמי ליווי בסכומים הרבה יותר קטנים מהנכים, שמקבלים סכומים של פי שלוש מאתנו.
<אבי כהן: אני רוצה להבין למה.
<אבי כהן: האדם העיוור צריך יותר סיוע בניידות וצריך אדם מלווה יותר מאשר נכה על כיסא גלגלים.
<מירב הירש: אני רוצה להתייחס לזה.
<מירב הירש: לנושא דמי הליווי – אני מזכירה שגם זה היה על הפרק.
קארין אלהרר: זה נמצא על הפרק.
<מירב הירש: נדבר על זה.
<מירב הירש: הייתה הבטחה של משרד הרווחה, שהם יבדקו את עדכון תעריף דמי הליווי, אך עדיין לא קיבלנו לזה התייחסות.
קארין אלהרר: גם אנחנו לא.
קארין אלהרר: את בחברה טובה.
<מירב הירש: אשמח שנדון על זה.
<מירב הירש: באשר למכתבים ולכתובות – אני רוצה להזכיר שאמרנו כאן כמה פעמים בישיבות קודמות, אילו היה יוצא מכתב בצורה מסודרת מ"השירות לעיוור" לכל בעלי תעודות העיוור באשר הם עם בקשה לקבל בחוזר את הכתובות הנכונות שלהם למשלוח מכתבים- - -
קארין אלהרר: אבל איך הם ישלחו את המכתב?
קארין אלהרר: אין להם כתובות.
<מירב הירש: לצורך העניין, אפשר להוציא גם הודעה בתקשורת ואפשר להיעזר בנו ולבצע את הדבר הזה, או באמצעות המרש"לים (מרכזי שירותים לעיוור), או באמצעות העיריות.
<אילנה גלייטמן: את לא יודעת אילו בעיות יש לנו.
קארין אלהרר: אם אתם יודעים שיש בכוחכם לפעול על מנת שאנשים יעדכנו את הכתובות שלהם – תעשו את זה.
<מירב הירש: אני לא יכולה, לי אין את הנתונים על כל 24,000 בעלי תעודות העיוור.
קארין אלהרר: תפרסמי אצלך.
<מירב הירש: אין לי בעיה לפרסם.
<מירב הירש: לנו יש רשימות תפוצה שלנו.
<מירב הירש: הן לא מלאות, מן הסיבה הפשוטה שלא כולם משתמשים במיילים.
<מירב הירש: לנו יש רשימה של מי שיוצר קשר אתנו.
<מירב הירש: אין לנו בעיה לשלוח פנייה שמבקשת: תשלחו בבקשה את הכתובות המעודכנות שלכם למשרד הרווחה.
<מירב הירש: צריך לדעת למי לשלוח במשרד הרווחה, מי יוכל להזין את זה.
<אילנה גלייטמן: תשלחי לכולם משום שאנחנו לא יכולים להעביר לעמותה שמות של אנשים שיש להם בעיה.
<מירב הירש: מי אצלכם יקלוט את הנתונים?
<אילנה גלייטמן: גילה רייכמן.
<מירב הירש: תודיעו לנו למי אתם רוצים שהכתובות יישלחו ואנחנו נפרסם לאנשים שרשומים אצלנו.
קארין אלהרר: יפה, רעיון מצוין.
קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, לאן לשלוח את הכתובות?
<אילנה גלייטמן: לגילה רייכמן.
קארין אלהרר: מירב הירש, את מכירה את פרטי הקשר?
<קריאה: אני לא מאמינה, אנחנו ב-2017 ונשמע כאילו אנחנו ב-1900.
<מירב הירש: דבר נוסף שצריך לדעת וראוי לציין וגם להגיד תודה, גם בעקבות הדיון פה, איך אנשים יכולים לקרוא את המכתבים שנשלחים אליהם?
<מירב הירש: צריך להגיד תודה רבה על כך שבתע"ס האחרון שאושר נכנסה גם טכנולוגיה, דרך אגב ישראלית, של משקפיים מיוחדים שיודעים להקריא בדיוק את הדברים האלה, שיודעים להקריא מכתבים.
<יצחק ברנדויין: קודם כול שיהיה כסף לקנות אותן, הן עולות 15,000 שקל.
קארין אלהרר: חברים, אני מבקשת, יש לי רשימת דוברים, אתן לכולם לדבר, אבל תנו למירב הירש להשלים.
<מירב הירש: זה נכנס בסבסוד של 50%.
<מירב הירש: נכון, הטכנולוגיה יקרה מאוד, הטכנולוגיה עולה כ-15,000 שקל.
<עמליה גבאי: הסיוע הוא של 5,500 שקל.
<עמליה גבאי: חשבון אני יודעת.
<יצחק ברנדויין: היא מטעה.
<מירב הירש: אני לא מטעה.
<מירב הירש: הטכנולוגיה הזאת נכנסה בסבסוד של 50%.
<מירב הירש: זה עדיין סכום גבוה מאוד לעומת מה שאנשים יכולים להרשות לעצמם, בוודאי בהתחשב בגובה הקצבאות שהם מקבלים.
<מירב הירש: לזה עדיין אין לנו פתרון.
<אבי כהן: אבל איך את אומרת שניתן 50% אם זה עולה 15,000 שקל ואתם מסבסדים רק 5,000 שקל?
<מיכאל זגורי: זה לא נכון.
<קריאה: מקבלים 5,000 במקום 15,000 שקל.
קארין אלהרר: אני לא רוצה להוציא אנשים מהדיון, זה לא מכובד.
<מירב הירש: זה 50% עד מגבלת סכום מסוים כי יש תקרה בהוראות התע"ס.
<מירב הירש: על זה אילנה גלייטמן יכולה לדבר.
דב חנין: תודה לך, גברתי יושבת-הראש, תודה על קיום הדיון החשוב הזה.
דב חנין: גברתי, אני רוצה לשאול אותך.
דב חנין: אנחנו נמצאים בפער גדול מאוד בין המימון שאתם נותנים – ולא משנה כרגע אם זה חצי או פחות- - -
<אילנה גלייטמן: אנחנו נותנים, לא הם.
דב חנין: בין המימון שאתם נותנים לבין היכולת של אדם עם עיוורון לקבל את השירות הזה, שמקל במידה מסוימת על הקשיים בחיים שלו.
דב חנין: השאלה שלי היא, אם אנחנו בכנסת – ואני מניח שכולנו בכנסת מסכימים על זה – חושבים שאמצעי כזה, שהוא היום אמצעי בסיסי, זה טכנולוגיה שקיימת, צריך להינתן לאדם עם עיוורון בחינם, מה היא המשמעות הכספית של הדבר הזה?
דב חנין: בכמה כסף מדובר ומה ההמלצה המקצועית שלכם?
דב חנין: אני מבין שאתם פועלים בעולם תקציבי נתון אבל אני רוצה לשמוע את ההמלצה המקצועית שלכם ועם זה נצטרך להתמודד מול גורמים שיגידו לנו: מאין לוקחים כסף?
דב חנין: איזה כסף?
<אילנה גלייטמן: לפני הכסף נתחיל בשאלה המקצועית.
<אילנה גלייטמן: אנחנו עדיין בוחנים את המכשיר.
<אילנה גלייטמן: אם היינו יודעים שזה כמו מקל נחייה שנותן מענה בסיסי שאין להתגבר עליו – האדם היה מקבל אותו.
<אילנה גלייטמן: הרי את מקל הנחייה אנחנו מממנים ב-90% כי ברור לנו שאין מה לדבר, אדם לקוי ראייה או עיוור חייב את המקל.
<אילנה גלייטמן: כאן זה עוד לא ברור לנו.
<אילנה גלייטמן: המצאת ה"אורקם" היא בשורה אבל היא עדיין לא מספיק מפותחת לגבי כלל המוגבלויות.
<אילנה גלייטמן: יש אנשים שנהנים מאוד מן המכשיר ומשתמשים בו הרבה, אבל אנחנו מכירים גם מי שהוציאו עליו 15,000 שקל עוד לפני שסבסדנו והמכשיר שוכב במגרה ולא עונה להם על הצורך.
<רותי מכלוף: אז תסבסדו למי שזה מתאים לו.
<אילנה גלייטמן: ניתן לו את הזמן, ניתן את הכבוד לצרכים של האנשים כי אנחנו לא רוצים שזה יהפוך למכשיר ששוכב במגרה.
<קריאה: מי בודק את זה?
<רותי מכלוף: אוי, הציניות פה.
<רותי מכלוף: .. זה בלתי נסבל.
<אריה ברנדר: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שעלו פה.
<אריה ברנדר: אני מ"שומרי הסף לעיוור" מטעם "המרכז לעיוור".
<אריה ברנדר: אני רוצה להתייחס כאן למה שנאמר בתחילת הפגישה כאשר נכנסנו עם גברת אילנה גלייטמן.
<אריה ברנדר: היא דיברה פה על נושא הנגישות.
<אריה ברנדר: אם "השירות לעיוור" מדבר על כך שהוא היה רוצה להנגיש, או מדבר אתנו על תקנות הנגישות, ולא נותן דוגמה למשרדים האחרים אז מה אנחנו יכולים עוד להגיד?
<אריה ברנדר: הוא הראשון שהיה צריך להוביל בתחום הזה.
<אריה ברנדר: (נשמעות מחיאות כפיים.
<אריה ברנדר: ) דבר נוסף שרציתי להגיד, אילנה גלייטמן אומרת שאנשים לא פונים אליהם לעדכן כתובות.
<אריה ברנדר: תנסו אתם, חברי הכנסת והאנשים המכובדים שיושבים פה, להתקשר לשירות לעיוור, אני רוצה לראות מי עונה לכם שם.
<אריה ברנדר: פשוט אין למי לפנות שם, לא עונים.
<אריה ברנדר: כבר כמה שנים לא עונים שם בטלפון.
<אריה ברנדר: כדי להתקשר לשירות לעיוור אני צריך להתקשר ללשכת המנכ"ל ורק הם מצליחים להעביר אותי.
<אריה ברנדר: פעם אחת העזתי להתקשר לגברת אילנה גלייטמן לטלפון הנייד שלה והיא סגרה לי את הטלפון בפרצוף.
<בני לב: ברור.
<עמליה גבאי: איך העזת להטריד אותה?
<קריאות: אין מענה.
קארין אלהרר: העלית סוגיה.
קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, זה נכון?
קארין אלהרר: אין מענה?
<אילנה גלייטמן: יש בעיות עם המענה.
<אריה ברנדר: אין לנו אינטרס לשקר.
קארין אלהרר: כמה אנשים נותנים מענה טלפוני?
<יצחק ברנדויין: כמה אנשים נותנים מענה?
<אילנה גלייטמן: היום יש בעיה במענה הטלפוני.
<בני לב: במקרה הגרוע, אין אף אחד.
<קריאה: אוי לעיניים שכך רואות.
<בני לב: אילנה גלייטמן כבר "כיכבה" לפני שבועיים בתוכנית בגלי צה"ל "יהיה בסדר".
<בני לב: את "מככבת" על כך שאתם לא עונים, אתם לא נותנים שירות לעיוור, אתם לא עושים כלום.
<עמליה גבאי: אנחנו רוצים שחברי הכנסת יקבלו החלטה לסגור את השירות למען העיוור.
קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, יש מענה טלפוני?
<אילנה גלייטמן: צדיקים מלאכתם נעשית.
<אילנה גלייטמן: מינהל המוגבלויות סוגר את "השירות לעיוור".
<מירב הירש: על זה נקיים דיון בשעה 13:30 בוועדת הרווחה.
<מירב הירש: זאת לא עמדת "המרכז לעיוור", לצורך העניין.
קארין אלהרר: סליחה, אף אחד עוד לא "סוגר" שום דבר.
קארין אלהרר: בסדר, החליט משרד הרווחה.
קארין אלהרר: עם כל הכבוד – יש פה כנסת.
קארין אלהרר: אני רוצה להבין, יש היום מענה טלפוני או אין?
קארין אלהרר: מי עובד שם, איזה צוות?
קארין אלהרר: באילו שעות יש מענה?
<אילנה גלייטמן: אנחנו בתקופה לא פשוטה.
<אילנה גלייטמן: אנחנו נמצאים בקושי גדול בגלל מחלות קשות של חלק לא קטן מאנשי הצוות.
<אבי כהן: זה בית-אבות?
<אבי כהן: כולם חולים?
קארין אלהרר: הבא שידבר ייצא להירגע.
<אילנה גלייטמן: לצחוק ממחלת סרטן שלוקים בה שני עובדים – באמת יש גבול.
<אילנה גלייטמן: קצת כבוד לבני אדם.
<קריאה: אז תיתני כבוד.
קארין אלהרר: איפה הסדרנים?
קארין אלהרר: הבא שידבר ייצא לשתות ולהירגע.
<אילנה גלייטמן: הם צודקים.
<אילנה גלייטמן: אנחנו משתדלים לתת את המענה המקסימלי שאנחנו יכולים לתת.
<אילנה גלייטמן: הם צודקים, יש בעיה, אנחנו מודים בזה.
קארין אלהרר: אני מבינה שיש בעיה.
קארין אלהרר: יש היערכות?
<אילנה גלייטמן: כן.
קארין אלהרר: מה ההיערכות?
קארין אלהרר: אם היום אני מתקשרת, מה קורה?
<אילנה גלייטמן: היום לא תמצאי מענה.
קארין אלהרר: ומחר?
<אילנה גלייטמן: בשעות הבוקר יש מענה בין 8:00-13:00.
קארין אלהרר: בין 8:00-13:00, בכל יום, 5 ימים בשבוע יש מענה.
קארין אלהרר: מה מספר הטלפון?
<אילנה גלייטמן: 02-5085422.
<אילנה גלייטמן: כדי לשנות כתובת לא צריך להתקשר בטלפון אלא הולכים למשרד הפנים ומשנים כתובת.
<אילנה גלייטמן: כפי שאנחנו מסבירים לכם, אנחנו "יושבים" על מערכת משרד הפנים.
<אילנה גלייטמן: אנשים לא מעדכנים את כתובתם במשרד הפנים.
קארין אלהרר: זה בנפרד.
<אריה ברנדר: התייחסתי לכתובות, אבל באופן כללי אין לנו גישה אליך.
<אילנה גלייטמן: כדאי מאוד שאנשים יבינו.
<אילנה גלייטמן: אנחנו מטה של משרד.
<אילנה גלייטמן: כפי שאתם יודעים, בדרך כלל מטה לא נותן מענה ישיר.
<אילנה גלייטמן: מטה עסוק בעניינים אחרים לחלוטין מאשר מענה ישיר לאזרח.
<אילנה גלייטמן: מענה ישיר לאזרח נותנים במחוזות.
<אילנה גלייטמן: הגיע הזמן שאנשים יבינו את זה.
<אריה ברנדר: ואם יש בעיה במחוזות וצריך להגיע לראש?
קארין אלהרר: אדוני, אתה רוצה לצאת לשתות משהו ולחזור?
קארין אלהרר: אני מכבדת אתכם אבל תכבדו את הוועדה.
<אריה ברנדר: גברתי היושבת-ראש, עליך להבין, אנחנו מלאים בכעס כי במשך שנים "עובדים" עלינו ו"עובדים" על המערכת.
קארין אלהרר: אדוני, המטרה היא לפתור את הבעיות.
<אילנה גלייטמן: אנחנו מוצפים בפניות ישירות של האזרחים.
קארין אלהרר: את מבינה למה?
קארין אלהרר: אסביר לך, כי שאלת.
קארין אלהרר: כי העובדים והעובדות הסוציאליים קורסים ברשויות המקומיות והם לא מצליחים לתת מענה, אז עושים עיקוף, שמגיע אליכם למטה.
קארין אלהרר: את צודקת, זה לא אמור לעבור דרכך ישירות.
<אילנה גלייטמן: וגם המטה אמור לעבוד.
קארין אלהרר: המטה אמור לעבוד והכול בסדר גמור, אבל בינינו, גם המטה וגם הרשויות המקומיות אמורים לעבוד בשביל האזרח, ואם האזרח מרגיש שלא עובדים בשבילו אז הוא עושה הכול.
קארין אלהרר: גם אני הייתי עושה אותו דבר, הייתי מתקשרת לאדם שיכול לתת לי מענה.
קארין אלהרר: אי אפשר לבוא אליהם בטענות.
<אילנה גלייטמן: אני לא באה בטענות.
<אילנה גלייטמן: אני מסבירה את המצב.
<אילנה גלייטמן: אני אומרת: יש מענה במחוזות.
<אילנה גלייטמן: בבקשה, אתה גר בחיפה, תפנה למחוז חיפה ותנסה להשיג תשובה דרכם.
<אילנה גלייטמן: הם יפנו אלינו בכל דרך אפשרית אחרת.
קארין אלהרר: ואם הם לא קיבלו תשובה?
קארין אלהרר: כנראה כך קרה.
<אילנה גלייטמן: אני לא בטוחה.
<אילנה גלייטמן: הפניות בדרך כלל הן ישירות אלינו.
<מירב הירש: אנחנו סבורים שהבעיה הזאת תלך ותחמיר כאשר יהיה מינהל.
<אילנה גלייטמן: המינהל יהיה בעוד שבוע.
<אריה ברנדר: דיברת על נושא ההכרה ההדדית בין הביטוח הלאומי למשרד הרווחה.
<אריה ברנדר: יש לי פתרון הרבה יותר יצירתי.
<אריה ברנדר: העיוורים, בגלל טעות היסטורית, שויכו למשרד הרווחה.
<אריה ברנדר: שאר הנכים, נכי הגפיים, משויכים ישירות לביטוח הלאומי.
<אריה ברנדר: היום במינהלת ישויכו גם השאר.
<אריה ברנדר: אבל אנחנו בעצם נשארנו בלי אבא ובלי אימא.
<אריה ברנדר: שלחנו מכתבים להמון חברי כנסת בעניין הזה, שהעיוורים בעצם מקופחים.
<אריה ברנדר: צריך לערוך דיון מרכזי בעניין הזה, למה העיוורים צריכים להיות משויכים למשרדים כאלה ולא תחת הביטוח הלאומי, שכבר קיים.
קארין אלהרר: אנשי הביטוח הלאומי יענו.
<אריה ברנדר: לימור לוריא יודעת, דיונים כאלה היו גם כשהיא הייתה נוכחת מול "המרכז לעיוור" והעלו את הנושא.
<אריה ברנדר: אמרו שיבדקו את שיעור העיוורים גם בביטוח הלאומי, גם לגבי הסכם הניידות.
<מירב הירש: אבל זה לעניין ההכרה.
<לימור לוריא: אני רוצה להסביר.
<לימור לוריא: אם הבנתי נכון את אדוני, נאמר פה שאנשים עם עיוורון מטופלים על-ידי שני משרדים.
<לימור לוריא: במשרד הרווחה הם צריכים לעבור את הבירוקרטיה כדי לקבל דמי ליווי ואת תעודת העיוור ואילו בביטוח הלאומי – בשביל לקבל את קצבת הנכות והשירותים המיוחדים, שלא נדבר על כך שהם לא מקבלים הטבות בניידות כי הטבות בניידות ניתנות רק למי שמוגבל בגפיים התחתונות.
<לימור לוריא: בזמנו פנו אלינו ממרכז המחקר והמידע של הכנסת ואמרו, במידה מסוימת של צדק, שהביטוח הלאומי מתמחה בתשלומים.
<לימור לוריא: לכאורה תשלומים כמו דמי ליווי לעיוור יכלו להיות בביטוח הלאומי ואז הם היו מטופלים במקום אחד.
<לימור לוריא: אנחנו אמרנו שאנחנו מבינים את המשמעות.
<לימור לוריא: נכון להיום זה עדיין לא קיים אבל זה לא מופרך.
<לימור לוריא: יש לזה כמובן משמעויות.
<לימור לוריא: זה צריך לעלות להנהלות, לרמה גבוהה של מקבלי החלטות.
דב חנין: זה מחייב שינוי בחקיקה?
<לימור לוריא: תלוי במה.
<לימור לוריא: הם אומרים לכאורה שהביטוח הלאומי מתמחה בתשלומים, אז דמי ליווי לעיוור יינתנו דרכו.
<רותי מכלוף: לא דמי ליווי אלא קצבת ניידות.
<לימור לוריא: הדבר השני, אני רוצה להסביר לגבי הסכם הניידות.
<לימור לוריא: גם הביטוח הלאומי סבור שיש בעיה קשה מאוד בהסכם הניידות, שנותן היום מענה רק למי שמוגבל בגפיים התחתונות.
<לימור לוריא: יש אנשים עם לקויות קשות מאוד- - -
<משה ברדוגו: אני נמצא פה תחת שני הכובעים האלה ואני לא מקבל שירותים מיוחדים בגלל שאני מקבל קצבת ניידות.
<משה ברדוגו: אני נפגע פעמיים – גם לא דמי ליווי, גם לא שירותים מיוחדים.
<משה ברדוגו: הכניסו לי את הניידות לדברים האלה.
<משה ברדוגו: אני מחזיק אוטו שאני צריך לתחזק אותו ולא מקבל, לא את זה ולא את זה.
<משה ברדוגו: מה עשיתם בזה?
<מירב הירש: לגבי מקרים פרטניים אני מבקשת שתפנו אלינו אחרי הישיבה וננסה לסייע.
<לימור לוריא: המקרה הזה קצת אחר.
<לימור לוריא: תיכף אסביר.
<לימור לוריא: קודם כול נדבר על הסכם הניידות.
<לימור לוריא: הסכם הניידות היום לא נותן מענה, לא רק לאנשים עם עיוורון אלא לאנשים נוספים עם לקויות קשות, כמו אנשים קטועי שתי ידיים או אנשים עם בעיות קשות של חמצן שלא יכולים ללכת שני מטרים, ואנחנו לא נותנים להם מענה.
<לימור לוריא: הביטוח הלאומי קורא מזה זמן לפתוח את הסכם הניידות לליקויים נוספים.
<לימור לוריא: ברגע שזה ייכנס אני חושבת שגם אנשים עם עיוורון ייכללו בזה.
<משה ברדוגו: אני נכה פוליו עוד לפני העיוורון.
<לימור לוריא: זה לעניין של הסכם הניידות.
<לימור לוריא: נכון שהיום אנשים עם עיוורון מקבלים דמי ליווי דרך משרד הרווחה, אבל בסדר גודל של 900 או 1,000 שקלים.
<יצחק ברנדויין: 500 שקלים, 750 שקלים.
<לימור לוריא: וקצבת חסר רכב בניידות עומדת על 2,344 שקלים.
<לימור לוריא: מדובר בפער.
<לימור לוריא: דמי ליווי מוסדרים בתע"ס.
<מירב הירש: יכול להיות שאם נעבור לביטוח הלאומי זה עדיף מבחינתנו אבל היינו רוצים, וזה עלה פה, שדמי הליווי יושוו לדמי הניידות.
<מירב הירש: אין שום סיבה שאנשים עם תעודות עיוור יקבלו במקסימום, מי שמקבל את הקצבה המקסימלית של דמי הליווי, 1,000 שקל, ויש גם מי שמקבלים 500 שקל.
קארין אלהרר: אני מנסה להבין, בהמשך לשאלתו של חבר הכנסת חנין, האם יש צורך בשינוי חקיקה?
קארין אלהרר: אם אני מבינה נכון, גם דמי הליווי מוסדרים בתע"ס, גם דמי הניידות מוסדרים בהסכם.
קארין אלהרר: אז בעצם אין צורך בשינוי חקיקה.
<קריאה: יש צורך.
<קריאה: הסכם הניידות חייב לעבור ועדה.
דב חנין: גברתי, אני רוצה להתייחס לנקודה הזאת, ברשותך.
דב חנין: אני מכיר את נושא דמי הליווי מקרוב.
דב חנין: בזמנו הייתה לי הזכות להעביר את החוק שהגן על דמי הליווי מפני עיקולים, אבל אין שום ספק שדמי הליווי היום – הביטוי המדויק, אבל הוא לא מתאים לסיטואציה הזאת, הוא לעג לרש.