GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<קריאה: דמי עליבוּת.
דב חנין: זה לא באמת נותן פתרון שמאפשר לאדם העיוור להתנייד בחברה באופן סביר.
דב חנין: אגב, אני אומר רק למען הפרוטוקול: גם קצבת הניידות היום לא גבוהה מספיק.
<קריאה: "על הפנים".
<קריאה: הלוואי ונקבל אותה.
דב חנין: אבל הדבר הבסיסי שצריך לעשות הוא להשוות את גובה דמי הליווי לגובה של קצבת הניידות ולהגיע לסטנדרט אחיד, כלומר להשוות את כולם לסדר גודל של 2,300 שקל.
דב חנין: גברתי יושבת-הראש, את צודקת שהדבר הזה ניתן לביצוע גם שלא באמצעות חקיקה.
דב חנין: מתוך ההידברות הראשונית שהייתה לי אני מבין שאם הכנסת לא תתערב ולא תעביר הצעת חוק כזאת – זה לא יקרה.
קארין אלהרר: חבר הכנסת חנין, אין שום בעיה.
קארין אלהרר: אנחנו נייצר את ההצעה.
דב חנין: הצעת החוק הזו יוצרה, אני מניח אותה על שולחן הכנסת.
דב חנין: הצטרפו אליי כמה חברות כנסת וחברי כנסת מן הקואליציה.
דב חנין: אשמח מאוד, גברתי יושבת-הראש של הוועדה, שתהיי חלק מן המאמץ הזה.
קארין אלהרר: בשמחה רבה.
קארין אלהרר: (נשמעות מחיאות כפיים.
קארין אלהרר: )
<מירב הירש: אני מתנצלת, אני חייבת לצאת לוועדה לצדק חלוקתי, לישיבה שכבר התחילה, אבל נתי ביאליסטוק כהן הגיע והוא ישמח לדבר.
קארין אלהרר: משה ברדוגו, כבר דיברת.
<משה ברדוגו: לא אמרתי את כל מה שיש לי.
קארין אלהרר: אבל זה יהיה בקצרה.
<משה ברדוגו: לפני העיוורון הייתי נכה פוליו.
<משה ברדוגו: ביטלתי את נכות הפוליו שלי, התגייסתי לצבא, עשיתי הכול.
<משה ברדוגו: אחרי הצבא כאשר הלכתי למקומות עבודה – שם חזרתי להיות נכה וקיבלתי את הזכויות.
<משה ברדוגו: אחר-כך איבדתי את הראייה.
<משה ברדוגו: יש לי נכות של 80% על הפוליו.
<משה ברדוגו: עכשיו אמרו לי: אם אתה מקבל ניידות לא תקבל דמי ליווי או שירותים מיוחדים.
<משה ברדוגו: עיוור מקבל שירותים מיוחדים ודמי ליווי.
<משה ברדוגו: דמי ליווי הוא מקביל לניידות.
<משה ברדוגו: אז איפה אני מקבל את הדברים האלה?
קארין אלהרר: זה מקרה פרטני.
קארין אלהרר: אני רוצה שיבדקו את זה.
<לימור לוריא: שמי לימור לוריא ואני עובדת בביטוח הלאומי.
<לימור לוריא: אדוני, אשמח לקחת את הפרטים שלך ואני מבטיחה שאבדוק ואחזור אליך עם תשובה.
<לימור לוריא: לטובת יתר הציבור שנמצא פה אני רוצה להסביר רק דבר אחד.
<לימור לוריא: בעיקרון, אין שום בעיה לקבל גם דמי ליווי, גם קצבת נכות כללית וגם קצבת שירותים מיוחדים.
<לימור לוריא: יש משהו שאתה שואל אותי והוא ספציפי.
<לימור לוריא: היום בחוק הביטוח הלאומי מי שרוצה לקבל גם ניידות וגם שירותים מיוחדים יכול לקבל את זה רק אם יש לו או 100% ניידות או 100% שירותים מיוחדים, ואם לא – יש בחוק מגבלה של כפל גמלה.
<לימור לוריא: אם זה העניין – אבדוק ואני מבטיחה שנחזור אליך.
<רותי מכלוף: דבר ראשון, רק ספיח למה שחבר הכנסת דב חנין אומר.
<רותי מכלוף: אני לדוגמה לא יכולה להתנייד, אלא עם מוניות.
<רותי מכלוף: אם אני יוצאת החוצה בלי מוניות – כבר 3 פעמים נפלתי בחודשים האחרונים.
<רותי מכלוף: זה דבר אחד.
<רותי מכלוף: אני רוצה לדבר בזכות האנשים ששלחו אותי לכאן.
<רותי מכלוף: גם אני מ"שומרי הסף לעיוור".
<רותי מכלוף: אני שואלת, מה קורה עם אנשים מבוגרים שהתעוורו לאחר גיל הפנסיה?
<רותי מכלוף: הם רבים.
<רותי מכלוף: יש מחלת עיניים שנקראת נמ"ג (ניוון מקולרי גילי), מחלה שמתבטאת עם ההתבגרות.
<רותי מכלוף: הם לא מקבלים כמעט שום דבר.
<רותי מכלוף: אפילו אנחנו, המעט שאנחנו מקבלים – גם את זה הם לא מקבלים.
<רותי מכלוף: איך ייתכן?
<רותי מכלוף: אדם שמתעוור, ככל שהוא מתבגר יותר הוא מוגבל יותר, החיים שלו נעשים קשים עוד יותר.
<נתי ביאליסטוק כהן: רוב האנשים שסובלים מנמ"ג לא מגיעים להגדרה עיוור, אפילו לא להגדרה של 90%.
<רותי מכלוף: אבל יש אנשים עם נמ"ג שהם עיוורים לגמרי.
<נתי ביאליסטוק כהן: הם מקבלים זכאות לתעודת עיוור.
<רותי מכלוף: אני מכירה כמה אנשים שלא מקבלים.
<נתי ביאליסטוק כהן: אז כנראה הם לא הגיעו לרף.
<בני לב: אני רוצה להגיד כמה דברים כלליים וקבלו את דבריי.
<בני לב: ראשית, תעודת העיוור ברוב המקרים חזקה הרבה יותר מתעודת הזהות והנכות של ביטוח לאומי, זה המצב.
<בני לב: לפי דעתי כך גם יישאר.
<בני לב: עבור העיוור תעודת העיוור ברוב המקומות חזקה הרבה יותר.
<בני לב: אסביר לכם.
<בני לב: זה לא מקרה פרטני.
<בני לב: נוכל גנב לי את תעודת הזהות ולאחר מכן החזיר לי אותה.
<בני לב: בתקופת הביניים, כמה ימים לאחר מכן נדרשתי לעשות תעודה ביומטרית.
<בני לב: הגעתי למשרדי הממשלה ב"פקק" אימים.
<בני לב: תוך כמה דקות נכנסתי ראשון לפקידה, ישבתי על הכיסא, היא עשתה לי תעודה ביומטרית, היא צילמה אותי, הכול בלי כסף ואמרה לי: תישלח לך תעודת זהות ביומטרית עם שליח הביתה.
<בני לב: התעודה כבר נמצאת אצלי.
<בני לב: תעודת העיוור כל-כך נחוצה לעיוור.
<בני לב: ישתפו פעולה עם משרד הפנים והכול יזרום "שיגעון".
<בני לב: מה קורה פה?
<קריאה: לא צריך את תעודת העיוור.
<קריאה: די בתעודת נכה.
<בני לב: אתה רוצה תעודת נכה?
<בני לב: אני קודם מדבר על תעודת העיוור.
<בני לב: אל תקפוץ מנושא לנושא.
<קריאה: זה אותו נושא.
<קריאה: אתה לא צריך שתי תעודות.
<קריאה: לשם מה אתה צריך גם תעודת עיוור וגם תעודת נכה?
<בני לב: זה לא אותו נושא.
קארין אלהרר: לא הבנתי מה אתה רוצה, אדוני.
קארין אלהרר: אין לי זמן רב, אני רוצה לעבור עוד על הרבה דברים, תגיד במשפט.
<בני לב: לגבי "השירות לעיוור" ואילנה גלייטמן, הם מתחילים "לככב" בתוכניות הרדיו והטלוויזיה.
קארין אלהרר: אמרת את זה, אדוני.
קארין אלהרר: גברת לוריא, לעניין ההכרה ההדדית.
קארין אלהרר: יש עוד דבר שצריך לדבר עליו מלבד בקשתי לחוות דעת נוספת בעניין הכרה רטרואקטיבית?
<לימור לוריא: נעדכן לגבי הפערים בהחלטות.
קארין אלהרר: אם נצליח למסד את ההכרה ההדדית בצורה טובה אולי לא נידרש לפערים, או לפחות אם נידרש זה יהיה בצורה מופחתת.
קארין אלהרר: ולגבי אלה שכבר קיימים, אני חושבת שצריך לעשות כל מאמץ משפטי יצירתי מאוד כדי למצוא פתרון לדבר הזה, כי באמת חבל.
קארין אלהרר: מדובר באלף אנשים, פחות או יותר.
קארין אלהרר: לגבי ההדרכה השיקומית – ראיתי שיצאו מכתבים.
קארין אלהרר: הרי המטרה שלנו לא הייתה באמת הוצאת המכתב, המטרה הייתה לראות שהם ממצים את הזכויות.
קארין אלהרר: קודם כול, שוב תודה על הפצת המכתב.
קארין אלהרר: נשאלת השאלה האם אתם עורכים מעקב כלשהו כדי לראות שבאמת אנשים באים יותר.
<אילנה גלייטמן: בהחלט.
<אילנה גלייטמן: במכתב שלא קיבלת הראינו את מקבלי השירות בשנים 2012-2016.
<אילנה גלייטמן: יש עלייה מתמדת.
<אילנה גלייטמן: אם היו 1,246 מקבלי שירות בשנת 2012, בשנת 2016 היו 1,701 מקבלי שירות.
<אילנה גלייטמן: אני רוצה לציין שאנחנו שמחים על כך שבשנת 2016 עדיין ממשיכה העלייה התלולה הזאת.
<אילנה גלייטמן: בשנת 2016 במקביל למתן השירות גם עשינו קורס הכשרה למורים שיקומיים.
<אילנה גלייטמן: כאשר נערך קורס המורים שנותנים את השירות אחראים גם על האימון של המורים החדשים.
<אילנה גלייטמן: למרות זאת הגענו לעלייה אז אנחנו מרוצים מאוד מזה, והעלייה טובה.
<אילנה גלייטמן: אנחנו ממשיכים לעקוב, ממשיכים לעבוד על זה.
<קריאה: למה מעכבים את האנשים זמן רב?
<אילנה גלייטמן: אנחנו תמיד ממצים את התקציב ותמיד מקבלים תגבור ותוספות של תקציב.
<אילנה גלייטמן: בהחלט עדיין השמים הם הגבול.
<עמליה גבאי: אני רואת חשבון.
<עמליה גבאי: רציתי לשאול, לא ברור לי, אם אני זקוקה להדרכה שיקומית, מדוע התהליך עובר דרך עובדת סוציאלית ברשות המקומית?
<עמליה גבאי: אולי יש לכך סיבה כי אולי הם מממנים את זה, אני לא יודעת.
<עמליה גבאי: אני אישית עובדתית כבר 3 שנים מנסה לקבל הדרכה שיקומית ולא מצליחה לקבל כי העובדת הסוציאלית "תוקעת" אותי בעירייה.
<עמליה גבאי: אני רוצה להבין למה זה צריך לעבור דרכם.
קארין אלהרר: מה זאת אומרת "תוקעת אותי בעירייה"?
<עמליה גבאי: כל פעם היא אומרת לי: "כן, אני אשלח, לא שלחתי".
<עמליה גבאי: כל פעם יש סיפורים ועדיין לא הצלחתי להגיע לקבל הדרכה שיקומית.
<אילנה גלייטמן: קודם כול, אנחנו רואים בחומרה מקרה כזה.
<אילנה גלייטמן: לא יכול להיות שאדם עיוור מבקש, ויש סיבה, אני לא מדברת על מקרה שהעובדת הסוציאלית אולי מתרשמת שאין צורך.
<עמליה גבאי: לא, כל הזמן היא אומרת לי: "את חייבת, כן, כן, כן".
<אילנה גלייטמן: אין לי מושג.
<אילנה גלייטמן: זה באמת חמור.
<אילנה גלייטמן: יש פיקוח במשרד הרווחה וכדאי שהפיקוח יידע על זה.
<עמליה גבאי: יש לאן לפנות?
<אילנה גלייטמן: יש לאן לפנות במחוז המגורים שלך.
<אילנה גלייטמן: נגיד לך לאן.
<אילנה גלייטמן: בהחלט זה דבר שלא יכול להיות וחמוּר אם הוא קורה.
<אילנה גלייטמן: מקרים כאלה חשוב שנדע.
<אילנה גלייטמן: כאשר אנחנו יודעים עליהם זה מלמד אותנו.
<נורית חי יהודה: כשתהיה מינהלת אז יהיו מעורבים לא רק העובדים הסוציאליים האלה, שהם כרגע לא ייעודיים לנושא של עיוורים, אלא אז בכלל לא ידעו.
<נורית חי יהודה: לכן חשוב שבכל אגף רווחה בכל עיר תהיה עובדת סוציאלית ייעודית לנושא של עיוורים.
<רותי מכלוף: יש כאלה.
<קריאה: טוב שיש את נורית חי יהודה שמטפלת בעיוורים.
<נורית חי יהודה: ברגע שאדם עובר את גיל הפנסיה מעבירים אותו לעובד סוציאלי של גמלאים.
<נורית חי יהודה: כשתהיה מינהלת בכלל לא יהיה לנו לאן לפנות.
<נורית חי יהודה: חשוב מאוד שיהיו לנו מרכזים, כמו מרש"לים, מקומות שמייצגים ושומעים ויודעים והם ייעודיים רק לנושא הזה כי לא כל עובדת סוציאלית מגיעה להתמחות איך להוציא תעודת עיוור ואיך לעשות הדרכה שיקומית.
<נורית חי יהודה: אליי כעובדת סוציאלית בפתח-תקווה מגיעות הרבה עובדות סוציאליות מהפריפריה ומערים אחרות, שאני לא חייבת בכלל לתת להן הדרכה, אבל למען האנשים אני כן נותנת הדרכה.
<נורית חי יהודה: כן שמעתי על מקרים כאלה, למרבה הצער.
<רותי מכלוף: דעי לך שיש הרבה מקרים שהזכאות של אנשים לקבל הדרכה תלויה באמפתיה של העובדת הסוציאלית לאותו עיוור.
קארין אלהרר: אני לא מטפלת כאן במקרים פרטניים.
קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, אני מבקשת שתורי לפיקוח לעשות עבודה משמעותית.
קארין אלהרר: אם הגענו למצב שבו זה תלוי באמפתיה של עובדים סוציאליים לאדם – זה לא תקין.
<אילנה גלייטמן: אני רוצה להגיד יותר מזה.
<אילנה גלייטמן: בכל שנה אנחנו מוציאים סיכום לכל המפקחים.
<אילנה גלייטמן: בסיכום אנחנו כותבים מה היה הניצוּל בכל רשות ורשות.
<אילנה גלייטמן: אנחנו מראים אילו רשויות לא השתמשו בכלל בשירות הזה ומראים בטבלה כמה עיוורים יש להן, שישימו לב שיש להן 500 עיוורים ולא הייתה הדרכה שיקומית ולו לאדם אחד.
<אילנה גלייטמן: אנחנו מוציאים סיכום בכל שנה כדי שיראו מי הטובים ומי אלה שפחות ממצים את הזכויות.
קארין אלהרר: ואחרי שראינו, מה עושים עם זה?
<אילנה גלייטמן: המפקח אמור לקחת את זה ולעשות עם זה עבודה.
קארין אלהרר: מי בודק איזו עבודה נעשתה?
<אילנה גלייטמן: אנחנו.
קארין אלהרר: מה ההתרשמות שלך?
<אילנה גלייטמן: יש מקומות שבהם העבודה נעשית היטב ובאמת המיצוי שלנו יפה, והולך ועולה, ויש מקומות שבהם באמת העבודה לא נעשית כפי שצריך.
<אילנה גלייטמן: אנחנו יודעים את זה.
קארין אלהרר: הבנתי שכל מי שמצביע רוצה להתייחס אבל, ברשותכם, תנו לי לנהל את הישיבה.
קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, אני מבינה שגם את מבינה שלא בכל מקום זה מתנהל בצורה מיטבית.
קארין אלהרר: אני שואלת מה עושים כאשר מבינים שמשהו מתנהל לא טוב.
קארין אלהרר: יש סנקציות?
קארין אלהרר: יש פנייה ישירה שלכם מהמטה לאנשים?
<אילנה גלייטמן: יש תלונה ואז יש התנהלות של משרד.
<אילנה גלייטמן: אנחנו עכשיו בהקמה של מינהל פיקוח.
<אילנה גלייטמן: אני מקווה שמינהל הפיקוח יעזור בזה.
<אילנה גלייטמן: את שלנו אנחנו עושים, את ההתרעות, את ההוצאה של הסטטיסטיקה, כדי שכולם יראו קבל עם ועולם: זאת לא עובדת וזאת כן עובדת, זאת מוציאה הרבה אנשים להדרכה וזאת לא עושה שום דבר.
קארין אלהרר: אנחנו נסמכים על טובה ליבה של העובדת הסוציאלית הספציפית?
<אילנה גלייטמן: את צודקת, תמיד אפשר לעשות עוד.
קארין אלהרר: אני לא מדברת על "לעשות עוד".
קארין אלהרר: המשרד משקיע משאבים.
קארין אלהרר: הודעתם לכולם.
קארין אלהרר: מנקודה מבטו של האדם זה נראה כך: הוצאת מכתב, כתבת: "אתם זכאים, בואו תיקחו את זה".
קארין אלהרר: ואז הולך האדם לרשות המקומית, לעובדים הסוציאליים, ואומר: "רוצה אני".
קארין אלהרר: ואז אומרים לו: "תשמע, בוא נדבר על זה, אני אשלח, כן יקרה או לא יקרה" והוא לא מקבל בסוף את השירות.
קארין אלהרר: אז גם את יוצאת לא בסדר, כי שלחת לי מכתב, אמרת לי שיש שירות ובסוף אין לי, וגם לא קיבלתי את השירות.
קארין אלהרר: אז מה עשינו?
קארין אלהרר: זה חצי עבודה.
קארין אלהרר: השאלה איך אנחנו יכולים לפקח בצורה טובה, ולא רק לפקח ולהציג את הסטטיסטיקה, שהיא חשובה, זה צעד ראשון בדרך, אלא ממש להטיל סנקציות על מי שלא עושה, או לחילופי חילופין באופן ישיר לפנות לאדם או לישוב ולהגיד: "הנה נעזור לכם".
קארין אלהרר: יש דרך אחרת שאת מוצאת לנכון ללכת בה?
קארין אלהרר: אשמח לדעת, אבל אני פשוט רוצה שהם יקבלו את ההדרכה.
<אילנה גלייטמן: אם דנים עכשיו בדוח מבקר המדינה, הדוח מראה בצורה קשה ששירותים לעיוורים לא מפוקחים.
<אילנה גלייטמן: אנחנו מתריעים על כך בלי סוף בפני המשרד, המשרד יודע את זה.
<אילנה גלייטמן: המשרד הקים עכשיו מינהל של פיקוח ובקרה.
<אילנה גלייטמן: אני מקווה מאוד שהישועה תגיע מן הצעד הזה.
קארין אלהרר: זה מוקם או הוקם?
<מהוט בגשאו: זה בתהליך הקמה.
קארין אלהרר: מתי יסתיים התהליך?
<מהוט בגשאו: יש מכרז לקלוט סמנכ"ל.
<מהוט בגשאו: לפני חודשיים יצא המכרז.
קארין אלהרר: מתי הוא אמור להסתיים?
<מהוט בגשאו: עדיין לא נקבע מועד לוועדה שאמורה להחליט על סמנכ"ל.
<מהוט בגשאו: זה לא רק בידיים של המשרד.
קארין אלהרר: הוועדה תפנה למנכ"ל משרד הרווחה כדי לקבל התייחסות מפורטת, כולל לוח זמנים.
<מהוט בגשאו: אולי אפשר לפנות גם לנציבות שירות המדינה בעניין הזה.
קארין אלהרר: גם לנציבות שירות המדינה.
קארין אלהרר: הנציבות בכלל עושה דין לעצמה בזמן האחרון.
קארין אלהרר: הבנתי שהנציבות שחררה את המכרז.
<מהוט בגשאו: היא שחררה את המכרז אבל הם צריכים לקבוע ועדה והוועדה צריכה להתכנס.
קארין אלהרר: נפנה גם לנציבות שירות המדינה וגם למנכ"ל משרד הרווחה.
קארין אלהרר: אם כבר החלטתם לעשות מעשה כזה טוב אז בואו נעשה אותו.
קארין אלהרר: אני רוצה לשאול לגבי סגירת תיקים ברשויות המקומיות.
<רותי מכלוף: מה זה סגירת תיקים ברשויות המקומיות?
קארין אלהרר: בואו נקשיב ונדע.
קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, מה קרה בעניין הזה?
<אילנה גלייטמן: בדוח מבקר המדינה ההוראה הייתה שכל הזמן התיק יהיה פעיל כדי שאפשר יהיה להציע לאדם לאורך השנים, לפחות פעם בשנה, את ההדרכה השיקומית.
<אילנה גלייטמן: הדרך שאנחנו רצינו לפעול היא בהוצאה של הוראת תע"ס, שבה ייכתב שהגענו להסכמה שלאורך 5 שנים פעם בשנה תתקשר העובדת הסוציאלית אל האדם ותציע לו את השירות, ואם אחרי 5 שנים יראו שהאדם כל הזמן סירב ייסגר התיק.
<אילנה גלייטמן: כפי שאתם זוכרים, השלטון המקומי התנגד לזה בתוקף, כולל בשיחות שהיו בינינו ובינם, כולל פה בוועדה.
<אילנה גלייטמן: לא הגענו להסכמה.
<אילנה גלייטמן: אין לנו בעיה להוציא את הוראת התע"ס, אבל שהיא תהיה תלויה באוויר ושמחר מבקר המדינה יבדוק האם הוראת התע"ס הזאת מתמלאת ויסתבר שלא – אז לא עשינו כלום.
<אילנה גלייטמן: אם יש התנגדות של השלטון המקומי לא נוכל להגיע לזה.
קארין אלהרר: למה השלטון המקומי עדיין מתנגד?
<אילנה גלייטמן: הם אומרים שאין להם כוח אדם.
<קרן יפה: אני מנהלת מרש"ל תל-אביב לשעבר, מעיריית תל-אביב, ואני פה גם בשם אסא בן יוסף מהשלטון המקומי.
<קרן יפה: השלטון המקומי והרשויות מתנגדים לזה, מהסיבה היחידה, שזה צריך להיות מלווה בתקינה של עובדים סוציאליים ברשויות.
<קרן יפה: כפי שאנחנו שומעים פה, ברשויות מקומיות קטנות כשאין מומחיות של עובד סוציאלי ואין מרש"לים, שם יש בעיה גדולה מאוד לקבל הדרכה שיקומית כי העובד לא יודע ואין תקינה, אין עובדים סוציאליים ייעודיים לזה.
<קרן יפה: היכן שיש מרש"לים, אם תסתכלו בטבלה – מי שגר בתל-אביב מקבל יותר הדרכה שיקומית, יותר שירותים מאשר מי שגר במקום שאין בו מרש"לים.
קארין אלהרר: בסך הכול מדובר על לא לסגור את התיק.
<קרן יפה: לא לסגור תיק – זה אומר שיש לך אחריות על התיק.
<קרן יפה: כמו בתיקי רווחה אחרים – אתה מחויב לקשר עם מטופל.
<קרן יפה: אין תיק ברווחה לאדם שהוא לא עיוור שאין בו התערבות במהלך השנה.
קארין אלהרר: באמת, את חותמת על האמירה הזאת?
<קרן יפה: כדאי לבדוק את זה בתע"ס.
קארין אלהרר: נבדוק את זה במציאות.
קארין אלהרר: את חותמת על זה?
<קרן יפה: כן, אני חותמת על זה.
קארין אלהרר: אני במקומך לא הייתי חותמת על זה.
<קרן יפה: היום אני מנהלת מחלקת רווחה בעיריית תל-אביב.
<קרן יפה: תיק שלא פעיל ואין בו תוכנית טיפול ואדם לא יצר קשר עם העובד הסוציאלי, פעם בשנה ראה אותו ופעם בשנה דיבר אתו – התיק נסגר.
קארין אלהרר: האדם צריך לפנות לעובד הסוציאלי?
<יצחק ברנדויין: ואם הוא לא צריך שירות באותה שנה?
<קרן יפה: אדם שרוצה שירות פונה למחלקת רווחה ומבקש X.
<קרן יפה: העובד הסוציאלי בודק אם הוא יכול לתת לו מענה, כן או לא, ואם האדם צריך X ו-Y.
<קרן יפה: התיק יישאר פתוח כל עוד יש תוכנית טיפול.
<קרן יפה: במידה ואין תוכנית טיפול התיק אמור להיסגר.
<קרן יפה: זה גם הכיוון של הרפורמה.
קארין אלהרר: גברתי יודעת שיכול להיווצר מצב שאדם שרוי במשבר רגעי, המשבר עובר אבל הוא יכול לחזור.
קארין אלהרר: זה אוכלוסייה בסיכון.
<קרן יפה: מבחינה מקצועית אני אומרת שהתיק של אדם עיוור צריך להיות פתוח, אבל צריכה להיות לזה תקינה.
<קרן יפה: אם התיק פתוח והעובד הסוציאלי לא פנוי ולא נותן לו מענה- - -
קארין אלהרר: ביקשתם עוד תקנים?
<קרן יפה: בוודאי אנחנו מבקשים תקנים.
<קרן יפה: אנחנו פונים למשרד.
קארין אלהרר: מה הייתה תשובת המשרד?
<קרן יפה: לא קיבלנו מן המשרד תשובה.
<קרן יפה: עד היום אין תקינה.
קארין אלהרר: למה לא קיבלתם תגובה?
<קרן יפה: זו שאלה טובה.
<קרן יפה: היום בתל-אביב מטפלים ב-1,200 בעלי תעודות עיוור בעיר.
<קרן יפה: יש לי 1.25 תקינה של עובד סוציאלי.
<קרן יפה: זאת אומרת: 700 תיקים לעובד במשרה של 75%.
<קרן יפה: כך אפשר לתת שירות?
<קרן יפה: וזה עוד תחת מרש"ל.
<קרן יפה: אז אני כבר לא מדברת על מה שקורה בפריפריה ובערים הקטנות.
<אריה ברנדר: אבל למה צריך את זה אם יש ביטוח לאומי, ששם יש אנשים שמומחים בנושאים הללו?
<קרן יפה: זה כבר סוגיה אחרת.
<אריה ברנדר: צריך בסך הכול לקבוע בחקיקה ולהעביר את הכול להיות תחת הביטוח הלאומי.
<נתי ביאליסטוק כהן: זה דעתך וזה לא בהכרח העמדה של הציבור.
<נתי ביאליסטוק כהן: אני נורא מצטער.
<נתי ביאליסטוק כהן: אתה רוצה להוסיף עוד בירוקרטיה של הביטוח הלאומי ליום-יום שלך?
<רותי מכלוף: זה דעתו של רוב ציבור העיוורים.
<נתי ביאליסטוק כהן: זה לא דעתו של רוב ציבור העיוורים.
<נתי ביאליסטוק כהן: רותי מכלוף, את לא מייצגת את רוב הציבור, סליחה.
<קרן יפה: אסיים במשפט.
<קרן יפה: הדרכה שיקומית היא במימון משרד הרווחה והרשות המקומית.
<נתי ביאליסטוק כהן: הגענו לבעיה.
<נתי ביאליסטוק כהן: לדעתי חלק ניכר מחוסר הניצול של ההדרכה השיקומית נובע מן המאצ'ינג שהעירייה צריכה לתת.
<נתי ביאליסטוק כהן: יש רשויות מקומיות שאין להן את הכסף הזה, או לפחות הן מעדיפות לא להוציא את הכסף על זה אלא להוציא אותו על דברים אחרים.
<נתי ביאליסטוק כהן: לכן המאצ'ינג מן העירייה הוא מחסום לא פשוט מפני יישום ההדרכה השיקומית.
<קריאה: והאמפתיה של העובדת הסוציאלית.
<נתי ביאליסטוק כהן: מעבר לכך יש – לפעמים אפילו בצדק אבל לא יכול להיות שזה יקרה באופן מקצועי מצד עובד סוציאלי, גם אם הוא לא אוהב את הקליינט שלו, לא יעלה על הדעת שזה ייכנס לסדר השיקולים וכנראה זה כן נכנס לסדר השיקולים כי כולנו בני אדם.
<נתי ביאליסטוק כהן: הדבר השלישי הוא חוסר מקצועיות.
<נתי ביאליסטוק כהן: אני לא אומר שמדובר בעובד סוציאלי לא מקצועי, חס וחלילה, אבל מסתבר, ושמעתם את זה מקרן יפה ותשמעו את זה כל הזמן, שכדי לטפל בצרכים של אדם עם עיוורון, שזה כל חטאו, אני לא מדבר על מי שזאת לקות שנייה או שלישית שלו, צריך התמחות מיוחדת.
<נתי ביאליסטוק כהן: צריך להבין מה המשמעות של הדרכה שיקומית עבור אדם עם עיוורון.
<נתי ביאליסטוק כהן: זה לא Nice to have, זה Necessity וצריך אותו בצומת הנכון.
<נתי ביאליסטוק כהן: אם נולד לו ילד הוא לא יכול לחכות 6 חודשים כדי לקבל את ההדרכה השיקומית עד שיתפנה תקציב או עד שתתפנה הגברת העובדת הסוציאלית או עד שהיא תתחיל לאהוב אותו.
<נתי ביאליסטוק כהן: הוא צריך לקבל את זה, ועכשיו.
<נתי ביאליסטוק כהן: השיקולים האלה נכנסים למערך של קבלת ההחלטות לגבי טיפול באדם עם עיוורון ולצערי הרב כנראה זה רק ילך ויחריף מכיוון שהמדיניות של מדינת ישראל, על כל זרועותיה, היא לאבד את המומחיות ולהתחיל לטפל בכול מהכול עם הכול, כלומר כולם פה הופכים להיות ז'נגלרים.
<נתי ביאליסטוק כהן: אני רואה את זה בביטוח הלאומי במכרזים שהם מוציאים, אני רואה את זה במשרד הרווחה במכרזים שהם מוציאים, אני רואה את זה במעבר של משרד הרווחה למינהלת ואנחנו נסבול מן התופעה החמורה הזאת יותר ויותר.
<נתי ביאליסטוק כהן: אנחנו נגלה ונבין את זה אחרי כמה שנים כאשר הפצועים יהיו בשטח, וזה קשה.
קארין אלהרר: אני מודיעה שהישיבה תסתיים בשעה 12:00.
<נתי ביאליסטוק כהן: אסיים את דבריי הרבה קודם.
<נתי ביאליסטוק כהן: בעניין דמי ליווי, אני לא רוצה להיכנס לשאלה על הפער.
<נתי ביאליסטוק כהן: הבנתי שדנתם בו לעומק.
<נתי ביאליסטוק כהן: יש קבוצה של כ-550-600 עיוורים שבטעות באיזה שלב הכניסו לרובריקה שהם מקבלים 50% דמי ליווי.
<נתי ביאליסטוק כהן: המשרד הודה וחזר והודה יותר מפעם אחת שזה טעות.
<נתי ביאליסטוק כהן: הם לא צריכים להיות שם, הם צריכים לעלות ל-75%.
<נתי ביאליסטוק כהן: מדובר ב-1.5 מיליון שקלים בשנה שמשרד הרווחה, על כל המיליארדים שלו, לא מצליח למצוא.
<נתי ביאליסטוק כהן: הגיע הזמן שהעוול הזה יתוקן, לפחות לגבי האנשים האלה.
קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, מה העניין?
קארין אלהרר: כבר דיברנו על זה בדיונים קודמים.
<אילנה גלייטמן: דיברנו על זה הרבה מאוד.
קארין אלהרר: אתם העברתם את הפנייה התקציבית למשרד האוצר?
<אילנה גלייטמן: יש נסיגה בהחלטות של המשרד.
<אילנה גלייטמן: המשרד ביקש מן הביטוח הלאומי לקבל את קובץ מקבלי השר"מ ואז לבדוק מי מתוך הקבוצה שמקבלת היום 75% צריך בעצם לקבל 50%.
<נתי ביאליסטוק כהן: כלומר רוצים עוד להוריד את ה-75%?
<יצחק ברנדויין: בגלל השר"מ, בגלל שקיבלנו אחרי כל-כך הרבה שנים 50% שר"מ, כאשר אצל הנכים הרגילים זה מתחיל מ-112%.
<יצחק ברנדויין: כל זמן שהחוק הזה קיים אנחנו לא יכולים לעולם להגיע לזה.
<יצחק ברנדויין: לא רק זה, לפני 3 שנים כאשר התעוורתי וקיבלתי 480 שקל התקשרתי בטלפון כי שמעתי שכולם מקבלים 750 שקל.
<יצחק ברנדויין: נאמר לי על-ידי אילנה גלייטמן שתוך חודשיים, אחרי שאישרו את ה-50% שר"מ, יורידו את הסכום לכל בעלי תעודת העיוור.
<יצחק ברנדויין: אז אמרתי לה: "אין שום בעיה, כשיתחילו להוריד לכל בעלי תעודת העיוור תורידי גם לי".
<יצחק ברנדויין: מאז חלפו 3 שנים, כולם מקבלים 750 שקלים ואני ממשיך לקבל 500 שקלים.
<יצחק ברנדויין: מי יחזיר לי את הכסף הזה שלא קיבלתי עד היום?
<איציק הרטמן: גם אני מקבל 500 שקלים.
<נתי ביאליסטוק כהן: שלחנו מכתבים וקיימנו שיחות.
<נתי ביאליסטוק כהן: פעם ראשונה אני שומע עכשיו שהמשרד רוצה לעשות רגרסיה וגם להוריד לאלה שמקבלים 75% ושר"מ את דמי הליווי.
<נתי ביאליסטוק כהן: פשוט לא יעלה על הדעת שכך מתקבלות החלטות במדינת ישראל.
<נתי ביאליסטוק כהן: אני באמת לא מצליח להבין את הדבר הזה.
<איציק הרטמן: לפני שנתיים הייתי פה בוועדה של הכנסת ומשרד הרווחה התחייב ש-75% יקבלו כולם.
<איציק הרטמן: מה קרה?
<איציק הרטמן: אתם נסוגים אחורה?
<נתי ביאליסטוק כהן: המשרד התחייב.
<נתי ביאליסטוק כהן: אני לא מבין מאין הנסיגה הזאת ועל דעת מי.
<איציק הרטמן: תסתכלו בקריטריון של הוועדות, נכתב שמתחילים מ-75%.
<נתי ביאליסטוק כהן: קארין אלהרר, בסוף אני חייב להגיד עוד משהו: תודה רבה.
<נתי ביאליסטוק כהן: לא מובן מאליו שבאמצע חופשת לידה את מנהלת את הישיבה.
<נתי ביאליסטוק כהן: המון תודה והמון מזל טוב.
<נתי ביאליסטוק כהן: (נשמעות מחיאות כפיים.
<נתי ביאליסטוק כהן: )
קארין אלהרר: אילנה גלייטמן, רק כדי שנדע, לא רק שלא הועברה דרישה תקציבית אלא יש כוונה לסגת בעניין ה-75%.
קארין אלהרר: יש החלטה כזאת?
קארין אלהרר: זה כבר עובד?
<אילנה גלייטמן: זה לא עובד.
קארין אלהרר: מה הסטטוס של זה?
<אילנה גלייטמן: ביקשנו מן הביטוח הלאומי את הקובץ.
קארין אלהרר: מתי ביקשתם?
<אילנה גלייטמן: זה אמור להיות מאושר בוועדה הזאת בשבוע הבא.
<אילנה גלייטמן: אני לא יודעת אם הם יעבירו כי עד היום הם מונעים את זה.
<מהוט בגשאו: נקיים דיון פנימי.
<יצחק ברנדויין: למה במשך 3 שנים יותר מ-1,000 עיוורים מקבלים עונש, מקבלים רק 500 שקלים?
<יצחק ברנדויין: למה שלא יחזירו בינתיים לכולם את מה שמגיע על 3 השנים האלה?
<יצחק ברנדויין: באיזה זכות הם לקחו את זה מן העיוורים?
<שושי לוי: המדריך בעיר שלי מצוין ויש לי עוד שני אחים שקיבלו הדרכה ברחובות וגם עוד חברות ולא המתינו 3 שנים.
<שושי לוי: אני לא יודעת למה אצלם זה כך.
קארין אלהרר: אני שמחה לשמוע על כך.
<עמליה גבאי: אני גרה ברעננה.
<עמליה גבאי: אחרי שהתעוורתי פניתי לעיריית רעננה וביקשתי שיתקינו זמזם ברמזור, כדי שאוכל לחצות את הכביש הראשי.
<עמליה גבאי: התשובה שלהם הייתה: "אין מספיק עיוורים ברעננה, זה לא מצדיק".
<עמליה גבאי: תבינו את המדיניות.
<נורית חי יהודה: אני שמחה סוף-סוף לדבר בצורה רשמית ביחד אתך.
<נורית חי יהודה: אנחנו מכירות שנים ואת זוכרת אותי.
<נורית חי יהודה: אני רוצה להעיר.
<נורית חי יהודה: יש קשר בין שר"מ לדמי ליווי.
<נורית חי יהודה: מי שמקבל דמי ליווי לא מקבל קצבת ניידות בביטוח הלאומי ומי שמקבל שר"מ – למזלנו התלות בין זה לבין שר"מ ירדה.
<נורית חי יהודה: יש פה אנשים שיש להם נכות כפולה, גם של שר"מ וגם של קצבת ניידות וגם דמי ליווי.
<נורית חי יהודה: כלומר, יש קשר בין דמי ליווי לקצבת ניידות.
<נורית חי יהודה: צריך להתיר את כל הקשרים האלה, שלא תהיה תלות, שמי שמקבל קצבת ניידות לא מקבל דמי ליווי ומי שמקבל שר"מ לא מקבל דברים אחרים.
קארין אלהרר: כבר אמרנו את זה.
<נורית חי יהודה: באשר להדרכה שיקומית – בשנה האחרונה יצא טופס בקשה לתעודת עיוור עם הדרכה שיקומית.
<נורית חי יהודה: זה אומר שכל אדם שפונה בבקשה לתעודת עיוור חותם גם על ויתור סודיות ומקבל הדרכה שיקומית.
<נורית חי יהודה: זה אומר שגם אם עובדת סוציאלית לא יודעת ולא מומחית, רשום לה שהוא כבר פנה.
<נורית חי יהודה: יש אמנם שיפור במצב אבל לצערנו יש מחסור במדריכות שיקומיות.
<יונתן מרקוביץ: אני ממשרד מבקר המדינה, מנציבות תלונות הציבור.
<יונתן מרקוביץ: בזכות העבודה הנהדרת של הביקורת הדיון הזה מתקיים כבר כמה פעמים ובאמת רואים שיפורים.
<יונתן מרקוביץ: שמעתי כאן על הרבה בעיות פרטניות.
<יונתן מרקוביץ: רציתי להזכיר שיש במדינת ישראל נציבות תלונות הציבור במשרד מבקר המדינה.
<יונתן מרקוביץ: כל מי שסובל מאיזו פגיעה אישית בידי אחת הרשויות יכול לפנות אלינו והתלונה שלו תבורר.
<רותי מכלוף: באיזו דרך לפנות?
<יונתן מרקוביץ: אנחנו מקבלים תלונות של עיוורים בנושאים שונים.
<יונתן מרקוביץ: לאחרונה נתקלנו בבעיה של עיוורים שמגיעים לגיל הפרישה ומתבקשים להפסיק לבוא לעבודה במפעלים המוגנים.
<יונתן מרקוביץ: ברוך-השם יש שינוי במגמה והבעיות האלה נפתרות.
<יונתן מרקוביץ: אני שמח מאוד לדווח על כך.
<יונתן מרקוביץ: תודה רבה.
קארין אלהרר: כאשר אני מנסה לחשוב איך אסכם, אני לא יודעת איך לסכם את זה כי זה דיון חמישי בנושא והדבר העיקרי שאני יודעת להגיד הוא שיש פה מין ריקוד של שני צעדים קדימה וצעד וחצי אחורה.
קארין אלהרר: לא הצלחנו להתקדם באופן משמעותי.
קארין אלהרר: כל פעם אני באה לדיון כזה ואומרת שמצד אחד נורא כיף לקיים את דיוני המעקב כי אולי נצליח לייצר איזה הישג לטובת האזרחים.
קארין אלהרר: אבל אני לא מצליחה, כישורי הניהול שלי לפחות טובים אבל אני לא יודעת כבר מה להגיד, אולי אני עושה משהו לא בסדר.
קארין אלהרר: אני מבקשת התייחסות והמשרדים נשבעים ב-למ"ד-ו"ו צדיקים שהם הולכים הביתה ועושים שיעורי בית ו"עד הדיון הבא הכול יהיה בסדר", ואז מגיע הדיון הבא ולא בסדר.
קארין אלהרר: אני לא מצליחה להבין מה צריך לקרות, את מי אני צריכה להעיר.
<עמליה גבאי: צריך סנקציות טובות יותר.
<קריאה: את אילנה גלייטמן צריך להחליף.
קארין אלהרר: אדוני, תודה רבה.
קארין אלהרר: אל תפריעו לי.
קארין אלהרר: מי האדם, מי הגוף שיכול לסייע בעניין הזה?
קארין אלהרר: אני לא חושבת שלמישהו יש רצון לא לעשות, באמת שלא.
<אריה ברנדר: חקיקה למען העיוורים תעזור הרבה.
קארין אלהרר: אני שואלת מה חסר.
קארין אלהרר: תגידו לי.