GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רונן סגל: הצוות הזה בודק, הוא התחיל, הוא יבדוק את כל המשמעויות מכל הכיוונים.
<רונן סגל: צריך להבין שזה התחיל.
קארין אלהרר: חשבתי שלא הבנתי, אבל הבנתי.
קארין אלהרר: הבנתי מעולה.
קארין אלהרר: ממשלת ישראל מקימה ועדות בסטרט-אפ.
קארין אלהרר: אני רוצה לסכם, אני מניחה שיהיו עוד דיונים.
קארין אלהרר: אני רוצה לסכם את הדיון פה, ולהודות לצוות מבקר המדינה, להודות למנכ"ל המשרד להגנת הסביבה וצוותו, שאני יודעת שחלקם עברו אתו לדיון הבא, על הדיווח לוועדה בדיון הזה.
קארין אלהרר: אני חייבת לומר שבדיון הקודם סיימתי אותו מאוד אופטימית, כי שמעתי את דברי המנכ"ל, והיה את האופוריה הזאת לא באזור של מקום ישיבה שלי לגבי המכרז להעברת מיכל האמוניה לדרום, אבל היה איזה משהו להתלות בו שאולי יקרה איזה נס והאמוניה תעבור, זה לא קרה.
קארין אלהרר: קשה לי להגיד שהייתי מופתעת אבל נניח, זה לא קרה.
קארין אלהרר: אז אנחנו נמצאים בפני כל מיני חלופות, שאני חייבת לומר, שכל החלופות שהוצגו הן חלופות שבעיניי הן בעייתיות, וזה, כי אני מאוד עדינה בלשוני.
קארין אלהרר: אני באמת לא מצליחה להבין האם עדיין יש איזה חזון להעביר את זה מתישהו לדרום, או שאומרים - זה מה יש ועם זה ננצח או שלא.
<רונן סגל: אתמול החליטו - - - תכנית שתאפשר העתקה.
<צחי טרנו: שתי החלופות הקבועות שמקודמות כרגע מבטיחות שלא יהיה מפעל בדרום, שלא יספרו סיפורים.
קארין אלהרר: גם עיריית חיפה, אני הייתי שמחה אם גם העירייה הייתה מציעה חלופה שנראית לה, לא רק להגיד אנחנו לא ניתן את ההיתר, אלא להגיד מה בחזון שלכם.
<גדי מרגלית: את שואלת שאלה, אני גם אענה לך.
<גדי מרגלית: אנחנו אומרים את זה, ואנחנו חוזרים על עמדתנו, שהשימוש באיזו-טנקים מקובל עלינו, הוא גם חלופה מיידית להתניע את שני המפעלים שמושבתים בדרום ובצפון, זו עמדת עיריית חיפה.
קארין אלהרר: אני גם פחות הבנתי – לא המשרד מבקש דחייה, אלא המפעל.
קארין אלהרר: בסוף זה עובד בסינרגיה מושלמת המפעל והמשרד.
קארין אלהרר: ולכן, אני חושבת שיש פה איזושהי בעייתיות אפילו באמירה הזאת – זה לא אני, זה הוא.
קארין אלהרר: באמת, זה עובד בסוף ביחד, ואי אפשר להתעלם מזה.
קארין אלהרר: זה לא שאני חושבת שמהלכים כאלה גדולים ומשמעותיים, צריך ואפשר לעשות אותם בהינף יד תוך כדי פגיעה בעובדים.
קארין אלהרר: אני בטוחה שיש הרבה מאוד גורמים שרוצים לשסות זה בזה, הם אומרים, הנה, אתם רואים, הם דואגים לבריאות הציבור על חשבון העובדים.
קארין אלהרר: לא, זה לא מה שאני אומרת.
קארין אלהרר: אני כן אומרת אבל שהיה לממשלות ישראל לדורותיהן כל כך הרבה שנים לחשוב, וכל כך הרבה החלטות ממשלה, וכל כך הרבה הזדמנויות תמיד באורח פלא מגיעים לדקה התשעים ותשע, פסק תשע, תשע, ואז מוציאים מהשרוול - מה יוצא לי היום, מה אני יכול לשלוף, ותמיד הפתרון, מה לעשות, הוא לא מושלם, הוא רחוק מלהיות מושלם, הוא פתרון אפילו לא טוב, אז לא מבינים מה אתם לא מרוצים, הנה נתנו לכם פתרון.
קארין אלהרר: כל זה, במקום למצוא את הפתרון השקול, המדוד, שבאמת עושה חסד עם כל מי שמעורב, זה מרתיח את הדם - למה?
קארין אלהרר: החלטת ממשלה.
קארין אלהרר: החלטות הממשלה לא שוות את הנייר שהן כתובות עליהן, כי הן ברובן לא מיושמות בכלל.
<ג'מילה הרדל ואכים: ועדיין יש כוונה להביא גם את החלופות להחלטת ממשלה, וזה ממש לא ביכולת של שרים לדעת את כל זה.
קארין אלהרר: ואז, הם יביאו החלטת ממשלה שתלך על הראש של עיריית חיפה, ואז יגיעו לבג"צ.
קארין אלהרר: אתם יודעים מה יקרה?
קארין אלהרר: – יהיו שרים וחברי כנסת שיתקפו את הבג"צ.
קארין אלהרר: תראו, הבג"צ פוגע באזור חיפה.
קארין אלהרר: אתם יודעים, פעם ראשונה זה עוד עובר, פעם שנייה, אמרו טוב, אולי.
קארין אלהרר: אבל פעם שלישית הבנו את הטריק, הוא לא משהו.
קארין אלהרר: אני לא מצליחה להבין עוד דבר.
קארין אלהרר: הנציג של משרד הכלכלה הלך?
קארין אלהרר: אז גברתי, מנהלת הוועדה, אני מבקשת מכל נציגי המשרדים הממשלתיים שחושבים לעצמם שלדווח לוועדה לביקורת המדינה על-פי בקשתה, זה עניין של המלצה.
קארין אלהרר: זו לא המלצה, זו חובה.
קארין אלהרר: אני רק אומרת, ביקשתי ממנהלת הוועדה לעדכן גם אתכם, אבל גם משרדים אחרים שלא נמצאים כאן, שהוועדה מבקשת, לא אני, אני לא חשובה.
קארין אלהרר: הוועדה כמוסד, מבקשת עדכון, אז ראוי, אתה יודע מה, אפילו לא ברמה החוקית והתקנונית, ברמה הבינאישית, ביקשנו ראוי לקבל תשובה.
קארין אלהרר: וגם אם אין לכם המלצות גמורות וחתומות, תעדכנו, תגידו, לא הספקנו, כל דבר שיש תגידו לנו.
קארין אלהרר: אני מבקשת לקבל מהמשרד להגנת הסביבה את עמדתם לבית המשפט בנוגע להעתקת מיכל האמוניה.
קארין אלהרר: הבנתי שזה עלה לאתר, אבל בכל זאת, כנסת ישראל מבקשת, אז אנחנו נרצה לקבל את זה עד סוף היום, זה מסמך קיים, בסך הכול, צריך להעביר אותו במייל או בפאקס מה שנוח.
קארין אלהרר: הוועדה מבקשת לקבל גם מהמשרד להגנת הסביבה עדכון בנוגע להחלטת הממשלה בנושא ככל שיהיה.
קארין אלהרר: אני מניחה שפה יהיה מהלך מאוד יפה, של ללכת על הראש של מי שאפשר, העיקר למצוא פתרון גרוע ככל שניתן.
קארין אלהרר: שוב, אני לא קובעת לממשלה מה לעשות, אני רק מזהירה, שכנראה אם זה יהיה הפתרון, אז הוא יהיה פחות טוב.
קארין אלהרר: לגבי משרד הכלכלה, אני מבקשת לקבל בתוך שבוע, יש לכם זמן לכתוב את המסמך בצורה טובה.
קארין אלהרר: סטטוס עבודת הצוות בנושא קידום מפרץ חיפה נקי, ולהיות מעודכנת.
קארין אלהרר: נמסר גם שהרחבת המפעלים היא דווקא שתפחית את הפליטות.
קארין אלהרר: אני מבקשת לקבל הסבר לעניין הזה, כי זה נשמע לי קצת הזוי, או בלתי אפשרי, אבל יכול להיות הבעיה אצלי.
קארין אלהרר: אז תסבירו לי, כי אני לא מבינה, איך הרחבת מפעל תוריד - אלא אם כן אתם משפצים אותו, עושים רמונט כללי.
קארין אלהרר: בסדר, אז תכתבו לי את זה שזו כוונתכם, ואתם מתכוונים לעשות רמונט כללי במשרד.
<רן מינרבי: בקיצור, כי כל - - - במפעלים זה ערימה של שקרים.
<רן מינרבי: יש לי הוכחות, אני לא אומר סתם.
קארין אלהרר: אנחנו לא רוצים להטיח דברים.
<רן מינרבי: אני לא מטיח, אני מוכיח.
<רן מינרבי: אני בדקתי.
<רן מינרבי: אני יכול להציג.
<רן מינרבי: שלחתי תלונה על זה.
קארין אלהרר: אני מתכבדת לפתוח ישיבה נוספת של הוועדה הבוקר.
קארין אלהרר: היום ה-6 במרס 2017, ח' באדר התשע"ז.
קארין אלהרר: הנושא – הטיפול בהפרעות אכילה – דו"ח מבקר המדינה 63ג'.
קארין אלהרר: סמנכ"ל משרד החינוך, בוקר טוב.
קארין אלהרר: צוות מבקר המדינה.
קארין אלהרר: אורחים נכבדים.
קארין אלהרר: אני מתנצלת על הקול הלא מוצלח.
קארין אלהרר: לפני כמה שבועות פנה אלי עדי ברקן והציג בפני נתונים מאד מאד קשים.
קארין אלהרר: תראו, זה לא שלא ידעתי על קיומן של הפרעות אכילה ואני אומר שזה נושא שמדובר אפילו אצלי בלשכה.
קארין אלהרר: זה משהו שהוא מוכר וברור, אבל לא ידעתי עד כמה מדובר בנתונים קשים.
קארין אלהרר: עדי הביא לידיעתי נתונים ממחקר שעשתה חברת הכנסת לשעבר, ד"ר רחל אדטו, בשיתוף עם פרופסור יעל לצר, מאוניברסיטת חיפה, שמנהלת את המחלקה להפרעות אכילה ברמב"ם.
קארין אלהרר: שם נקבע כי גורם התמותה מספר אחת בגילאי 15 עד 24 הוא אנורקסיה, שזה לא יאומן.
קארין אלהרר: זה גורם מספר אחת.
קארין אלהרר: הדבר לא מפורסם, למה?
קארין אלהרר: בגלל חוסר הפילוח מהאגף הפסיכיאטרי.
קארין אלהרר: זה לא חלק מהעניין.
קארין אלהרר: מהנתונים בעולם, בין 20% ל-30% מההתאבדויות בקרב בני נוער, מקורן בהפרעות אכילה ובעיות דימוי הגוף.
קארין אלהרר: זה לא רשום, זה לא מתועד, לא מטופל ולא נמנע באף מקום בארץ.
קארין אלהרר: וככה אנחנו מאבדים בעיקר ילדות, אבל גם ילדים.
קארין אלהרר: פניתי לממצאים בדו"ח מבקר המדינה והתברר לי שהמדינה לא מטפלת בנושא הזה כמו שצריך.
קארין אלהרר: שמתעסקים רק בטיפול ולא במניעה, הרבה פעמים אנחנו יכולים לפספס וגם מה שמטפלים, לא התרשמתי שהטיפול יותר מדי טוב.
קארין אלהרר: אין קישור בין כל הגורמים.
קארין אלהרר: מחסור במיטות אשפוז, אין מסגרות פוסט אשפוזיות טובות.
קארין אלהרר: תורים מאד ארוכים.
קארין אלהרר: כמו שאנחנו יודעים, לפני הבריאות יש את עניין החינוך.
קארין אלהרר: אני בעצמי צפיתי בעשרות כתבות שמדברות על זה שגם החינוך מהבית מסייע מאד לעניין וגם בבית הספר.
קארין אלהרר: ילדות שמגיעות לבית הספר וצמות כל היום, כי מה?
קארין אלהרר: כי החברות שלהן רזות והן רוצות להיות גם.
קארין אלהרר: מי מדבר איתן על זה?
קארין אלהרר: אני אבקש להבין בדיון היום האם הגורמים פועלים בתיאום, כשלהבנתי - ואני אשמח מאד להתבדות - אין קישור בין הגורמים, בין בית הספר למרפאה, להורים.
קארין אלהרר: וכך הילד או הילדה יכולים ליפול בין הכיסאות.
קארין אלהרר: יש גם מחסור במסגרות אשפוז דיברנו, גוזר תורים ארוכים מאד בעיקר בפריפריה.
קארין אלהרר: כמו תמיד הפריפריה ראשונה ליפול.
קארין אלהרר: הנתונים בדו"ח מצביעים על כך שלמחלקה הייעודית לבוגרות היחידה בארץ בתל השומר, ההמתנה ממושכת.
קארין אלהרר: חודשיים עד ארבעה חודשים.
קארין אלהרר: תבינו, מי שמופנה ליחידה זה בן אדם שהוא במצב לא פשוט בכלל, שזה באמת לא סביר.
קארין אלהרר: מספר הממתינות לאשפוז הוא בין 10 ל-30, בין חולות בכל זמן נתון.
קארין אלהרר: זה על פי דו"ח מבקר המדינה משנת 2012.
קארין אלהרר: מה שברור שבטח המצב רק הלך והחמיר.
קארין אלהרר: אנחנו נבדוק היום האם יש מודל טיפולי מסודר.
קארין אלהרר: אני הבנתי שלא.
קארין אלהרר: בבקשה תספרו לי אחרת.
קארין אלהרר: הפעילויות בטיפול בהפרעות אכילה לא מוסדרות ולא מפוקחות ולכן יש מצב של תת אבחון.
קארין אלהרר: אין מדיניות והבעיה הולכת וגדלה.
קארין אלהרר: נבקש לשמוע גם את צה"ל – עוד חולייה בשרשרת שיכולה מאד לעזור, ואם היא לא פעילה בנושא, זה עוד תרומה להרס.
קארין אלהרר: תראו, זה מסביבנו כל הזמן.
קארין אלהרר: אנחנו רואים כל הזמן מודלים של יופי.
קארין אלהרר: מתי אנחנו רואים יופי אחר?
קארין אלהרר: מלא?
קארין אלהרר: טבעי?
קארין אלהרר: בריא?
קארין אלהרר: כשזה איזה דיון של משהו יוצא דופן.
קארין אלהרר: מה הכלל אומר?
קארין אלהרר: רזה, דקיקה, שהמגזינים עושים לה פוטושופ, ואז מה הפלא שכל הנערות והנערים רוצים להראות אותו דבר.
קארין אלהרר: אני מאד מקווה שאנחנו נוכל לראות פה איזו שהיא התקדמות בנושא.
קארין אלהרר: משרד מבקר המדינה, תרצו לומר משהו?
<דן מיכאל בנטל: כן, אני אפתח בכמה מילים ואם תרצי אחרי זה דנה תוכל לפרט ממש את עיקרי הדו"ח.
<דן מיכאל בנטל: אז כפי שאמרה יושבת הראש, מדובר בספקטרום רחב של בעיות, שנקרא הפרעות אכילה.
<דן מיכאל בנטל: זה מתחיל מבעיות קלות ונגמר באנורקסיה ובמוות.
<דן מיכאל בנטל: הרבה בני נוער סובלים מזה, כפי שאמרת.
<דן מיכאל בנטל: מבקר המדינה בדק את הנושא לעומק בשנת 2012, ולא סתם אני אומר 2012, כי היום אנחנו בשנת 2017 וכנראה שכלום לא נעשה.
<דן מיכאל בנטל: מדובר בנושא מערכתי ואולי בגלל זה הקושי פה לטיפול.
<דן מיכאל בנטל: מדובר במשרדים רבים.
<דן מיכאל בנטל: זה משרד הבריאות, משרד החינוך, משרד הספורט, קופות חולים, צה"ל, משרד המשפטים.
<דן מיכאל בנטל: זה כל הגורמים יחד צריכים לבוא ולטפל בבעיה.
<דן מיכאל בנטל: כנראה שבגלל זה שאין אף אחד שמרים את הכל יחד בצורה מאוחדת, כנראה שלא נעשה הרבה מאד ועד היום.
<דן מיכאל בנטל: מאז שנת 2012 וחבל.
<דן מיכאל בנטל: ממש חבל.
<דן מיכאל בנטל: היה דו"ח, זה היה צ'ק ליסט, לכל הגורמים לבוא ולהרים את הכפפה ולתקן את המערך הזה.
<דן מיכאל בנטל: כאשר אני אדגיש באמת רק ארבע נקודות שהן הכי חשובות שראינו.
<דן מיכאל בנטל: הנושא הראשון הוא רצף טיפולי, שהוא מאד חשוב.
<דן מיכאל בנטל: ראינו שהוא לא מתקיים.
<דן מיכאל בנטל: נושא התורים הממושכים, שזה לא הגיוני.
<דן מיכאל בנטל: ילדה או ילד שיש להם את זה צריכים מיד להגיע לטיפול.
<דן מיכאל בנטל: מיד.
<דן מיכאל בנטל: לא תוך שלושה-ארבעה חודשים ולא יותר.
<דן מיכאל בנטל: הנושא השלישי הוא נושא עלויות ותמחור שהצגנו את זה.
<דן מיכאל בנטל: הנושא מתומחר כמו בריאות הנפש הרגילה וכנראה שזה עולה הרבה יותר.
<דן מיכאל בנטל: משרד הבריאות לא הרים את הכפפה עד היום לסיים את התמחור.
<דן מיכאל בנטל: חמש שנים.
<דן מיכאל בנטל: מה הבעיה?
<דן מיכאל בנטל: והנושא הרביעי והכאוב הוא אשפוז נערים ונערות במחלקות פסיכיאטריות בבתי חולים פסיכיאטריים.
<דן מיכאל בנטל: למה לא לקחת אותם לבתי חולים כלליים או לבתי חולים ייעודיים למחלקות ייעודיות.
<דן מיכאל בנטל: זה נושא כאוב שמבקר המדינה כבר פעמיים כתב על זה וגם לא הרימו לצערי את הכפפה.
<דן מיכאל בנטל: אם תרצי אז דנה תפרט יותר.
<דנה לוי וטשטיין: אוקיי.
<דנה לוי וטשטיין: ההמלצות עיקריות היו בנושא מסגרות לאשפוז ייעודי.
<דנה לוי וטשטיין: נמצא כי קיימות מעט מחלקות ייעודיות להפרעות אכילה או מחלקות פסיכיאטריות שבהן פועלת יחידה ייעודית להפרעות אכילה.
<דנה לוי וטשטיין: בצפון הארץ ובדרומה אין מסגרות אשפוז ייעודיות לחולות בוגרות, אשר נאלצות להתאשפז רחוק ממשפחתן.
<דנה לוי וטשטיין: בנושא אשפוז חולות בבתי חולים פסיכיאטריים, מתחילת שנת 2010 עד אמצע שנת 2012 אושפזו בבתי החולים הפסיכיאטרים כ-130 חולות.
<דנה לוי וטשטיין: האשפוז לא מתאים ברובם של המקרים לחולות וראוי שהן יאושפזו במחלקות ייעודיות או במחלקות פסיכיאטריות במקרים של תחלואה פסיכיאטרית קשה נוספת.
<דנה לוי וטשטיין: בתורים, באמת אמרנו שבשיבא, בתל השומר, שזו בעצם המחלקה העיקרית, תור ההמתנה הוא חודשיים עד ארבעה חודשים.
<דנה לוי וטשטיין: גם למחלקה הייעודית לנערות משהו דומה.
<דנה לוי וטשטיין: בנושא עמדות לאשפוז יום וטיפול יום – אין הערכה כמה עמדות נוספות חסרות.
<דנה לוי וטשטיין: נמסר לנו כי חסם כלכלי של תעריף נמוך שקבע המשרד לאשפוז יום וטיפול יום, מונע מבתי החולים לפתוח עמדות נוספות שמאפשרות בעצם לחולות לקבל טיפול ולצמצם את מספר האשפוזים.
<דנה לוי וטשטיין: בנושא טיפול מרפאתי קיים מחסור ניכר במסגרות בקהילה, שכוללות ייעוד רב מקצועי, פסיכיאטר, פסיכו-תרפיסט, תזונאי ורופא – טיפול שהוא חשוב בשלב ההתחלתי של המחלה.
<דנה לוי וטשטיין: גם במסגרות שיקום, למעט בית שיקומי בדרום הארץ ובצפון, אין בארץ מסגרות שיקומיות בירושלים ובדרום, שעשויות להגדיל את סיכויי ההחלמה.
<דנה לוי וטשטיין: בנושא התמחור, אז כמו שאמרנו, עלויות אשפוז טיפול היום והמימון המרפאתי לא תואמות את העלויות בפועל.
<דנה לוי וטשטיין: המשרד לא קבע סטנדרט לטיפול המומלץ ולא בחן אם תמחור האשפוז הפסיכיאטרי מספיק לנושא הזה.
<דנה לוי וטשטיין: בעצם אין תכנית לאומית לשיפור הטיפול בהפרעות אכילה.
<דנה לוי וטשטיין: המשרד לא גיבש תוכנית לטיפול ולמניעה שתכלול פרישה ראויה של המסגרות – אשפוז, טיפול יום, טיפול מרפאתי ושיקום.
<דנה לוי וטשטיין: אין טיפול רב מקצועי של מטפלים והעברת מידע ביניהם.
<דנה לוי וטשטיין: אין מודל טיפולי רפואי שבמסגרתו אמור היה המשרד להנחות בשילוב בין טיפול תזונתי, פסיכיאטרי ורפואי.
<דנה לוי וטשטיין: אין בסיס מידע במשרד ובקופות ואין מחקר כבסיס לקבלת החלטות.
<דנה לוי וטשטיין: המשרד לא העריך את העלות הכלכלית הישירה והעקיפה שכרוכות בהפרעות אכילה.
<דנה לוי וטשטיין: אין פעולות בקרה מצד המשרד.
<דנה לוי וטשטיין: אין מנגנון פיקוח ובקרה למעט שתי בקרות בשיבא בתל השומר, ובתקופת הביקורת לא היו בקרות.
<דנה לוי וטשטיין: מידע נאסף במוסדות החינוך על ידי האגודה לבריאות הציבור לגבי תלמידות בעלות BMI נמוך, המעורר חשד להפרעות אכילה, אינו מועבר לקופות.
<דנה לוי וטשטיין: קיימת גם תת תקינה של כוח אדם בבתי החולים הממשלתיים.
<דנה לוי וטשטיין: קיים חשש מפערים בטיפול הרפואי.
<דנה לוי וטשטיין: קיים גם מחסור באנשי מקצוע בכלל, המתמחים בטיפול בהפרעות אכילה, בפסיכיאטרים לילדים, למבוגרים ובתזונאים.
<דנה לוי וטשטיין: במערכת החינוך, משרד החינוך לא קבע אלו גורמים מוסמכים לשוחח עם התלמידות על נושא תזונה, לא הנחה את צוותי המורים, לרבות בחטיבות העליונות כיצד לנהוג במקרים של חשד להפרעות אכילה.
<דנה לוי וטשטיין: נושא של רקדניות שמועדות לתחום, משרד החינוך אחראי בעצם על החינוך הפורמאלי למחול.
<דנה לוי וטשטיין: במסגרת מגמות המחול כ-3,200 תלמידות לומדות שם.
<דנה לוי וטשטיין: קיימים מחקרים על הדחף לרזון באוכלוסייה הזו, אבל למרות זו אין כללים במשרד החינוך, המחייבים ביצוע בדיקות גופניות במגמות המחול.
<דנה לוי וטשטיין: אין חובה לקיים ייעוץ תזונתי סדיר ואין הנחיות שאוסרות העברת מסדרים המעודדים רזון בקרב הרקדניות.
<דנה לוי וטשטיין: בנושא ספורטאים, הפרעות אכילה שכיחות אצל ספורטאיות בענפים שנדרש משקל נמוך, ובענפים בהם מתחרים על פי קטגוריה של משקל.
<דנה לוי וטשטיין: עידוד רזון בקרב מתעמלות צעירות עלה בשלוש ועדות שהקים משרד הספורט.
<דנה לוי וטשטיין: מהמסקנות שלהם עולה חשש כי התופעות חוזרות על עצמן.
<דנה לוי וטשטיין: בנושא אשפוז כפוי של קטינות הסובלות מהפרעות אכילה, שני חוקים שעוסקים בנושא – חוק הנוער, טיפול והשגחה וחוק הטיפול בחולי נפש – יוצרים קשיים באשפוז פסיכיאטרי של קטינות.
<דנה לוי וטשטיין: ועדה משותפת שקמה בשנת 2009 שואפת לחוקק חוק אחד, לרבות בנושא הזה, טרם השלימה עבודתה.
<דנה לוי וטשטיין: בנושא אשפוז בכפייה של בוגרות, פסיקת בית המשפט משנת 2003 הגבילה את היכולת לאשפז בוגרות במצב מסכן חיים.
<דנה לוי וטשטיין: נוצר צורך בשינוי חקיקה והצעת חוק בנושא לא קודמה.
<דנה לוי וטשטיין: צוות בין משרדי שהוקם בנושא לא סיים את עבודתו.
<דנה לוי וטשטיין: בנושא אבחון הפרעות אכילה בקרב מועמדות לשירות ביטחון בצה"ל, חיילות שחולות בהפרעות אכילה יכולות לשרת בצה"ל אם ההפרעה אינה חמורה.
<דנה לוי וטשטיין: עם זאת, מלשב"יות פעמים רבות מסתירות את הפרעות האכילה בבדיקתן בלשכת הגיוס, לא ממציאות שאלון בריאות חתום על ידי רופא קופת החולים, ומתגייסות גם ללא שאלון זה.
<דנה לוי וטשטיין: אשפוזים פסיכיאטריים של מלשב"יות קטינות אינן מתועדים במשרד הבריאות במאגר המידע ולכן הן לא מועברות לצה"ל.
<דנה לוי וטשטיין: אי ידיעתו של צה"ל עלולה לגרום לשיבוץ לא מתאים ומניעת נגישות לטיפול.
<דנה לוי וטשטיין: במועד הביקורת שירתו 170 חיילות החולות בהפרעות אכילה.
<דנה לוי וטשטיין: זה מספר נמוך מהמספר המשוער באוכלוסייה.
<דנה לוי וטשטיין: בצה"ל גם קיים מחסור בכוח אדם ייעודי לאבחון וטיפול בהפרעות אכילה.
<דנה לוי וטשטיין: הטיפול הוא על ידי קב"נים ופסיכולוגים ופסיכיאטרים ו - - - שאינם מתמחים בתחום ואינם בעלי ניסיון הפרעה בתחום וקיים מחסור גם במרפאות ייעודיות מחוץ לצה"ל, אשר יהיו נגישות לחיילות.
קארין אלהרר: מר עדי ברקן, בבקשה.
<עדי ברקן: בוקר טוב.
<עדי ברקן: אני בשנת 1996 הכרתי את העולם האפל של הפרעות אכילה, בימים הראשונים, כשהקימה את המחלקה ד"ר עידית מטירני עם 8 מיטות, ואני ראיתי וחוויתי את שרשרת החיול, איך משינוי מודל היופי מרזה לשדופה, התחילה להתפתח מגיפה של דימוי גוף.
<עדי ברקן: אנשים לא אוהבים את עצמם.
<עדי ברקן: אם פעם בחורה הייתה עומדת מול המראה ואומרת אני רוצה לרדת שני קילוגרם, אז היא הייתה יוצאת לארוחת ערב ומוותרת על המנה האחרונה.
<עדי ברקן: הגענו למצב שהיום מוותרים על הארוחה.
<עדי ברקן: אני התרעתי בפני משרד הבריאות לפני 15 שנה שאנחנו בעיצומה של מגפה לדימוי גוף.
<עדי ברקן: הציניקנים אמרו תיזהרו לא להידבק.
<עדי ברקן: אני ראיתי את כל מה שקורה, אבל בואו ניגש לתכל'ס, לא נתחיל מה היה, מה אנחנו צריכים לעשות.
<עדי ברקן: לפי מה שאת הקראת עכשיו, זה אומר שאנחנו 20 שנה האוט-סיידרים לגמרי.
<עדי ברקן: לא נעשה שום דבר.
<עדי ברקן: אני לא רואה משנת 1996 שום דבר שנעשה בתחום הפסיכיאטריה.
<עדי ברקן: לא עדכון.
<עדי ברקן: פה ושם מוסיפים כמה מיטות לד"ר איתן גור ולדני שטיין וסותמים את הפה.
<עדי ברקן: כרגע מה שנותר, יש מגיפה של מיליון וחצי, שני מיליון אנשים.
<עדי ברקן: אני מוכן להתווכח עם כל אחד.
<עדי ברקן: לי יש את הדברים מוכחים.
<עדי ברקן: אני נמצא עם 5,000 בני נוער כל חודש, פעמיים בשבוע בבתי ספר, פעמיים בשבוע בצבא.
<עדי ברקן: אני הזמנתי את כל המומחים למיניהם – בואו תצטרפו להרצאה.
<עדי ברקן: בואו תראו שיש פה מגיפה מעבר למה שאתם מכירים בספרי ה-DSM.
<עדי ברקן: 20 פעמים הבטיחו לי שיגיעו, אף אחד לא הגיע.
<עדי ברקן: בפועל מה שקורה היום, יש מנכ"ל למשרד הבריאות שגם איתו ישבתי.
<עדי ברקן: קשה לי לצפות ממנכ"ל משרד, שהוא קופאי, שיעשה משהו בנידון.
<עדי ברקן: כבוד השר ליצמן, שגם איתו נפגשתי פעמיים, עד אתמול בבוקר אני חושב שהוא עדיין חשב שדימוי גוף והפרעות אכילה זה מחלה של דוגמניות.
<עדי ברקן: השאלה מה אנחנו עושים.
<עדי ברקן: יש מחלקות ויש מחלקות טובות.
<עדי ברקן: הן עונות על הצורך, לדעתי על 20%.
<עדי ברקן: רוב הקהל החדש שהתחיל לזלוג מהמגיפה החברתית מגיע למחלקות ופה הבעיה.
<עדי ברקן: פסיכיאטר שיהיה הכי טוב בעולם לא יבין מה זה ילדה בת 14 שאומרת אני רוצה רווח בין הרגליים.
<עדי ברקן: לא יבין.
<עדי ברקן: ואני נוכחתי לדעת, מהמקום שלי, מהמקום שאני מלווה בנות שמגיעות אלינו לעזרה, שלא כל דבר יושב על מקום רגשי.
<עדי ברקן: כשאתה נמצא בתוך המחלקה ואתה מקבל רק את הקצה ואתה לא פותח לרגע את התריס לראות אולי באמת משהו גדל ברחוב שאני לא מכיר אותו ואתה הולך על פי אותה סכמה במשך 25 שנה.
<עדי ברקן: אז גם אלה שמגיעים לשם, מקבלים את הטיפול הלא נכון ברובם.
<עדי ברקן: יש כאלה שעושים – ואין לי שום דבר עם המטפלים.
<עדי ברקן: נוצרה פה איזו שהיא סיטואציה.
<עדי ברקן: אין לי שום דבר עם המטפלים.
<עדי ברקן: הם מטפלים נהדרים בתחום שלהם, אבל נולד פה משהו לפני 25 שנה, שהוא לא במגרש שלהם.
<עדי ברקן: זה כמו שאני אין לי את הידע, אין לי את הסמכות להיכנס לחדר של הפסיכיאטר ולהגיד – תן לה ציפרלקס.
<עדי ברקן: לפסיכיאטר אין שום Say אצלי בסטודיו, וצריך לדעת להפריד בין שני הקהלים האלה.
<עדי ברקן: היום במדינת ישראל 96% מהבנות בגילאי 12-18 לא אוהבות את עצמן.
<עדי ברקן: 3% מתוכן, כשאוהבות את עצמן, היו מחליפות.
<עדי ברקן: אבל בואו תשמעו את הנתונים שמדאיגים שיתפרסמו עוד מעט במדיה.
<עדי ברקן: 68% מבנות ישראל בגיל 12-18 לא מכניסות כלום לפה עד השעה שתיים בצהריים.
<עדי ברקן: 38% מהבנים.
<עדי ברקן: אז אני רואה את השר, מר בנט, מדבר על 5 יחידות.
<עדי ברקן: בואו נשמע את השר בנט עובד על קיבה ריקה על שלוש יחידות.
<עדי ברקן: וכשאני מגיע לבתי הספר אני שומע את הקיבה שלהם מקרקרת.
<עדי ברקן: אם יש בעיה שמשרד הבריאות אי אפשר, במשרד החינוך יש עדיין איסור, עד היום בבוקר, לדבר על הפרעות אכילה ודימוי גוף.
<עדי ברקן: אני מגיע לבתי ספר לא בגלל מערכת החינוך, אני מגיע לבית הספר בגלל מצוקה של בתי הספר.
<עדי ברקן: מצוקה של המנהלים.
<עדי ברקן: יש לי בתור עוד 150 בתי ספר שאני לא יודע אם אגיע אליהם.
<עדי ברקן: אני מגיע לצבא ולמזלנו, אני אומר לכם את האמת, למזלנו בצה"ל יושבים האנשים הנכונים.
<עדי ברקן: יש שם קבוצה של פסיכיאטרים - - - שעושים עבודה ועובדה שיש לי שיתוף מאד מדהים.
<עדי ברקן: הגיע הזמן לשים את האגו בצד ואת כל זה.
<עדי ברקן: ויש לנו פה מטרה, לכולנו, לכל היושבים פה מטרה אחת, לעשות את השינוי.
<עדי ברקן: אני מהמקום שלי יכול לבוא עם הניסיון שלי.
<עדי ברקן: אתם הפסיכיאטרים והרפואה יכולים לבוא עם הניסיון שלכם וביחד נגיע למצב שלמשרד הבריאות לא תהיה ברירה והוא יפתח את הכיס.
<עדי ברקן: אין ברירה אחרת.
<עדי ברקן: ילדות בנות 12 עומדות במחלקת ילדים עם מוניטור, מחכות לעמוד בתור אצל דני שטיין.
<עדי ברקן: שבועות.
<עדי ברקן: וכשמגיעות לשם יש ערבוב של אוכלוסייה.
<עדי ברקן: יש בחורות שהוטרדו מינית.
<עדי ברקן: אלוהים ישמור איזה עולם אפל.
<עדי ברקן: את האמת, בשנתיים האחרונות נכנסתי לעולם הכי אפל.
<עדי ברקן: חשבתי שאני בעולם ההפרעות.
<עדי ברקן: גיהינום.
<עדי ברקן: אבל בחורה שהגיעה בגלל הטרדה מינית והיא מאושפזת פעם רביעית, את לא יכולה לשים אותה עם ילדה בת 11 שעמדה מול המראה ורצתה להוריד 2 קילוגרמים והורידה 14.
<עדי ברקן: ובדקתי.
<עדי ברקן: זה רק שם.
<עדי ברקן: אי אפשר להגיע לבית ספר ולראות מידה 38 ולחזור הביתה בשלום.
<עדי ברקן: זה בלתי אפשרי.
<עדי ברקן: הלחץ החברתי.
<עדי ברקן: ומה עוד, זה כבר דור שני ושלישי.
<עדי ברקן: אז אם אני ככה, איך אומרת לי ילדה בת 12?
<עדי ברקן: עדי, אני מקיאה פעמיים בשבוע, זה בולימיה?
<עדי ברקן: אמרתי לה כן.
<עדי ברקן: שאלתי אותה ומי יודע מזה, היא אומרת לי מי צריכה לדעת מזה?
<עדי ברקן: היא אומרת לי באמת, היא תיקח אותי כמו של סיוון לפסיכיאטר וייתן לי כדור פסיכיאטרי.
<עדי ברקן: אני לא פסיכית, עדי.
<עדי ברקן: אני בסך הכל רציתי ללכת לבית ספר, לאכול את הסנדביץ' ולחזור הביתה בשלום.
<עדי ברקן: זה רוב האוכלוסייה.
<עדי ברקן: עכשיו, אם עם האמא היא לא יכולה לדבר, כי איך היא אומרת לי?
<עדי ברקן: אני חוזרת בשתיים בצהריים הביתה, אני מחממת את השניצל של אמא שלי במיקרו.
<עדי ברקן: ואז אמא שלי מגיעה בשתיים בצהריים מהקניון, היא אפילו לפני שהיא נותנת לי נשיקה, אוי מאמי, בואי תראי איזה יופי של ג'ינס קניתי.
<עדי ברקן: מוציאה את השקית של חברת האופנה, שמה מידה 24.
<עדי ברקן: היא אומרת מה לעשות, אמא שלי מאד רזה.
<עדי ברקן: עומדת מול המראה ואומרת – איזה יופי יושב על הטוסיק של אמא.
<עדי ברקן: מה אני עושה עם השניצל?
<עדי ברקן: כמה מהסנדביצ'ים שאתם חושבים שאתם מכינים בבוקר באמת מגיעים לקיבה של הילדים שלכם ונשארים שם?
<עדי ברקן: תצאו מהנאיביות הזאת.
<עדי ברקן: הילדים שונאים את עצמם.
<עדי ברקן: זה כבר לא משנה בנים או בנות.
<עדי ברקן: אני נמצא ביחידה צבאית, ביחידה של קרביים ואני שואל את הגברים – מי קם בבוקר, עומד מול המראה ואני לא אומר עף על עצמו, אוהב את עצמו?
<עדי ברקן: ואני תופס איזה בחור, 1.87 מטרים, יניב, אוכל ארבעה חמסניקים לארוחת בוקר, עומד לידי אני אומר לו יניב, מה הבעיה?
<עדי ברקן: הוא אומר לי אני אגיד לך מה הבעיה עדי, ראיתי פוסטר של עברי לידר שצילמתי לקסטרו.
<עדי ברקן: אני אומר לו נו?
<עדי ברקן: אמרתי לו מה הקשר?
<עדי ברקן: הוא אומר לי מה הקשר?
<עדי ברקן: אני מאותו יום יוצא מהחטיבה שלי עם טישרט שחור כי יש לי את זה.
<עדי ברקן: ואין לו כלום.
<עדי ברקן: דפקנו להם את הצורה.
<עדי ברקן: בשני הדורות האחרונים דפקנו להם את הצורה, שלא רק שהם לא אוהבים את עצמם, התחילו להכביד.
<עדי ברקן: ועכשיו אני מדבר על לחתוך עת הידיים.
<עדי ברקן: דרך אגב, מישהו יכול להגיד לי באמת כמה מתים בהפרעות אכילה פה?
<עדי ברקן: מי פה יכול להגיד לי כמה באמת כמה מתים מהפרעות אכילה?
<עדי ברקן: ד"ר גור?
<איתן גור: אני יכול להגיד, עדי, שהמקצוע שלך הוא צלם אופנה ואין לך שום הבנה בתחום של הפרעות אכילה.
<איתן גור: יש לך הרבה הד תקשורתי, אבל כל הדבר הזה הוא לא מבוסס על שום דבר ואתה אין לך מושג במה שאתה מדובר.
<עדי ברקן: איתן גור, תקשיב טוב.
<עדי ברקן: כשאתה הגעת למחלקה ושאלתי מה-.
<עדי ברקן: שנייה, שנייה, ד"ר גור, בוא, בוא, אני אכנס.
<עדי ברקן: אתה הגעת, היית בכלל מומחה להרזיה.
<עדי ברקן: אז שאלתי את כבוד השר – מה פתאום מומחה להרזיה הולך למחלקה להפרעות אכילה?
<עדי ברקן: הוא אומר לי עדי, זו מחלקה קשה.
<עדי ברקן: קשה שמישהו ייקח את המחלקה.
<עדי ברקן: לי יש קצת יותר מושג ממך על דימוי גוף.
<עדי ברקן: אתה מקבל את הקצה, איתן, ואתה יודע רק שיטה אחת.
<עדי ברקן: הגיע הזמן שתוציא את האגו מהתחת ותצא החוצה ותראה שיש פה בעיה חברתית.
<עדי ברקן: בעיה חברתית שאתה לא יודע להתמודד איתה.
<איתן גור: אני מבקש ממך שתקראי לו לסדר.
<איתן גור: אי אפשר לדבר ככה.
<עדי ברקן: אתה קראת לסדר.
<איתן גור: זו ועדה בכנסת.
<עדי ברקן: אני באתי לדבר ולהציל את הנוער ואתה באת להגן על הכיסא שלך.
<עדי ברקן: אתה יודע מה ההבדל בינינו?
קארין אלהרר: סליחה, סליחה - - -
<עדי ברקן: זה ההבדל.
<עדי ברקן: לי יש 1,642 מקרים, שבעובדה עוד מעט תראה אותם.
<עדי ברקן: ומה תגיד לי, אני קוסם?
<עדי ברקן: מה תגיד לי, אני האוט-סיידר?
<עדי ברקן: אתה תראה את התמונות ותשב מול המסך ותגיד איפה טעיתי.
קארין אלהרר: עדי - - -
<עדי ברקן: כי אתה יודע רק שיטה אחת.
<עדי ברקן: וברגע שתבין שיש פה משהו חברתי שלא כתוב בספר שלך, נתמודד.
<עדי ברקן: אני באתי לפה לעשות איתכם שלום ואתה מתנהג ככה?
<עדי ברקן: אנחנו נצא למלחמה ואנחנו ננצח.
קארין אלהרר: עדי.
<עדי ברקן: כי אתה מדבר על 20% ואני מדבר על 80%.
<עדי ברקן: אני רואה את הנוער הזה.
<עדי ברקן: לא אתה.
קארין אלהרר: עדי, עדי - - -
<עדי ברקן: אתה במחלקה.
<עדי ברקן: אני בצבא ובבתי הספר.
<עדי ברקן: אל תספר לי סיפורים מי יודע או לא יודע.
<קריאה: המיקרופון שלך כבוי.
קארין אלהרר: המיקרופון לא כבוי, אין לי קול.
<עדי ברקן: בבקשה.
<קריאה: לא באנו למלחמה.
קארין אלהרר: טוב, תודה.
קארין אלהרר: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.
<עדי ברקן: בגלל אגו מתים פה מיליון וחצי איש.
<עדי ברקן: רק אגו.