GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עאידה תומא סלימאן: טוב, אני לא רוצה להיכנס לוויכוחים על הגדרות מה זה הפרעות אכילה, כי אני חושבת שאף אחד עוד לא החליט סופית מה זה הפרעות אכילה באמת, כל עוד שמשרד הבריאות – וזה נכון שצריך סנכרון עם כל המאמצים של המשרדים האחרים, אבל אני אומרת שזה בעיקר אחריות של משרד הבריאות.
עאידה תומא סלימאן: האחריות הבסיסית נמצאת אצל משרד הבריאות.
עאידה תומא סלימאן: אני כבר קיימתי יותר מדיון אחד בוועדה לקידום מעמד האישה בנושא של הפרעות אכילה, והאחרון ביניהם התקיים ב-31 בינואר השנה הזו.
עאידה תומא סלימאן: הוזמנו גם משרד הבריאות וגם משרדים אחרים וגם כמובן האנשים שמטפלים.
עאידה תומא סלימאן: אחד הדברים המדהימים שאף אחד לא הצליח לענות עליהם, הוא עד כמה התופעה קיימת בתוך מדינת ישראל.
עאידה תומא סלימאן: אין אפילו סקר אחד שמשרד הבריאות קיים כדי לבדוק מה המימדים.
עאידה תומא סלימאן: על איזו בעיה אנחנו בכלל מדברים.
יפעת שאשא ביטון: עאידה, כולם מופרעי אכילה אצלנו.
עאידה תומא סלימאן: על איזו בעיה אנחנו מדברים?
עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברות על בעיה שהיא קיימת רק כאשר מגיעים לאשפוז או אנחנו מקיימים על מרווח שהוא הרבה יותר גדול, קיים בשטח ואף אחד - - -
קארין אלהרר: לא, צריך על כל הספקטרום.
עאידה תומא סלימאן: האם ההגדרה של הפרעות אכילה היא רק מגיעה עד כדי כך שמגיעים לקצה הרצף, או אפשר להרחיב את זה שיכלול עוד התחלות?
עאידה תומא סלימאן: כשאני ישבתי בדיון הזה, גברתי, וישבה מולי בחורה מדהימה, שמתנסחת כל כך יפה ומדברת כל כך יפה ויכולה לייצג את כלל הנשים שסובלות, או הנערות והנערים שסובלים והיא אומרת לי – אני גרה באילת וכדי לקבל את הטיפול היא צריכה - - -
קארין אלהרר: שיהיה לה בהצלחה באילת.
עאידה תומא סלימאן: להגיע למרכז.
עאידה תומא סלימאן: משרד הבריאות לא מוכן לממן לה אפילו מלווה, כדי שתגיע לקבל את הטיפול שלה ולחזור.
עאידה תומא סלימאן: כאשר אני מדברת עם פרופסור גור והוא אומר לי שיש לו 38 נשים שמחכות בתור, אנחנו רק מדברים על הקצה קצה שברצף.
עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא מדברים על התחלת טיפולים.
עאידה תומא סלימאן: כאשר אנחנו בודקים איפה יש בכלל מרפאות ויושבים ונותנים לי מספרים על מרפאות שקיימות, כאשר אני שואלת במרפאה הזו קיימים שלושה אנשי המקצוע המחויבים כדי לטפל בהפרעות אכילה – לא.
עאידה תומא סלימאן: פעם חסר זה, פעם חסר זה.
עאידה תומא סלימאן: גולת הכותרת הייתה כששאלתי את משרד הבריאות על 10 מיליון שקלים שהתבשרתי עליהם בשנה שעברה, בשנת 2016, שהם כסף תוספתי המיועד לטפל ולהרחיב את הטיפולים בהפרעות אכילה.
עאידה תומא סלימאן: שאלתי מה נעשה עם ה-10 מיליון שקלים?
עאידה תומא סלימאן: נאמר לי שהשנה הזו יש 10 מיליון תוספתיים.
עאידה תומא סלימאן: כאשר בררתי יותר, גברתי, יצא שזה אותם 10 מיליון שקלים.
עאידה תומא סלימאן: גוררים אותם משנה לשנה ולא עושים איתם כלום.
עאידה תומא סלימאן: שתבינו, למשרד הבריאות היה בשנה שעברה 10 מיליון שקלים להוציא על הקמת תשתית לטיפול בהפרעות אכילה.
עאידה תומא סלימאן: לא נעשה איתם כלום, כי החליטו שהם רוצים לעשות את זה דרך העלאת תעריפים.
עאידה תומא סלימאן: מאז הישיבה הזו אני מנסה לקבל מכם תשובה.
עאידה תומא סלימאן: אני מנסה לקבל.
עאידה תומא סלימאן: פניתי לשר, פניתי למנכ"ל משרד הבריאות, דיברתי עם האנשים במשרד, ביקשתי תשובה אחת ברורה.
עאידה תומא סלימאן: 10 מיליון שקלים שהוקדשו בשנה שעברה תוספתיים לבניית תשתית, לבניית מרכזי יום – למה לא עשיתם איתם כלום?
עאידה תומא סלימאן: איך יכול להיות שאתם לא יודעים את התופעה, לא את ממדיה, לא את גודל הסבל ובכל זאת מחליטים.
עאידה תומא סלימאן: קיבלנו כסף תוספתי, משאירים אותו לשנה הבאה.
עאידה תומא סלימאן: האנשים האלה, הנערות האלה יוכלו לסבול בשקט ואתה תוכל להמשיך לעשות את העבודה שלך ונשים יכולות למות בדרך ומי שישבה מולי ואמרה לי בחודש יולי יש לי בר מצווה של הבן שלי, אני רוצה שתבטיחי שאני אשרוד עד אז ואשתתף בבר המצווה של הבן שלי.
עאידה תומא סלימאן: אני לא יכולה להבטיח וזה לא תפקידי להבטיח לה.
עאידה תומא סלימאן: תפקידי לעשות את המאבק הזה ותפקידי לקבל מכם תשובות ואתם לא נתתם לי תשובות.
עאידה תומא סלימאן: ועדיין לא נתתם תשובות.
עאידה תומא סלימאן: שתביני, כבוד יושבת הראש, יש מרכזים שעומדים להיסגר בגלל שלא קיבלו תקציבים ועל אותם מרכזים.
עאידה תומא סלימאן: אני פניתי בשנה שעברה והתחננתי – תעשו איזה שהוא מאמץ ותעבירו להם כספים.
עאידה תומא סלימאן: הם עלולים ליפול.
עאידה תומא סלימאן: הם עלולים להיסגר.
עאידה תומא סלימאן: שום תשובה.
עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת שהגיע הזמן - - -
<עדי ברקן: איתם אין בעיה, פה יושבים אנשי מקצוע ממשרד הבריאות, בריאות הנפש, הם יודעים לעשות עבודות טובות, אבל לא נותנים להם.
<עדי ברקן: כשיושב המנכ"ל למעלה והוא קופאי, הוא לא ייתן להם.
עאידה תומא סלימאן: אי אפשר להתייחס לזה על אותו תמחיר של בריאות הנפש.
<עדי ברקן: את מדברת על 10 מיליון שקלים?
<עדי ברקן: כמה עולה מיטה אצל איתן גור?
<עדי ברקן: מה זה 10 מיליון שקלים?
<עדי ברקן: זה 4-5 מיטות לשנה.
<עדי ברקן: 6 מיטות.
עאידה תומא סלימאן: ב-10 מיליון היה אפשר לפתוח מעל ל-60 מרכזים לטיפול.
קארין אלהרר: סליחה, תודה.
קארין אלהרר: אני מנהלת את הדיון.
עאידה תומא סלימאן: היה אפשר לפתוח.
עאידה תומא סלימאן: מעל ל-60.
קארין אלהרר: חברת הכנסת יפעת שאשא-ביטון.
יפעת שאשא ביטון: אני ראשית מתחברת לכל מילה של עאידה ואני לא אוסיף.
יפעת שאשא ביטון: אבל עאידה מדברת על השלב של הטיפול.
יפעת שאשא ביטון: אני כמי שקיימה מספר דיונים בוועדה לזכויות הילד, רוצה לדבר על הנושא של המניעה.
יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאת נושא הפרעות האכילה, ואגב, אחוז גדול מאד של הציבור – אני לא אגיד כולו – כי אולי יש איזה יוצאים מן הכלל אי שם.
יפעת שאשא ביטון: אחוז גדול של הציבור הוא מופרע אכילה במציאות שזה אנחנו חיים ואנחנו מחדירים את זה גם לילדים שלנו.
יפעת שאשא ביטון: אגב, גם הכנסת הנוכחית, במעשים הכביכול ראויים שלה לקרוא לאורח חיים בריא, גורמת לילדים להבין שאורח חיים בריא זה לאכול מעט, זה לאכול רזה, זה לאכול רק דברים מסוימים ופה אנחנו כושלים כלפיהם.
יפעת שאשא ביטון: כל השיח הזה במערכת החינוך, שמכניסים רק מאכלים של גבינה 9%, לא משקאות כאלה, כן משקאות אחרים, כן אוכלים סופגנייה, לא שותים שוקו.
יפעת שאשא ביטון: כל השיח הזה הוא שיח מובהק שגורם להפרעות אכילה, במקום שאנחנו נבוא ונלמד את הילדים שלנו לאכול את הדברים במינונים הנכונים, נלמד אותם על אבות המזון, נלמד אותם לצרוך אותם איך שהם רוצים, בבחירה שלהם מכל מה שמציע לנו העולם, אבל לעשות את זה בצורה הנכונה.
יפעת שאשא ביטון: ספרי לימוד שיש בהם תכנים שקשורים להפרעות אכילה, אמא שעושה דיאטה.
יפעת שאשא ביטון: כתוב באנגלית משפט וצריך להשלים אם זה Is, Are כל זה בתחביר.
יפעת שאשא ביטון: אמא של נועה עושה דיאטה.
יפעת שאשא ביטון: מה אנחנו מצפים שילד בכיתה ד' ילמד מזה?
יפעת שאשא ביטון: או שדני השמנמן לא מקשיב לאמא שלו, זולל ממתקים ובגלל זה הוא שמן וקשה לו ללכת, במקום לאכול ירקות ואוכל בריא.
יפעת שאשא ביטון: בושה וחרפה שזה מה שיש במערכת.
יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה, עאידה, אנחנו יכולים למנוע את השלבים שעליהם את מדברת אם אנחנו נתחיל במערכת החינוך לעשות את זה בצורה נכונה.
יפעת שאשא ביטון: רק עוד משפט אחד קטן.
יפעת שאשא ביטון: כל הנושא הזה של שקילה בתוך בתי הספר, במיוחד בגיל ההתבגרות, גם זה חטא גדול שאנחנו עושים בתוך המערכת.
יפעת שאשא ביטון: לא שוקלים אותם בצורה דיסקרטית.
יפעת שאשא ביטון: הם נכנסים פנימה ומשווים.
יפעת שאשא ביטון: ואם אנחנו שואלים לגבי הסנדביצ'ים, אז נכון שבדיון שקיימתי בוועדה סיפרו ילדים שהם באמת לא אוכלים כי הם מתביישים, אבל לא הייתי צריכה ללכת רחוק.
יפעת שאשא ביטון: ליד הבית שלי פגשתי בנות בחטיבה ושאלתי אותן לגבי האוכל.
יפעת שאשא ביטון: אף אחת מהן לא אוכלת את הסנדביץ' של הבוקר.
יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים למה?
יפעת שאשא ביטון: כי הם מתביישים לאכול אחד ליד השני.
יפעת שאשא ביטון: ואז הם יוצאים עם כריכים עסיסיים, בריאים, שיש בהם את הכל וחוזרים יחד איתם הביתה.
יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו לא מספיק פוקחים עיניים.
יפעת שאשא ביטון: ואם פעם היו יורדים לעשן בשירותים, אז היום יורדים להקיא בשירותים ועל כל הדברים האלה אנחנו צריכים לשים את האצבע ולהתחיל כבר שם בתוך מערכת החינוך.
קארין אלהרר: חברת הכנסת שרן השכל.
<עדי ברקן: סוף סוף זה לא מהפה שלי.
שרן השכל: קודם כל אני רוצה לחזק פה את חברותי, חברות הכנסת עאידה ויפעת, שבאמת פועלות כבר הרבה מאד זמן בתחום.
שרן השכל: לומר את האמת, אני לא הכרתי כל כך את התחום הזה ולא פעלתי הרבה בנושא הזה, עד שיהודית פנתה אלי והתחילה לספר לי על בעיות שיש להורים היום.
שרן השכל: וככל שאני חפרתי יותר ובדקתי יותר וקראתי יותר, לא הבנתי איפה תחתית הבור הזה.
שרן השכל: איפה נגמר הכישלון הזה, של האם זה ממשרד הבריאות ואם זה ממשרד החינוך ואם זה היום בטיפול.
שרן השכל: אנחנו מדברים על הקטינים ומשם זה מתחיל.
שרן השכל: יהודית גם כן תוכל לספר לכם.
שרן השכל: ההורים היום, נערות שהתמודדו או גם נערים שהתמודדו עם זה במשך שנים, מגיעים היום.
שרן השכל: הן מגיעות לטיפול של יומיים אולי ואחר כך עוזבות.
שרן השכל: וההורים, שרואים את הבנות או את הבנים שלהם גוססים להם מול העיניים, עומדים למות ואף אחד לא יכול לעשות כלום.
שרן השכל: אי אפשר לאשפז ואין איפה לאשפז ואיפה ממתינים וכתוב פה – 50,000 אנשים שסובלים מזה.
שרן השכל: אולי 6,000 מקבלים טיפול.
שרן השכל: אולי.
שרן השכל: עכשיו יושבת הראש קארין, נותנת לנו את הנתון הזה, שזה גורם מספר אחת למוות, עם כל מה שקראתי והבנתי בתקופה הראשונה, אני לא מתפלאת וזה דבר נורא ואנחנו צריכים לבוא ולקבל תשובות היום איפה זה נמצא.
שרן השכל: ואם לא, אנחנו צריכות לעבוד פה ביחד, כל חברות הכנסת בשיתוף פעולה לכיוון חקיקה.
שרן השכל: כי אם לא טיפלו בזה בוועדה בין משרדית שהוקמה ולא יצא מזה כלום ותקציב שניתן ומעולם לא השתמשו בו.
שרן השכל: מה נסגר?
שרן השכל: אז או שנקבל תשובות היום או שנתחיל ונראה איך אנחנו פועלים גם מבחינה חקיקתית.
<עדי ברקן: תשובות לא תקבלו, כי אין תשובות פה.
שרן השכל: אז בואו נראה.
שרן השכל: בואו נמתין.
קארין אלהרר: גברת באומן, בבקשה.
<יהודית באומן: שלום לכל חברי הכנסת.
<יהודית באומן: אני מאד שמחה שיש לי את הכבוד היום להופיע לא בתור רופאה, לא בתור שופטת – מי יותר טוב ומי פחות טוב ומי עשה פה טעות ומי לא עשה את הטעות.
<יהודית באומן: אני באה ממקום של באמת כאב נוראי שאני חווה אותו במשך 7 שנות עבדות.
<יהודית באומן: בפני ילדה בת 28, ששבע שנים חולה.
<יהודית באומן: מתמודדת עם אנורקסיה פרג'ינג, שזה חלק הקאה, חלק צום ומעבר למסך התקשורתי שקרה לי ולשימי, אף אחד לא יודע באמת מה הולך בבית.
<יהודית באומן: סיפור עצוב.
<יהודית באומן: התמודדות עם מחלה שבאמת לא ראיתי ולא חלמתי שיש דבר כזה.
<יהודית באומן: ילדה שעומדת בפני ומתחננת – אמא, שיאשרו לתל השומר, להפרעות אכילה, אגף שהוא בכפייה, כי אין לי שליטה.
<יהודית באומן: וכשאני עושה במשקל, אני מעדיפה למות ולא לעלות במשקל ושאני באמת מבקשת ממך אמא, תיגשי לאנשי, תבקשי מה שממש לא היה לי קל במשך כל השבע שנים להגיע, לכתוב מכתבים, לבקש שבהפרעות אכילה בתל השומר ייפתח אגף שהוא גם לכאלה, לבנות שלא רוצות, או שרוצות ולא יכולות.
<יהודית באומן: ולבנות חצי ולבנות שיכולות וחזקות עם עצמן ונחושות לצאת מהמחלה.
<יהודית באומן: קארין שלי, הבת היקרה שלי, נכנסה להפרעות אכילה בתל השומר אולי 20 פעם, In
קארין אלהרר: אני מתנצלת.
קארין אלהרר: אנחנו פשוט חייבים לעבור.
<יהודית באומן: אוקיי.
קארין אלהרר: אני רוצה לשמוע את נציגי הממשלה, כדי לדעת מה נעשה בעניין.
קארין אלהרר: המטרה פה בדיון היא לקבל תשובות ואם לא נקבל תשובות מספקות, אנחנו, חברי וחברות הכנסת, זה לא מאבק רק של נשים.
קארין אלהרר: לצערי ההיקף גדול מאד בקרב נערות, אבל יש גם נערים ובוגרים בעניין הזה.
עאידה תומא סלימאן: וזה הולך ומתרחב.
קארין אלהרר: זה הולך ומתרחב ואנחנו מחויבים לעניין הזה כי הוא חשוב מדי.
<יהודית באומן: אני מאד מקווה.
קארין אלהרר: תודה גברתי.
קארין אלהרר: משרד החינוך.
קארין אלהרר: אריאל, אתה תענה?
קארין אלהרר: אז אני אשמח לדעת על פי הנתונים שלכם, מה היקף התופעה.
<אריאל לוי: אנחנו לא יודעים את היקף התופעה.
<אריאל לוי: כמו שגם נאמר פה, אנחנו מכירים חומרים כתובים, אלה ואחרים.
<אריאל לוי: אנחנו פשוט מפנים או מלווים גם מקרים וגם מאתרים.
<אריאל לוי: אין לנו היום רישום על היקף התופעה.
<אריאל לוי: אני כן אתייחס ספציפית למה שעלה בדיון.
קארין אלהרר: מקרים שאתם מכירים, כמה יש?
<אריאל לוי: אין לנו מידע ספציפי.
<אריאל לוי: אני אגיד רגע איך אנחנו מתמודדים עם העניין.
<אריאל לוי: קודם כל גם לשאלת דו"ח מבקר המדינה.
<אריאל לוי: הדמות שמלווה ומפנה, הרשמית, כי שאלתם מי הדמות המרכזית בבית הספר, צריכה להיות היועצת החינוכית.
<אריאל לוי: היא הדמות שמלווה ומפנה.
<אריאל לוי: היא לא יכולה לטפל.
<אריאל לוי: דמויות האיתור – וזה מאד מאד חשוב – הן סך הכל כלל הצוות החינוכי, בדרך כלל מחנכים, מורים לחינוך גופני שמקבלים הכשרה בתחום התזונה, ואני אדגיש שההיבט הטיפולי לא נעשה במסגרת בית הספר, הוא נעשה במסגרת פסיכיאטריה, פסיכולוגיה, תזונאים.
<אריאל לוי: אנחנו כן נחדד את ההנחיות וננגיש את המידע.
<אריאל לוי: אנחנו מתייחסים ברצינות לדו"ח ואנחנו נעביר כמה שיותר מידע שיש לנו אודות ההתמודדות, אודות האיתור, אודות הפתולוגיות האפשריות בעיקר לנושא ההורים.
קארין אלהרר: מורים כלליים לא מקבלים הכשרה?
<אריאל לוי: מורים כלליים במסגרת ההכשרה שלהם להוראה, מקבלים קורסים בסיסיים שקשורים באורח חיים בריא, עוסקים בדברים כלליים.
<אריאל לוי: הם לא נכנסים לכל הפתולוגיות.
<אריאל לוי: הכשרה ספציפית שיש היא בעיקר ליועצות, שעוסקות ומקבלות הכשרה בתחום דימוי גוף, בתחום אורח חיים בריא והחינוך הגופני.
קארין אלהרר: עד כמה - - -
<אריאל לוי: שנייה, אני אענה.
יפעת שאשא ביטון: צריך לבחון את אורח החיים הבריא הזה מחדש ומה המסרים האמיתיים שמועברים בו.
<אריאל לוי: אני אתייחס.
יפעת שאשא ביטון: בסמוי ובגלוי.
<אריאל לוי: אז אני אתייחס גם לזה.
קארין אלהרר: עד כמה היועצות גם נפגשות עם הילדים, אלא אם כן הילדים באים אליה.
<אריאל לוי: קודם כל ליועצות יש תפקיד שהוא עובד בעיקר עם צוות המחנכים וגם פוגש את הילדים.
<אריאל לוי: אגב, צוות המחנכים הוא הקייס-מנג'ר לדבר הזה.
קארין אלהרר: נכון, אבל אתה אומר שהם לא מקבלים הכשרה בסיסית.
<אריאל לוי: לא, לא, הן מכשירות.
<אריאל לוי: רגע, אני אסביר איך זה נעשה.
<אריאל לוי: אז אולי אני לא מסביר את כל השרשרת.
<אריאל לוי: מחנך לא מוסמך להפנות לטיפול פסיכיאטרי, אוקיי?
<אריאל לוי: או לטיפול אחר.
<אריאל לוי: אם יש חשד גם כמחנך, גם כהורים, אנחנו דורשים מהמחנכים להפנות את זה ליועצת.
<אריאל לוי: היועצת מכשירה את המחנכים וגם נכנסת בעצמה.
<אריאל לוי: היא גם מורה - צריך לזכור את זה – וגם פוגשת ילדים במקרים של One On One.
<אריאל לוי: אני כן אגיד שהמחנכים עושים את זה במסגרות ההוראה והלימוד וגם מתייחסים לשאלות של דימוי גוף, תזונה בריאה.
<אריאל לוי: אנחנו מדגישים את החלק האוניברסאלי של ההתערבות, שלא תמיד העיסוק בפתולוגיה זה העיסוק דווקא באופן הבריא של העניין.
<אריאל לוי: אני רגע רוצה להתייחס לאמירתה של חברת הכנסת שאשא-ביטון.
<אריאל לוי: אני רוצה להגיד שגם 30% - ובואי, תסתכלי רגע ותהיה אמפאטית לצד שלי, שלנו – 30% מהילדים בהשמנת יתר.
<אריאל לוי: זאת אומרת חלק מהתופעה היא לא רק תופעה של מה שאמרת אולי חצי ב - - -
<עדי ברקן: אתה מדבר על הבעיה?
קארין אלהרר: אבל זה גם הפרעה נפשית - - -
<אריאל לוי: אני לא אומר שאין קשר בין הדברים.
<אריאל לוי: תקשיבו רגע.
<אריאל לוי: תראו, אני אתייחס כך לאמירתך.
<אריאל לוי: התפיסה של להכניס אוכל בריא לבית הספר אינה אומרת לא לאכול ואינה אומרת לא לאכול סופגנייה.
<אריאל לוי: אני גם אומר את זה.
<אריאל לוי: היא אומרת מינונים סבירים.
<אריאל לוי: היא אומרת שמכירה בבתי ספר תהיה ללא שומן טראנס או דברים אחרים.
<אריאל לוי: זה לא אומר שמישהו שהוא שמן לא יכול להיות בולמי, בסדר?
<אריאל לוי: אנחנו ערים בהחלט לעניין הזה.
<אריאל לוי: אנחנו רק אומרים שאורח החיים הבריא איזן את הדבר השני, של חומר ממותק - - -
יפעת שאשא ביטון: יש פה איזו שהיא כפייתיות.
יפעת שאשא ביטון: אגב, גבינה צהובה 9%, שבעיני היא פלסטיק, לא בטוח שהיא יותר בריאה מהגבינה - - -
<אריאל לוי: הבעיה היא לא ב - - -
יפעת שאשא ביטון: אבל זה המסר שאנחנו מעבירים.
יפעת שאשא ביטון: חברים, זה המסר.
יפעת שאשא ביטון: זה מה ששומעים הילדים שלנו.
<אריאל לוי: תנו לי לסיים.
יפעת שאשא ביטון: עם זה הם באים הביתה.
<אריאל לוי: גברתי יושבת הראש, אני אשמח לסיים.
<עדי ברקן: אני חייב לעצור אותו.
<אריאל לוי: לא, לא, סליחה.
קארין אלהרר: אני עוצרת רגע.
<אריאל לוי: אני מבקש, תנו לי לסיים.
קארין אלהרר: הוא ברשות דיבור.
קארין אלהרר: הוא יסיים לדבר, אתם תשאלו.
<אריאל לוי: בדיוק.
<אריאל לוי: אני כן אתייחס לכך שאנחנו מתחילים פרויקט מאד יפה של ארוחות בוקר בבתי הספר היסודיים.
<אריאל לוי: אנחנו מעודדים את זה ויש בתי ספר רבים שנרשמו, שבשעה שמונה בבוקר, אותם ילדים שלא אוכלים בבית, יפרשו עוד מוצר מזון אחד.
<אריאל לוי: אגב, הם מחלקים את ארוחת העשר לשניים, שיראו גם וגם תהיה עין שרואה מה הוא אוכל או לא אוכל.
<אריאל לוי: ההמלצה היא להביא אוכל בריא, אבל אם מישהו יביא לחם עם שוקולד, לא יגידו לו לא.
<אריאל לוי: אני אומר את זה, אבל בקפיטריה לא נמכור בורקסים.
יפעת שאשא ביטון: אם אוכלים לחם עם שוקולד פעם ביום, חברים.
<אריאל לוי: אני לא אומר משהו - - -
יפעת שאשא ביטון: בואו נכניס את הדברים לפרופורציה.
<אריאל לוי: אני אומר את מה את אומרת.
קארין אלהרר: יפעת, תתני לו לסיים.
יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה מתעקשת, אנחנו יוצאים מפרופורציות.
יפעת שאשא ביטון: בדיוק כמו השיח אתמול של משרד הבריאות להתחיל לרשום קלוריות על כל דבר.
יפעת שאשא ביטון: חברים, אנחנו מאבדים את המהות של השיח.
קארין אלהרר: אפשר לתת לו להשלים?
<אריאל לוי: לגבי תכניות התערבות.
<אריאל לוי: קודם כל אני אגיד ככה – שלב המניעה כולל מספר תכניות שאנחנו נציג בכמה מילים, אם תרצו.
<אריאל לוי: הלוואי ויכולנו לחשוף לתכניות מניעה בתחום הסמים, אלכוהול, השמנת יתר, התנהגות בריאה, איך עובדים ונמצאים בשמש.
שרן השכל: אבל אם זה הגורם מספר אחת למוות, בטח שזה - - -
<אריאל לוי: אני אגב שומע את הנתון הזה פעם ראשונה היום.
<עדי ברקן: שנייה, אני חייב - - -
קארין אלהרר: רגע, עדי.
קארין אלהרר: רק לחברי כנסת מותר להתפרץ.
<אריאל לוי: עדי, ברשותך, אני לא רגיל לשיח לוחמני.
<אריאל לוי: רגע, שנייה.
<עדי ברקן: לא, אני פשוט רוצה גם להיכנס לסרט שאתה חי בו.
<עדי ברקן: אני מת לראות אותו.
קארין אלהרר: לא, לא, רגע, סליחה.
<אריאל לוי: בוא לא נדבר על סרטים.
<עדי ברקן: טוב.
<אריאל לוי: אני מציע.
<אריאל לוי: אני חושב שאנחנו לא מנותקים, אבל אתה תחליט מה שאתה תחליט.
<אריאל לוי: אני רוצה להגיד שתכניות ההתערבות שאנחנו עושים יכולות להתמודד עם היקף מסוים.
<אריאל לוי: אנחנו תיכף נדבר על תכנית שעוסקת בדימוי גוף ספציפית והכשרה של יועצות בתחום שנקרא בעד עצמי, אבל אני אגיד שאנחנו עוסקים בחלק הפוזיטיבי, כאשר כשיש בעיה קשה אנחנו מטפלים ומפנים.
<אריאל לוי: לגבי השקילה, אני רק מתייחס לכל ההערות.
<אריאל לוי: בזה צריך לשאול גם את ההתייחסות של משרד הבריאות.
<אריאל לוי: אנחנו מדברים על שירותי הבריאות לתלמיד.
<אריאל לוי: לדעתי הפסקנו לשקול בחלק גדול מהגילאים, אם אני לא טועה, אבל אם אתם רוצים משרד הבריאות יתייחס לשאלת השקילה ומתי שוקלים ואיזה אינפורמציה מעבירים.
<אריאל לוי: היבט נוסף שעלה בדו"ח זה האם מותר להעביר אינפורמציה של BMI או של חשד לקשיי אכילה.
<אריאל לוי: אנחנו לא מורשים להעביר אינפורמציה כזאת לקופות החולים, בשם החוק אגב.
<אריאל לוי: אנחנו כן מבקשים מתלמידים ומההורים לחתום על הצהרת בריאות.
<אריאל לוי: בהתייחס ספציפית לשאלת הרקדניות במגמות מחול, שזכתה לפרק מיוחד ונפרד, אנחנו כן שוקלים אולי לעשות בדיקות רפואיות - אנחנו כרגע בודקים את הדבר הזה גם בזכות הדו"ח - לעשות בדיקות רפואיות במהלך שהותן של התלמידות, כמו שתלמידים שיוצאים לתחרות ספורט צריכים להביא אישור רפואי.
<אריאל לוי: כי ילד או ילדה בשלב אנורקטי - - -
יפעת שאשא ביטון: כמה היא צריכה להישקל?
יפעת שאשא ביטון: צריכה שאני שואלת.
<קריאה: לא להישקל.
<קריאה: לשקול את.
יפעת שאשא ביטון: אה, סליחה.
יפעת שאשא ביטון: אתה אמרת לשקול.
יפעת שאשא ביטון: אתה דיברת על זה בהקשר של השקילה.
<קריאה: נשקול להמליץ להורים על כך.
<אריאל לוי: אנחנו נשקול להמליץ.
<אריאל לוי: אנחנו בודקים ובוחנים את האפשרות שיהיה אישור רפואי של רופא בזמן הנוכחות של תלמידים ותלמידות – זה גם תלמידים אגב – במגמות המחול, בדומה לספורטאים שיוצאים למשלחות או לתחרויות שצריכים להביא אישורים רפואיים.
קארין אלהרר: טוב, אריאל, כמה שאלות.
<אריאל לוי: בבקשה.
<אריאל לוי: ואם תרצי נפרט את התכניות.
קארין אלהרר: אז אני אשמח כמה שאלות.
קארין אלהרר: שאלה ראשונה, האם אתם מתכוונים לאסוף מידע.
<אריאל לוי: אני לא יודע איך אנחנו יכולים לאסוף מידע.
<אריאל לוי: הרי ההחלטה מתי ילדה נמצאת במצב, לצורך העניין, של הפרעת אכילה ואנורקסיה, היא לא בתחום החינוך.
<אריאל לוי: אז אם - - -
קארין אלהרר: לא, אני אגיד לך מה כן.
<אריאל לוי: איזה סוג מידע?
קארין אלהרר: המידע שאתם רואים, שמים לב.
קארין אלהרר: מורה מחנכת שכפי שאתה מציין מקבלת הכשרה, גם אם בסיסית, היא רואה שהילדה לא אוכלת, היא רואה שהיא מתקשה פתאום בלימודים, ירידה.
קארין אלהרר: כל מיני סממנים שמורה יודעת לזהות.
קארין אלהרר: לא חייבים מישהי שהיא במקרה הקיצוני ביותר.
קארין אלהרר: זה למשל מידע שניתן לאסוף.
קארין אלהרר: וכמובן המקרים הקיצוניים, על אחת כמה וכמה.
<אריאל לוי: את מדברת על חשש, על הפניות ודברים מהסוג הזה?
קארין אלהרר: כן, כן, כן.
קארין אלהרר: האם יש בכוונתם לעשות את זה?
<אריאל לוי: אנחנו נבחן את זה, בסדר?
קארין אלהרר: דבר שני – כמה כסף מוקצה בכלל לטיפול בהפרעות אכילה או מניעה במסגרת משרד החינוך.
<אריאל לוי: אנחנו לא מטפלים בהפרעות אכילה.
<אריאל לוי: אנחנו עוסקים בתוכניות מניעה.
<אריאל לוי: אני אדגיש, ה - - -
קארין אלהרר: כמה כסף יש במניעה?
<אריאל לוי: את יכולה להגיד בערך, הערכה?
קארין אלהרר: לא בערך, במדויק.
<קריאה: לא, הם לא יכולים.
קארין אלהרר: תראו, ידעתם על הדיון הזה.
<אריאל לוי: לא, לא, רגע, שנייה.
<קריאה: יש חינוך לתזונה נכונה.
<קריאה: זה לא מניעה של הפרעות אכילה.
קארין אלהרר: חינוך לתזונה נכונה זה לא מניעה.
עאידה תומא סלימאן: אז אין להם.
<אריאל לוי: חינוך לאורח חיים בריא זה לא מניעה?
קארין אלהרר: לא, זה לא מניעה.
יפעת שאשא ביטון: זה מניעה, אבל השאלה איך זה נעשה.
יפעת שאשא ביטון: צריך לשאול איזה אופי יש לתכניות האלה.
<קריאה: דימוי גוף זה מניעה.
עאידה תומא סלימאן: הם לא יודעים מה זה מניעה.
<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה להגיד ככה.
<איריס מנדה בן יעקב: מה שמוקצה - - -
עאידה תומא סלימאן: לא מוגדר אצלכם מה זה מניעה להפרעות אכילה.
עאידה תומא סלימאן: יש לכם הגדרה ברורה במשרד החינוך או במשרד הבריאות?
עאידה תומא סלימאן: אז איך יכול להקצות?
עאידה תומא סלימאן: אין להם הגדרה.
<עדי ברקן: אני אגיד את מה שאני רואה והם יתקנו אותי.
<איריס מנדה בן יעקב: לא, לא, רגע, סליחה.
<איריס מנדה בן יעקב: אני רוצה לענות.
<איריס מנדה בן יעקב: קודם כל אני איריס מנדה בן יעקב, מנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה.
<איריס מנדה בן יעקב: הסכום שמוקצה – קודם כל יש לנו 64 מדריכים ביחידה למיניות ומניעת פגיעה, שהם - - -
קארין אלהרר: למה זה קשור למיניות?
<אריאל לוי: לא, זה פשוט אותה - - -
<איריס מנדה בן יעקב: זה קשור למיניות, בוודאי.
<איריס מנדה בן יעקב: דימוי גוף קשור בקשר ישיר למיניות.
<איריס מנדה בן יעקב: זה משפיע על כל התפיסה המגדרית, זה משפיע על משטור הגוף.
<איריס מנדה בן יעקב: זה משפיע על הרבה דברים.
<איריס מנדה בן יעקב: זה משפיע גם על התנהגויות סיכון.
<איריס מנדה בן יעקב: זה סכום שמוקצה על ידי משרד החינוך ליחידה שלי.
<איריס מנדה בן יעקב: בנוסף, אנחנו מפתחים חומרים בנושא של דימוי גוף, דימוי עצמי ודימוי גוף.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו משתדלים להתייחס בהיבט הרחב יותר, כי התכנית היא תכנית אוניברסאלית במטרה בעצם לצמצם התנהגויות סיכון מכל סוג שהוא.
<איריס מנדה בן יעקב: וכשאנחנו מדברים על התנהגויות סיכון זה רזון מוגזם, זה השמנת יתר וזה עוד דברים שאנחנו מוצאים היום אצל בני נוער.
<איריס מנדה בן יעקב: בנוסף לזה יש לנו תכנית של בעד עצמי, שעד היום היא עבדה בתיכונים.
<איריס מנדה בן יעקב: אנחנו הורדנו אותה.
<איריס מנדה בן יעקב: ב-15 במרס אנחנו נשיק את התכנית ביסודי, בחטיבת הביניים ובתיכונים.
<איריס מנדה בן יעקב: הושקע כסף בנושא.
<איריס מנדה בן יעקב: זאת אומרת אני מדברת על מדריכי היחידה - - -
<איריס מנדה בן יעקב: אני לא יודעת להגיד, כי זה סכום בעצם ש - - -
קארין אלהרר: גברתי, הועבר אליכם מכתב עם כל השאלות הספציפיות.
<איריס מנדה בן יעקב: אבל נורא קשה - - -
קארין אלהרר: לא קיבלתי מענה, אבל לפחות כאן בדיון.
<איריס מנדה בן יעקב: אבל אני אומרת לך שמדריכה יחידה עם 45,000, זה להחזיק כל מדריך ביחידה.
<איריס מנדה בן יעקב: זה בערך 23.5 מיליון שקלים.
<אריאל לוי: כ-2.5 מיליון שקלים זה רק ההדרכה.
<איריס מנדה בן יעקב: זה רק ההדרכה.
<איריס מנדה בן יעקב: ההדרכה הזאת כוללת קשת של דברים ובין היתר אנחנו מדברים על כך שמתוך מחקרים אנחנו יודעים שככל שאנחנו נחזק את הסלף-קרינג של הילדים, ככה אנחנו נקטין התנהגויות סיכון.
<איריס מנדה בן יעקב: וכשאני מדברת על התנהגויות סיכון אני מדברת על דיאטות קיצוניות.
<איריס מנדה בן יעקב: אני לא מדברת על הפרעות אכילה, כי אני לא יודעת אם באמת יש קשר ישיר – ופה המומחים יגידו אם אנחנו באמת יכולים למנוע הפרעות אכילה.
<איריס מנדה בן יעקב: אבל אנחנו כן יכולים להעלות את המודעות של הילדים למסרים של התקשורת ולאיך זה משפיע גם על תפיסת המגדר וגם על התזונה הנכונה וגם בכלל, על דימוי גוף.
קארין אלהרר: אתם מעדכנים את ההורים?
<איריס מנדה בן יעקב: זה משהו שדיברנו ולקחנו על עצמנו לראות איך אנחנו גם בנוסף מערבים את ההורים בכל הסיפור הזה.
קארין אלהרר: רגע, עד עכשיו זה לא קרה?
<אריאל לוי: לא, השאלה היא במה.
יפעת שאשא ביטון: מערבים את ההורים אחרי בדיקות רפואיות, אבל אני רוצה לומר שדווקא במקרה הזה, עם המכתב שהם שולחים, עדיף שלא יעשו.
יפעת שאשא ביטון: צריך לדווח רק במקרי קיצון שבהם עולה איזה שהוא חשש ולעשות את זה בצורה דיסקרטית מול אותם הורים ספציפיים.
<אריאל לוי: רגע, רגע, בואו נבחין את השאלה.
<אריאל לוי: נבחין בין הנגשת מידע לדיווח.
<אריאל לוי: כשיש חשד לגבי תלמיד או תלמידה, בוודאי שמערבים את ההורים.
<אריאל לוי: איזו שאלה בכלל?
<אריאל לוי: אני לא יכול להפנות, מערכת החינוך לא יכולה להפנות לטיפול או לשום דבר שמחוץ למערכת החינוך ללא הסכמת ההורים.
<אריאל לוי: אוקיי?
<אריאל לוי: זה ברור.
<אריאל לוי: עכשיו לגבי הנגשת מידע, מה שאיריס התכוונה, אנחנו צריכים בהחלט לעשות עבודה נוספת לגבי הנגשת מידע על הפתולוגיות האפשרויות, על הסממנים ועל המאפיינים.
<אריאל לוי: למה אגב אין לנו תשובה ספציפית על כסף?
<אריאל לוי: כי אני כן רואה את התכנית שלנו עם משרד הבריאות לאורח חיים בריא, כחלק מחולייה של זה.
<אריאל לוי: את יכולה להגיד שזה לא קשור, כי זה לא ספציפית במניעה.
<אריאל לוי: כן, יש קומה אוניברסאלית.
<אריאל לוי: הקומה האוניברסאלית היא כן לצרוך נכון את - - -
קארין אלהרר: יש שיח מפורש בנושא של הפרעות אכילה?
<אריאל לוי: רק One On One.
<אריאל לוי: שיח מפורש על בעיות של הפרעות אכילה מול כיתה שלמה – אנחנו לא עושים.
<איריס מנדה בן יעקב: זה כתוב בדו"ח.
<איריס מנדה בן יעקב: יש את הדו"ח.
<איתן גור: כל המחקרים מראים שזה מגביר את התחלואה.
<איריס מנדה בן יעקב: זה כתוב בדו"ח מבקר המדינה.
<איתן גור: כל המחקרים מראים שדיבור ישיר על הפרעת האכילה, מגביר את התחלואה והדרך שמשרד החינוך פועל היא הדרך ה - - -
<עדי ברקן: הנה הבעיה.
<עדי ברקן: אתה המחקרים.
קארין אלהרר: מי אדוני?
<איתן גור: אני ד"ר גור.
<עדי ברקן: אני חייב.
<אריאל לוי: אני עובד עם משרדי ממשלה, אני מצטער - - -
<עדי ברקן: לא, מעולה, מעולה שאתה עובד איתו, מעולה.
קארין אלהרר: עדי לא בצעקות.
<עדי ברקן: הנה, בשקט.
<עדי ברקן: אבל אני לא איש ממשלה ועלי אתה לא יכול לעבוד.
<עדי ברקן: אז בוא ניקח את הדברים מדויקים.