GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עוזי לנדאו: אני רוצה לומר שהיה למפקח המשטרה אותו אומץ לשלוח קצין מטה זוטר להתנצל בפני הזוג בר בביתו, אבל הוא נעדר את האומץ האזרחי וגם את ההגינות לבוא ולא רק למסור כאן את עמדתו, אלא גם להתנצל בשם משטרת ישראל בפני הזוג בר.
עוזי לנדאו: אני רק לא רוצה להשאיר שום מקום לספק, הוועדה הזאת תמצא את ה דרך ואת ההזדמנות בוודאי להיפגש עם השר, אבל לא פחות מכך להביא לכך שמפכ"ל המשטרה וראש אגף החקירות, ואפשר שגופים נוספים הקשורים בחקירה, יופיעו בוועדה, על מנת שמבקר המדינה יוכל להתרשם בטרם תתקבל ההחלטה על בקשה להכנה של חוות דעת מיוחד בנושא זה.
עוזי לנדאו: ניגש מייד להצגת הדברים העובדתית על ידי הזוג בר, ומייד אחר כך על ידי מר חיים סולטן, שלפני כשנה, כאשר היו איומים טלפוניים לרצח על השר לביטחון פנים קהלני, מצא את עצמו מר סולטן באמצע הלילה מובל באזיקים אל תחנת המשטרה במגרש הרוסים בירושלים.
עוזי לנדאו: יהיה לי חשוב לשמוע את הדברים ואת התיאור העובדתי של הזוג בר, ואחר כך של מר סולטן.
עוזי לנדאו: אני אציין בפני חברי הוועדה גם כן מספר דיווחים עיתונאיים, כפי שעלו בתקשורת במהלך השבוע החולף, ואחר כך ניגש לדיון עצמו.
עוזי לנדאו: אני מציע תחילה אולי להציג את סרט הטלוויזיה, ממש את אותו קטע שבו הזוג בר יוצא מן הדיון.
ענת מאור: האם נציגי בזק גם הוזמנו?
עוזי לנדאו: לא, אנחנו לא הזמנו בשלב זה את נציגי הבזק.
ענת מאור: כי יש מחלוקת בין המשטרה לבין בזק לגבי הפלט.
עוזי לנדאו: אני מסכים לזה.
עוזי לנדאו: המשטרה שלחה לכאן את ניצב משנה מרגלית קרופרו, ראש מחלקת חקירות ותביעות, ואת ניצב משנה זאב ולדינגר.
עוזי לנדאו: אני כמובן רוחש כבוד גם לאנשים וגם למקצוענות שלהם.
עוזי לנדאו: אני מניח שנוכל להתעסק איתם ממש ברמת הפרט ברמה המפורטת של החקירה.
עוזי לנדאו: בסוגיות רחבות יותר שאפשר שיעלו בדיון הזה לגבי מדיניות המשטרה, הפרסום למשל - -
ענת מאור: לא, כי עולה פה שאלת הפלט והעיתוי.
ענת מאור: מדוע לקח כל כך הרבה זמן לקבל את פלט קבלת השיחות?
עוזי לנדאו: חברת הכנסת מאור, אני אינני בטוח שכדאי שניכנס ממש לסוגיות המפורטות של החקירה.
עוזי לנדאו: אני הייתי רוצה דווקא להישאר בסוגיות הכלליות יותר, שנוגעות לציבור, לוועדה ולכנסת.
עוזי לנדאו: כעת נראה במה נתקל הזוג בר כשיצא מחקירת המשטרה למונית.
עוזי לנדאו: כמה דברים נוספים שהתפרסמו בקטעי העיתונות שאספנו.
עוזי לנדאו: אני אולי אקרא רק את המעט שבכך.
עוזי לנדאו: מיומן מעריב רק אתמול אנחנו רואים שהיומן הזה מדבר על כך ש"בעוד שמהחפיפיות בכנסת אפשר רק לצחוק, מהחפיפיות של המשטרה בא לבכות.
עוזי לנדאו: יותר מזה – היא מפחידה.
עוזי לנדאו: יושב לו האזרח הפשוט, צופה בתלאות הזוג בר, ונחרד נוכח הקלות הבלתי נסבלת בה שני אזרחים תמימים וישרי דרך נהפכים, בתיווך משטרתי פעיל, לחשודים במעשה פשע, נעצרים ורק כפסע בינם לבין העמדה לדין".
עוזי לנדאו: ועוד במקום אחר באותו מאמר ראשי: "העיקר הוא ריח הפזיזות וחוסר הזהירות העולה מהתבשיל שרקחה המשטרה בפרשה, שמה שעומד מאחוריהם נראה כמין להיטות – מוכתבת מלמעלה?
עוזי לנדאו: - להשיג תוצאות כמה שיותר מהר כדי "לא לקלקל את הסטטיסטיקה".
עוזי לנדאו: עוד מעיתון "מעריב", דיווחו של עמיר בן-דוד מתאריך 5 באוגוסט – מה שקראתי קודם היה מתאריך 9 באוגוסט – שזה יום חמישי בשבוע שעבר: "משטרת ירושלים מתכוונת להגיש בימים הקרובים כתב אישום נגד בני הזוג מהרצליה, ויולה וחיים בר" - אני מבקש מן הנוכחים לשים לב לנימה הנחרצת של הדברים – "במשטרה מתכוונים להגיש את כתב האישום באמצעות מחלקת התביעות המשטרתית, כדי למנוע את האפשרות שהפרקליטות תחליט שלא להגיש כתבי אישום, בניגוד להמלצתם.
עוזי לנדאו: קצינים במשטרה העריכו אתמול, כי בידי המשטרה חומר ראיות מספק להגשת אישום".
עוזי לנדאו: באותו יום בכותרת אחרת נכתב: "מעצרים של בני הזוג בר, בחשד שהם אלה שביצעו את השיחה הכוזבת לכנסת.
עוזי לנדאו: התאפשרה בזכות שיתוף פעולה הדוק בין המשטרה ליחידה לגילוי האזנות ותפקידים מיוחדים של בזק.
עוזי לנדאו: " חברת הכנסת מאור, אני מציין את זה באותו הקשר של שיתוף הפעולה ביניהם שכאילו היה יפה מול ההאשמות ההדדיות ביניהם
אופיר פינס-פז: אגב, האם היחידה הזאת מוזמנת לפה?
עוזי לנדאו: לא, ציינתי לפני שנכנסת שאני חשבתי שאין צורך להיכנס להאשמות בין השניים.
עוזי לנדאו: מה שכאן קובע זאת מקצוענות דרכיה של המשטרה בדרך שבה היא עושה חקירות.
עוזי לנדאו: אחר כך ב"ידיעות אחרונות" – כדי לאזן את הגישה של הוועדה בענייני התקשורת – כתוב בכותרת ראשית: "מקור משטרתי בכיר: יש די ראיות נגד החשודים בהודעה על "מות רובינשטיין".
עוזי לנדאו: בכותרת משנה כתוב: "בני הזוג מכחישים, אבל המשטרה טוענת: ידוע לנו בוודאות שבני הזוג ביצעו את השיחה".
עוזי לנדאו: בהמשך כתוב: "למשטרת ירושלים יש תשתית ראייתית שתאפשר כנראה להגיש כתב אישום נגד בני הזוג מהרצליה".
עוזי לנדאו: תשתית ראייתית זה הרבה פעמים מונח מקצועי שגם שמעתם בטלוויזיה מספר פעמים בפרשת כל החקירה הזאת.
עוזי לנדאו: ועוד כתוב כאן: "חיים בר סיפר כי אשתו פעילת ליכוד, אך טען כי הוא עצמו לא מעורב פוליטית".
עוזי לנדאו: "למרות הכחשותיהם של בני הזוג.
עוזי לנדאו: טוען גורם משטרתי המקורב לפרשה כי יש בסיס מוצק לחשדות נגדם".
עוזי לנדאו: לא ציינתי כאן את כל הנושא של המעורבות הפוליטית, משום שלא הצלחנו להשיג את הקלטת הזאת אבל נשיג אותה לקראת הדיון הבא שיתקיים עם מפכ"ל המשטרה ועם ראש אגף החקירות, שם רץ הכתב אחרי האנשים – ואני מדבר מזכרוני בלבד – ושואל אותם: אתם ליכודניקים?
עוזי לנדאו: אתם ליכודניקים?
עוזי לנדאו: נדמה לי שאז היתה התשובה של הגברת – ושוב תקני אותי אם אני טועה – אני ליכודניקית אבל הצבעתי ברק.
ענת מאור: חבר הכנסת לנדאו, אני בכל זאת מציעה לא להכניס את ההיבט הפוליטי.
ענת מאור: עם כל הכבוד, הנושא הוא כל כך רציני.
עוזי לנדאו: חברת הכנסת מאור, אני מבקש לא להיכנס כרגע לדברים.
עוזי לנדאו: אני מציע שאת כל ההערות שיש לך תעירי בסוף.
אופיר פינס-פז: האמת היא שאי אפשר להתעלם מהדברים האלה.
ענת מאור: בהקשר הזה?
ענת מאור: ממש לא.
משה גפני: דרך אגב, אני נגד הליכוד, אני בעד יהדות התורה, אבל אני מודיע לך שיכולה להיות בעיה שאם הולכים אחרי אנשים בגלל שייכותם הפוליטית, מחר זה יכול להיות עם מרצ.
ענת מאור: המשטרה ידעה את שייכותה הפוליטית?
ויולה בר: הותקפתי בגלל זה.
ענת מאור: על ידי עיתונאי, לא על ידי שוטר, עם כל הכבוד.
עוזי לנדאו: חברת הכנסת מאור, אני קורא לך לסדר.
עוזי לנדאו: אני מציע שהדיון הזה, עם כל חומר הנפץ שבו, צריך להתנהל על מי מנוחות.
עוזי לנדאו: כל חבר כנסת ידבר כמה שצריך.
עוזי לנדאו: אני כרגע נמצא רק בשלב העובדתי, אני לא מביע את דעתי, אני רק מנסה לצטט את הדברים.
עוזי לנדאו: אחר כך יציגו העדים מן השורה ומן השטח את האינפורמציה שלהם, ואחרי זה אנחנו ניגש להערות חברי הכנסת בכל הנושא הזה.
עוזי לנדאו: הייתי מבקש גם להביא לידיעת חברי הוועדה את עמדתו של השר בן-עמי, שלצערי לא יכול היה להופיע היום, אבל בוודאי יוכל לומר את הדברים האלה בדיון שיתקיים כאן.
עוזי לנדאו: אני מצטט אותו מידיעה בעיתון מתאריך 8 באוגוסט מכתבה של הכתבה נורית פלתר שבכותרתה: "בן-עמי: נכשלנו בהגנה על האזרח".
עוזי לנדאו: "נכשלנו בהגנה על האזרח בפרשת ההודעה הכוזבת על מותו של חבר הכנסת רובינשטיין, ואנו מצטערים על כך", אמר אתמול השר לביטחון פנים, שלמה בן עמי.
עוזי לנדאו: השר מסר כי "הפרשה תיבדק כמו שצריך.
עוזי לנדאו: המסקנות והלקחים יובאו בפניי בתוך שבוע".
עוזי לנדאו: בן עמי אמר עוד כי "אם צריך נלך עד הסוף ואנשים ישלמו בתפקידם.
עוזי לנדאו: אם הבדיקה לא תספק אותי אעשה בדיקה נוספת.
עוזי לנדאו: זו תהיה בדיקת עומק ללא טיוח.
עוזי לנדאו: אני סומך על העוצמה של המערכת המשטרתית והיכולת לבדוק את מה שכאן קרה".
עוזי לנדאו: עד לכאן הדברים העובדתיים שחשבתי שראוי לדלות אותם מן העיתונות.
אופיר פינס-פז: אולי אוסיף עוד אמירה אחת שאני לא יודע אם ציינת אותה.
אופיר פינס-פז: מייד מפקד מחוז ירושלים התקשר ליושב ראש הכנסת ואמר לו: מצאנו את האנשים.
עוזי לנדאו: בסדר, אבל אני חשבתי שזה ראוי להיות ברקע הדברים, כאשר נשמע את הזוג בר.
חיים בר: יש לציין שיצאתי בבוקר, ובאמצע הדרך עצרו אותי וביקשו ממני תעודת זהות, שם ומספר טלפון.
חיים בר: נתתי להם את כל הפרטים.
חיים בר: השוטר ביקש שאעצור את האוטו ואבוא איתו לניידת.
חיים בר: שאלתי: בשביל מה?
חיים בר: הוא אמר לי שאני מואשם שאני מפריע לכנסת.
חיים בר: אמרתי לו: אני לא מצלצל לכנסת, אני מעריך את הכנסת, אין לי כל ענין בזה ואני גם לא פוליטיקאי.
חיים בר: הוא אמר: לא משנה, תעלה בבקשה.
חיים בר: עליתי לניידת.
חיים בר: אמרתי לו: בבקשה תגיד לי במה אני אשם.
חיים בר: אני אדם שומר חוק, לא היו לי בעיות עד הרגע הזה, ואני רוצה לדעת מה קרה כאן.
חיים בר: הוא אומר: בדרך אני אגיד לך.
חיים בר: בינתיים הוא התחיל לשאול אותי שאלות.
חיים בר: עניתי לו בדיוק לשאלות, ותוך כדי דיבורים אמרתי לו: תראה, אתה לא תופס את האדם הנכון.
חיים בר: אמרתי לו: חפש דרך אחרת ותמצא אדם אחר.
חיים בר: הוא אמר לי: לא, אתה מואשם בצורה חד משמעית.
חיים בר: ביקשתי שבכל זאת יאמר לי במה אני אשם.
חיים בר: כמעט הגענו לירושלים ולא ידעתי במה אני אשם.
חיים בר: בסוף הוא הואיל בטובו להגיד לי שצלצלתי לכנסת והודעתי שפרופסור אמנון רובינשטיין נפטר.
חיים בר: אמרתי לו: אם זאת האשמה, אני לא בטוח שאני לא אשם בזה.
חיים בר: הכניסו אותי לחדר במשטרה והתחילו לחקור ולשאול שאלות.
חיים בר: עניתי לו על כל השאלות.
חיים בר: אחר כך לא ידעתי שגם את אשתי לקחו.
חיים בר: גם אותה חקרו תשע שעות.
ענת מאור: בנפרד?
חיים בר: בנפרד, לא נפגשנו.
עוזי לנדאו: תחילה הזמינו אותך ובמהלך הפגישה איתך, כשלקחו אותך לירושלים, פנו באופן מקביל לגברת?
חיים בר: לא.
חיים בר: הם באו עם שתיים או שלוש מכוניות וחיכו עד שנצא מהבית.
חיים בר: יצאתי מהבית, עקבו אחריי עד שהגעתי ליעדי, והצוות שהיה במכונית השנייה נכנס הביתה.
חיים בר: אותי בינתיים תפס צוות של מכונית אחרת, כך שהפרידו בינינו ולא ידעתי מה נעשה עם אשתי.
חיים בר: לקחו לי את הפלא-פון וגם לא יכולתי להתקשר.
חיים בר: יחד עם זה אני אומר שההתנהגות של הצוות היתה למופת.
חיים בר: לא למופת, אבל היתה התנהגות נורמלית.
חיים בר: החוקר דיבר איתי יפה.
חיים בר: הסברתי לו שוב שהוא לא מצא את האדם הנכון.
חיים בר: אחרי שאני חושב על המקרה הזה אני אומר: חס וחלילה אם לא היו מגלים את האמת, מה היה גורלנו היום?
עוזי לנדאו: אם לא היו מגלים את זלמן שושי?
חיים בר: נכון.
חיים בר: כשאני נזכר בזה, אני מקבל רעדה.
חיים בר: מה יכול היה לקרות לנו?
חיים בר: אני לא מחוקק.
חיים בר: יכול להיות שמה שאומר עכשיו כבר קיים היום.
חיים בר: אבל בין המשטרה לבין התקשורת יש איזו שהיא חוליה שקצת צריכים לשים אליה לב.
חיים בר: ניקח כדוגמה את המקצוע הנהלת חשבונות.
חיים בר: יש מנהל חשבונות.
חיים בר: הוא מכין את החומר ומעביר אותו לרואה חשבון.
חיים בר: רואה חשבון נותן את הנתונים לפרסומת.
חיים בר: צריכה להיות איזו שהיא חוליה שתהיה בין המשטרה לבין התקשורת.
חיים בר: כשיצאנו – וראיתם את זה לבד – ממש קיבלנו הלם.
חיים בר: אמרנו: ריבונו של עולם, רק היום בבוקר התחלנו בחקירות וכבר אנחנו מפורסמים, כבר אנחנו אשמים, ולא הודינו.
ענת מאור: כשיצאתם כל אמצעי התקשורת עמדו בחוץ?
חיים בר: עמדו בחוץ.
אופיר פינס-פז: מה זה, ארגנו להם מסיבת עיתונאים, מה זאת אומרת?
ויולה בר: היו קרוב לשלושים איש.
ענת מאור: המשטרה דאגה להזמין את כל התקשורת?
אופיר פינס-פז: מי חשבת שהזמין אותם?
אופיר פינס-פז: הם הזמינו אותם?
ענת מאור: אני שואלת את נציגי המשטרה.
ויולה בר: אינני יודעת.
אופיר פינס-פז: אין ספק שמישהו הודיע להם על הענין הזה וארגנו להם מסיבת עיתונאים כדי להגיד: הנה תפסנו אותם.
אופיר פינס-פז: זה ברור לגמרי.
חיים בר: למה אני רוצה להגיד את זה?
חיים בר: אם ניקח חוקר שעובד על אובייקט שבוע, שלושה או ארבעה ימים; הוא נעול על משהו ומה שאנחנו לא נעשה – תמיד ייצא שהוא יהפוך את הדבירם כך שהוא יתאים אותם למה שהוא חושב.
חיים בר: זה ענין פסיכולוגי.
אופיר פינס-פז: אתה הרגשת שכל מה שאתה אומר במשך תשע שעות לא עוזר?
אופיר פינס-פז: שאתה מדבר לקיר?
אופיר פינס-פז: שאתה לא מצליח לשכנע אותו ושהוא לא מבין שמולו עומד אדם נורמלי בסך הכל?
אופיר פינס-פז: וברור שהמעשה הוא מעשה על גבול השפיות.
אופיר פינס-פז: האם התחושה שלך היתה שהחוקרים אומרים לך: מה שלא תגיד, אנחנו לא מוכנים לשמוע?
חיים בר: בטח, זאת היתה התחושה, שהוא ננעל על משהו אחד וזהו.
חיים בר: אני מדבר כאן בפורום כזה שהוא מחוקק, ולכן אני מנסה להביע את דעתי.
חיים בר: אחרי יום היו צריכים להגיש כתב אישום.
חיים בר: זה היה משהו נוראי.
חיים בר: הינו בבית וכולם בכו.
חיים בר: ריבונו של עולם, אתה עומד בפני מצב שאתה לא יכול לעשות כלום.
חיים בר: אין לך אפשרות להוכיח ולדבר.
חיים בר: כל מה שאתה אומר ועושה לא מקובל עליהם, וזה מאוד קשה.
עוזי לנדאו: היית בקשר עם עורך דין בענין הזה?
חיים בר: בסוף הייתי מוכרח לקחת עורך דין.
עוזי לנדאו: היו לכם הוצאות כספיות שהיו מעורבות בזה?
חיים בר: היו, אני ויתרתי על הכל.
חיים בר: היו הוצאות כספיות, בטח שהיו.
עוזי לנדאו: אתה חושב שהמשטרה במקרים כאלה, למשל, צריכה לפצות מי שנגרמו לו נזקים כבדים?
חיים בר: האמת היא שאני לא רוצה שום פיצוי.
חיים בר: אני חושב שהמשטרה עשתה מה שהיתה יכולה לעשות.
חיים בר: אנחנו צריכים משטרה חזקה, שלא תהיה פה אנרכיה.
חיים בר: אני רק רוצה שימצאו דרך לתקן את החוליה הזאת, כך שלא יחזרו מקרים כאלה.
עוזי לנדאו: הגברת בר.
ויולה בר: בשעה 11:00 צלצלו באינטרקום ופתחתי את הדלת לשלושה אנשים.
ויולה בר: אמרו לי שהם מהמשטרה.
ויולה בר: ישבו איתי שני שוטרים ואחד היה ליד הדלת.
ויולה בר: הם התחילו לחקור אותי לגבי הרכב, מי נוסע בו, כמה ילדים יש לנו.
ויולה בר: חקרו אותי בכל מיני נושאים שלא קשורים בדיוק לנושא הזה.
ויולה בר: חקרו אותי על כספים, על עודה ועל כל מיני דברים.
ויולה בר: החוקר שחקר אותי בבית היה דרך אגב מאוד עדין, ומגיע לו ציון לשבח.
ויולה בר: הוא היה עדין ולא איים.
ויולה בר: הוא אמר לי שאם אשתף פעולה, הכל ייגמר בטוב.
ויולה בר: אמרתי שאעשה מה שיבקש, רק שיאמר לי על מה אני נחקרת.
ויולה בר: את זה לא ידעתי.
ויולה בר: פחדתי מאוד.
ויולה בר: חשבתי חלילה שהיתה איזו תאונה ושמישהו נהרג, כי שאלו אותי מי נוהג ברכב.
ויולה בר: כשבסוף החוקר ראה שאני מתרגשת, הוא אמר לי: תהיה שקטה, לא היתה תאונה ואף אחד לא ניזוק.
ויולה בר: אחר כך הוא התחיל לחקור בענייני כספים, אבל כל זה מיותר.
ויולה בר: אחרי שהוא גמר לחקור אותי בבית, הוא אמר לי: את באה איתי לירושלים.
ויולה בר: אמרתי לו: בעלי יצא לעשות קניות ויש לי בעל מקצוע שעובד ועוזרת שעושה נקיון בבית, איך אני יכולה לעזוב את הבית?
ויולה בר: הוא אמר: אין מה לעשות, בעלך כבר במשטרה בירושלים והוא נחקר עכשיו במשטרה, ואין מה לעשות, את צריכה ללכת.
ויולה בר: גם חברה של הבן נחקרת בירושלים.
ויולה בר: קיבלתי הלם.
ויולה בר: אמרתי: אתם אנשי חוק, אם אתה אומר שאני חייבת ללכת, תאפשר לי להחליף בגדים ואלך.
ויולה בר: הוא רצה לעשות קצת חיפושים.
ויולה בר: האמת היא שהשוטרים לא היו "נודניקים" והיו עדינים.
ויולה בר: הם אמרו שהם רוצים לקחת את המחשבים שבבית.
ויולה בר: אמרתי: בבקשה.
ויולה בר: ביקשתי ממנו: אולי אפשר לשאול את בעלי אולי יש משהו שאסור לנגוע בו שעלול להתקלקל.
ויולה בר: אז הוא אמר לי: לא.
ויולה בר: החלפתי בגדים, ואמרתי: בעלי לא בקו הבריאות.
ויולה בר: אם כבר הוא במשטרה, תן לי להתקשר להביא לו כדורים.
ויולה בר: הוא אמר: את לא יכולה להתקשר.
ויולה בר: אמרתי לו: בבקשה תתקשר אתה, ואתה תיקח את הכדורים.
ויולה בר: הם התקשרו ולקחו מה שצריך.
ויולה בר: נסענו לירושלים, ועדיין אני לא יודעת על מה אני נחקרת.
ויולה בר: אחרי הצהריים נחקרתי בירושלים.
ויולה בר: אחרי זה ביקשו ממני לחתום, ושם היה כתוב שבעלי התחזה לאבא של החברה של הבן.
ויולה בר: אמרתי שעל זה אני לא חותמת.
ויולה בר: הכל שקר וכזב.
ענת מאור: הם ביקשו שאת תחתמי ותודי שזה מיה שהיה?
ויולה בר: כן, הם ביקשו שאני אחתום על זה.
עוזי לנדאו: הם בהתחלה רשמו את כל הדברים שהעדת עליהם ואחר כך ביקשו לחתום כשהיה שם משהו שלא אמרת?
ויולה בר: כן.
ויולה בר: אמרתי שאני לא חותמת בשום אופן.
ויולה בר: קודם כל, מדובר ברופא ועובד בית חולים.
ויולה בר: ביקשתי: אנא מכם שחררו אותו ואל תהרסו לו את החיים.
ויולה בר: שאלתי אם הוא נמצא כאן.
ויולה בר: אמרו לי שכן, כאשר בסוף התברר שהוא לא היה בחקירות, רק הבת שלו היתה בחקירות.
אופיר פינס-פז: מה כל זה קשור לענין המרכזי?
ויולה בר: אלה העובדות.
עוזי לנדאו: משום שהרי הקול שהיה בטלפון היה קול של גבר ואל היה קול של אשה.
עוזי לנדאו: יכול להיות שמישהו אחר השתמש בטלפון אצלם.
עוזי לנדאו: מי שיכולים היו להתקשר היו או מר בר או אחד מבני המשפחה, אני מניח.
ויולה בר: אחר כך התחלפו החוקרים, ובא חוקר ואמר לי: יופי, סוף-סוף גמרנו, תחתמי ונגמר הכל.
ויולה בר: אמרתי שאני לא חותמת על שום דבר.
ויולה בר: כל זה לא נראה לי, לא עשינו דבר.
ויולה בר: הוא אמר לי: את חופשייה, רק בעלך לא; בעלך התקשר לא את.
ויולה בר: אמרתי: בעלי בשעה 21:30-22:00 אמר שהוא עייף והולך לישון, ואני ישבתי לראות טלוויזיה.
ויולה בר: הוא לא התקשר, הוא ישן.
ויולה בר: בסוף, אחרי שבע-שבע וחצי שעות של חקירה הביאו אותנו לחדר שם היינו ביחד.
ויולה בר: דיברנו בינינו: איך זה קורה שהגענו למקום הזה?
ויולה בר: מה הפשע שעשינו?
ויולה בר: אמרו לנו: אתם תיאמתם ביניכם את הדבירם.
ויולה בר: אמרתי: הרי חקרתם אותו לחוד ואותי לחוד, לא נפגשנו מאז שהוא יצא מהבית.
ויולה בר: בסוף ראו שאין מה לעשות, ואנחנו לא מודים.
ויולה בר: אמרתי שאני מודה שהתקשרתי לכנסת, והתקשרתי לכנסת פעמיים, אבל בעלי ישן, אין שום סיבה להאשים אותו.
ויולה בר: בסוף הוא אמר לי: בואי איתי לחדר, זאת כבר השעה האחרונה.
ויולה בר: השעה האחרונה לא היתה נעימה.
ויולה בר: הוא אמר לי: את צריכה לבקש ממנו ולהשפיע עליו שיודה.
ויולה בר: אמרתי: בשום אופן לא, הוא לא אשם ולא אבקש ממנו ולא אכריח אותו לעשות את זה.
אופיר פינס-פז: ואז המשטרה אמרה שאת חיפית עליו.
ויולה בר: נכון, אבל לא איימו לא במכות ולא בלחץ.
ויולה בר: בוא נגיד שהם עשו את התפקיד שלהם.
ויולה בר: אולי גם אם אני הייתי בתפקדי שלהם הייתי עושה אותו דבר.
ויולה בר: כדי להוציא פרטים, חייבים להיות קצת לא סימפטיים.
ויולה בר: אבל אני חושבת שכל זה שייך לתפקיד.
ויולה בר: אמרו שהזמינו לנו מונית, אז ירדנו למטה.
ויולה בר: כשירדתי חשכו עיניי.
ענת מאור: כל התקשורת היתה שם.
ויולה בר: מה זה תקשורת.
ויולה בר: ..
אופיר פינס-פז: הזמינו להם יותר ממונית.
אופיר פינס-פז: הדובר לא הגיע, רק העיתונות הגיעה.
אופיר פינס-פז: "לא ניהלו את מסיבת העיתונאים הזאת בצורה מסודרת".
ויולה בר: הרבה עיתונאים הגיעו.
ויולה בר: התקיפו אותי שאני פעילה בליכוד.
ענת מאור: אבל אלה היו העיתונאים.
ענת מאור: המשטרה לא הזכירה זאת בכלל.
ויולה בר: לא המשטרה.
אופיר פינס-פז: מאיפה העיתונאים ידעו את זה?
אופיר פינס-פז: שאלו אותך בחקירה אם את חברה בליכוד?
ויולה בר: שאלו אם אני מזדהה עם הגוש הימני.
ויולה בר: אמרתי שאני מזדהה עם יותר מחצי העם.
ויולה בר: אמרתי שאני חברת ליכוד ושהצבעתי ברק.
עוזי לנדאו: ואת זה אמרת במשטרה?
ויולה בר: את זה אמרתי לעיתונאים שלא נתנו לי לנוע, לא ללכת ולא לנשום.
ויולה בר: למחרת היינו בבית, והנכדים והילדים היו בבית.
ויולה בר: כשחוזרים מלוויה, הבית יותר סימפטי.
ויולה בר: כולם בכו ואמרו לנו: סבתא, סבא, איך זה קורה שהדרדרתם לדבר כזה?
ויולה בר: הנכד שלנו בגיל שמונה גזר עיתונים ושאל: איך זה אפשרי?
ויולה בר: לא סבא שלי עשה את זה, לא יכול להיות, המשטרה טועה, אתם לא כאלה.
ויולה בר: אמרתי: אין דבר, הכל יסתדר.
ויולה בר: הם שמעו בחדשות שעומדים לפתוח בהגשת כתב אישום.
ויולה בר: זה השפיע עליי מאוד לרעה.
ויולה בר: ככה היינו כל היום.
ויולה בר: בשעה 23:30 צלצל החוקר הנחמד שחקר אותי בבית.
ויולה בר: הוא אמר לי: ויולה, את כמו אמא שלי, את כל כך נשמה טובה, אני לא מאמין.
משה גפני: הוא אגב בא להתנצל אחרי זה?
משה גפני: החוקר הזה בא להתנצל?
ויולה בר: לא, הוא היה בסדר גמור.
ויולה בר: בשעה 23:30 הוא אמר לי: דאגתי לך, אני רוצה שתישני במנוחה; יש אדם נוסף בחקירה, ואני מקווה שלא אתם תהיו האשמים.
ויולה בר: אני רוצה לבקש ממך שתירגעי וחתשבי שזה נגמר, תהיי רגועה.
ויולה בר: זה יפה מאוד.
ויולה בר: מייד צלצלתי לילדים ואמרתי להם מה ההודעה שקיבלתי כרגע.
ויולה בר: אני מודה לו על ההודעה הזאת, כי היא הרגיעה אותי מאוד.
ויולה בר: הוא היה ממש נחמד כלפיי, אבל היו גם קטעים שלא היו נעימים.
ויולה בר: שלחתי מסר למשטרה – אני לא יודעת אם אתם שמתם לב – לא להפסיק לחפש.
ויולה בר: תפסתם את הקרבן ולא את האשם.
ויולה בר: תמשיכו לחפש.
עוזי לנדאו: הפכתם להיות הקרבן.
ויולה בר: כן, אנחנו הקרבן, האשם מסתובב, ותעשו את זה מהר, כי אולי הוא יסע לחוץ לארץ ולא תמצאו אותו אחר כך.
ויולה בר: אם הם שמעו את הצעקות שלי ופעלו בהתאם, כל הכבוד.
ענת מאור: אני קודם כל רוצה לברך על הישיבה וגם על ההזדמנות לשמוע את האינפורמציה ממקור ראשון.
ענת מאור: אני גם רוצה להביע בפניכם התנצלות עמוקה מאוד בשמי וגם בשם הוועדה.
ענת מאור: אנחנו מרגישים שנעשה פה דבר שלא כשורה.
ענת מאור: אני גם רוצה להדגיש, אני נציג מרצ בוועדה – ואני חושבת שחבר הכנסת אמנון רובינשטיין מייד גם העביר מסר לבני הזוג – וזה לא קשור עכשיו לענין מפלגתי.
ענת מאור: זכותך היתה גם להצביע בנימין נתניהו.
ויולה בר: כל אחד זכותו לעשות זאת, וזה הכל במסגרת החוק.
ויולה בר: אנחנו פועלים לפי החוק.
ענת מאור: אני מציעה שעם כל חומרת הדברים ש נאמרו פה, נזכור שאי אפשר לשפוך את התינוק עם המים.
ענת מאור: יש מקרי אונס ויש מקרים אחרים לחקור מוכרחים, והרבה פעמים חוקרים את מי שבסוף לא מגישים נגדו כתב אישום.
ענת מאור: בגלל זה אני גם מעריכה מאוד את בני הזוג בר שמבינים שאנחנו צריכים משטרה טובה.
משה גפני: לא לפרסם את שמו של חשוד.
ענת מאור: לכן עצם ההכרח לחקור ברור, ואני גם מתרשמת שהחקירה עצמה נעשתה באופן הומני, נכון וראוי.
ענת מאור: איפה הכשלים שאנחנו רואים?
ענת מאור: אחד, אדוני היושב ראש, אני מבקשת לבדוק את הנושא עם בזק.
ענת מאור: מדוע המשטרה התמקדה בזוג אחד בלבד ואל בדקה בכמה כיוונים, שלפי פלט השיחות של בזק היו צריכים להיות מובנים מאליהם, שלא היתה רק שיחה אחת באותה שעה.
ענת מאור: שאלה שנייה שקשורה לבזק היא מדוע הפלט הגיע למשטרה כל כך מאוחר.
ענת מאור: זה קרה ביום חמישי בלילה – אנחנו לא מדברים על מה שקרה אצלנו בכנסת – אז ביום שישי בבוקר המשטרה היתה צריכה כבר לקבל את המידע מבזק ולקבל את האופציות השונות, כי זה דבר טכני קל ביותר בעזרת המחשוב המודרני.
ענת מאור: זה סוג חקירה קל ביותר.
אנה שניידר: השאלה מתי הוגשה התלונה על ידי הכנסת.
ענת מאור: יושב ראש הכנסת עוד באותו לילה ביקש סדר עדיפות גבוה ודחיפות גבוהה מבחינת זמן חקירה.
ענת מאור: הוועדה צריכה לקבל מידע מדוע הפלט מבזק לא היה בידי המשטרה, כי זה דבר טכני קל ביותר.
ענת מאור: הנקודה השלישית קשורה לנושא המשטרה והתקשורת.
ענת מאור: אדוני היושב ראש, אני סבורה שהשאלה של זכות פרסום או לא היא בבית המחוקקים.
ענת מאור: אני אישית בדעתו של חבר הכנסת רובינשטיין שאין שום צורך וסיבה לפרסם את שמות החשודים, עד ששופט לא מחליט לפחות להמשיך בחקירה.
ענת מאור: כל ההשוואות כאילו אנחנו במשטר סובייטי שאנשים יימקו בכלא, כאשר פה הפגיעה בזכות הפרט, הבושה והפגיעה שבהכתמת שם אדם והכתמת שמו בעיני משפחתו המסועפת היא גדולה לאין ערוך מהחשש שאנשים כאילו יימקו בחקירה.
ענת מאור: לכן בית המחוקקים צריך לחשוב על זה.
ענת מאור: אבל מה שמתברר לנו פה זה דבר הרבה יותר חמור.
משה גפני: אתם תחתמו על הצעת החוק של איסור פרסום שמו של חשוד?
ענת מאור: אני אישית חושבת שההצעה היא במקומה עם סייגים.
משה גפני: כיוון שבקדנציה הקודמת מרצ התנגדה לזה.
ענת מאור: אתה צודק, זאת סוגייה מאוד מורכבת.
ענת מאור: אני אישית תומכת בזה.
ענת מאור: אבל בכל מקרה, צריך להבין – אני פונה פה למשטרה – מתברר פה על פי תיאור בני הזוג שהיתה מסיבת עיתונאים יוזמה, כפי שחבר הכנסת פינס אומר.
ענת מאור: זאת אומרת, על מנת להצדיק את החקירה מזמנים את התקשורת.
ענת מאור: חבר הכנסת לנדאו, אודה לך מאוד אם תצטרף להצעת חוק ובכלל למאבק בנושא הפיצויים.
ענת מאור: אני סבורה שכל אזרח שחוקרים אותו והוא יוצא לא אשם, צריך לקבל פיצוי לפחות כמו כל גבר שהולך ליום מילואים.
ענת מאור: משביתים לאדם יום עבודה.
ענת מאור: אני מבקשת שאנחנו נטפל בנושא הפיצויים.
עוזי לנדאו: אני אבקש עכשיו את מר סולטן להציג את המקרה שלו.
עוזי לנדאו: מר חיים סולטן, אתה מוכן תחילה להציג את עצמך, מאיפה אתה ומה אתה עושה, ואחר כך את פרטי המקרה עצמו ואת העילה למעצר שלך?
חיים סולטן: אני מנהל אולפנא.
חיים סולטן: אני מנהל תיכון לבנות, ובו כ-250 בנות.
עוזי לנדאו: באיזה מקום?
חיים סולטן: בבית-אל.
חיים סולטן: אני גם תושב בית-אל.
אופיר פינס-פז: סליחה אדוני, אני רוצה להבין מה קורה כאן.
אופיר פינס-פז: אנחנו מדברים על הענין הזה או שאתה עכשיו מביא נושאים אחרים?
חיים סולטן: לא, זה קשור, זה בדיוק אותו סיפור.
עוזי לנדאו: חבר הכנסת פינס, בתחילת הדיון מסרתי שאני מביא עדות על מקרה דומה שקרה לפני כשנה, כאשר היה איום טלפוני ברצח על השר לביטחון פנים דאז, מר קהלני.
עוזי לנדאו: את השתלשלות המקרים ההיא אני מביא כאן.
חיים סולטן: בשעה 23:45 הופיעו בביתי ארבעה שוטרים והודיעו לי – ליד שבעת ילדיי ואשתי שהיתה בחודש התשיעי להריונה - שאני עצור על הטרדה בטלפון.
חיים סולטן: שאלתי: למה לא באתם לפני זה?
חיים סולטן: מה בדיוק קרה?
חיים סולטן: על מה אתם מדברים?
חיים סולטן: אמרו לי: זה מה שכתוב, ואתה חייב להתלוות אלינו.
חיים סולטן: הבנתי שאין מה להתווכח.
חיים סולטן: כל הזמן הערכתי שיש טעות, אז אמרתי שברגע שאדבר עם הראשון שיקשיב לי, הוא יבין שבוודאי יש פה טעות ואני כבר אחזור הביתה.
חיים סולטן: הובהלתי מתחנת בית-אל לתחנה במגרש הרוסים.
חיים סולטן: שם כבלו אותי באזיקים בזמן החקירה, והודיעו לי שאני נעצר כי אני חשוד שאיימתי על השר קהלני שארצח אותו.
חיים סולטן: אמרתי: אני לא עשיתי את זה, אני מכחיש את זה מכל וכל, לא היו דברים מעולם, בחיים שלי לא דיברתי איתו; אני מוכן להיבדק מייד בפוליגרף.
חיים סולטן: אמרתי להם: אני מבקש מכם שהדבר הזה לא יתפרסם, שכן יש לי אחריות על מוסד של 250 בנות, שזה אומר 500 הורים ואני מכיר אנשים, זאת אומרת: גם המוסד שלי יכול להיפגע.
חיים סולטן: אני יודע שלא עשיתי דבר.
חיים סולטן: ביקשתי שלפחות לא יפרסמו את זה, ושאמצא את הדרך להוכיח שלא אני אשם.
חיים סולטן: אמרתי שאני מבקש לדעת מאיזה מספר התקשרתי.
חיים סולטן: כל הזמן הערכתי שבגלל שהיה לי פעם מספר אחר – יצאנו לשליחות וחזרנו – אולי המספר נשאר רשום על שמי, ומי שקיבל את הטלפון התקשר.
חיים סולטן: ביקשתי שיאמרו לי מאיזה מספר התקשרתי.
חיים סולטן: אמרו לי: אנחנו מצטערים, התיק לא נמצא פה; התיק בחדר של הקצין, והקצין עכשיו לא נמצא – זה היה בשעה 2:00 בלילה – אז בינתיים תיכנס למעצר, ומחר נבדוק את זה.
חיים סולטן: אמרו לי: אנחנו באמת מקווים שזה לא אתה, כי זה התיק הכי כבד כרגע בבניין.
חיים סולטן: אני חייב לציין שכל החוקרים – שני חוקרים, אחד בשם מזרחי והשני בשם גברת גבאי – התנהגו בצורה מופתית ואנושית, וגם נתנו לי להרגיש תוך חקירה שהם משוכנעים שזה לא אני, ואני לא חושב שזה היה תרגיל.
חיים סולטן: זה דבר שאני חייב לציין.
חיים סולטן: הכניסו אותי למעצר.
חיים סולטן: למדתי על כמה דברים בחיים שם.
חיים סולטן: ישבתי עם אנשים שהתווכחו מי בדיוק הוביל את הסמים ברכב, ואחד האשים את השני.
חיים סולטן: דברים מעניינים של תא מעצר שהכיל 14 אנשים כאשר הוא יש בו תשעה מקומות.
חיים סולטן: למחרת בבוקר הוציאו אותי משם בשעה 11:00 – אני לא מתאר את המציאות הקפקאית הזאת שאתה בכלל לא מבין, רק מנסה להבין איפה הטעות – ובאמצע החקירה הראו לי פלט של שיחות, מעין דף של מחשב, שבשעה 13:26 התקשרתי ובדיוק באותו זמן הגיע האיום.
חיים סולטן: עיינתי בדף ואמרתי: סלחי לי, נראה לי שכתוב פה שעה 9:00.
חיים סולטן: קודם כל, אני מכחיש מכל וכל, לא דיברתי, אבל גם אם – ניסיתי להבין.
חיים סולטן: לא, הם בדקו לקצין, והקצין אמר לי: למה אתה מסתבך בשקרים?
חיים סולטן: אמרתי: אדוני, הדבר היחידי שנשאר לי פה זאת האמת.
חיים סולטן: לקחתם לי את החופש, אני רחוק מהמשפחה, אני לא יכול להתקשר, אז לפחות תשאירו לי את האמת, זה הדבר היחיד שנשאר לי פה.
חיים סולטן: ל א עשיתי דבר.
חיים סולטן: אמרתי: ממילא, אני לא מתווכח איתכם כי אני מכחיש את זה, אבל תבדקו את עצמכם.