GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רוני גינת: כשרוצים להפסיק סייעת לילדים בשילוב, וזה לא המקרה, צריך לבוא במגע עם ההורים, צריך להסביר לאנשים וצריך ללוות את המקרה ברחל בתנו הקטנה.
רוני גינת: מה עשו חכמינו, הפסיקו את הסייעת לילדים רגילים בחינוך מיוחד, כמו הבן שלי, הבן שלי לא בשילוב, הרי ילדים בשילוב הם ילדים יותר חזקים.
רוני גינת: אז הפסיקו את הכל בשם המחקר של אותו בנאדם.
רוני גינת: אני הייתי בוועדת דורנר ואמרתי לו בהפסקה תבהיר שאתה מדבר על שילוב ולא מדבר על סייעת רגילה כמו לבן שלי.
רוני גינת: אז הוא אמר אם יש בלבול, אני רק על שילוב מדבר.
רוני גינת: אז הוא לקח פסק זמן ואמר אני רוצה להבהיר, אני התכוונתי רק לסייעות שילוב.
רוני גינת: ילדים רגילים אסור להפסיק להם.
רוני גינת: חבר הכנסת מלכיאור בוועדת חינוך בכנסת אמר לגברת רות פן במלים האלה, אם תורידי את המשקפיים את תראי אותי יותר טוב?
רוני גינת: ואם יעברו חודשיים את תראי טוב יותר?
רוני גינת: הבן שלו עיוור, הוא לא יהיה יותר טוב.
רוני גינת: אז למה לקחת את הסיוע?
רוני גינת: הביאו את מנהלת בית הספר, את המפקחת שוכמן, את רות פן ואת פוטרמן מעוזר השרה ואני ואשתי, ובתום הישיבה הוחלט שרועי צריך סייעת צמודה.
רוני גינת: קיבלתי ארבעה דפים כתובים, לא כתוב שם שהוא צריך סייעת צמודה.
רוני גינת: אני לא יודע מה יהיה שנה הבאה, כמוני כמו כולם פה.
רוני גינת: וכשגברת ירקוני אומרת מה שהיא אומרת, אם היית מגיעה ומסתכלת, אני בטוח שאין לך את הכלים לדעת אם הוא צריך או לא.
רוני גינת: המנהלת על ידי ועל יד רות פן אמרה שהיא לא היתה מקבלת אותו והיא לא יכולה לתפקד בלי סייעת צמודה.
אסתר ירקוני: לי היא אמרה משהו אחר.
חיים רטיג: לא מבינים את ההורים, עם מה הם מתמודדים.
חיים רטיג: הבן שלו למשל הוא כשרון מדהים.
חיים רטיג: הבן שלו לא רואה, הוא רק שומע את הקול שלי, הוא יודע מי אני.
חיים רטיג: זה לא יאומן, זה כשרון מתהלך, צריך להשקיע בו מעבר לסייעת האישית.
חיים רטיג: הוא יגיע לכשרון מדהים.
חיים רטיג: למה לא לפתח, לאותם ילדים שיש להם את כל האופציה, להריץ אותם למעלה.
רוני גינת: אני אספר לך משהו יותר נחמד, יש לו חצי שעה פעמיים בשבוע גרייה בראייה.
רוני גינת: כשהוא למד בבית ספר אחר עשו לו הכנה לברייל.
רוני גינת: עכשיו הוא מנגן על פסנתר בעיניים עצומות.
רוני גינת: תדמיינו, הוא יכול ללמוד ברייל.
רוני גינת: אני ניסיתי לדבר עם המורה ולא הצלחתי להבין, ואני אדם משכיל, למה לא מצליחים להוביל אותו.
רוני גינת: אמרתי עזוב, צלצלתי וביקשתי אם מישהו יכול לעזור לי, אני רוצה להביא באופן פרטי מורה שתלמד אותו ברייל בבית.
רוני גינת: קיבלתי טלפון, למה אתה לא אומר, אמרתי אתם לא יכולים לעזור לי אף אחד.
רוני גינת: אסור למורה בחינוך המיוחד לתת לי שיעור פרטי בבית.
רוני גינת: אמרתי אבל למה, הבן שלי בכיתה ח', אני רוצה שיעור אנגלית אני קונה לו.
רוני גינת: אני רוצה לעזור לרועי, אותי לא מעניין למה זה אי אפשר.
רוני גינת: אני רוצה לתת לו.
רוני גינת: עד היום לא הצלחתי במשך שלושה וחצי חודשים להשיג מורה שתבוא באופן פרטי הביתה, כי אסור.
רוני גינת: איך זה הגיוני, הרי הוא לא ילמד ברייל בקצב הזה.
סופה לנדבר: לקחת סייעת אישית לא אסור, מותר.
סופה לנדבר: אבל להביא מורה פרטי אסור.
סופה לנדבר: ואני רוצה להגיד שכאשר הבן שלי היה חי אז אני החזקתי בבית צוות.
סופה לנדבר: לא בנאדם אחד.
סופה לנדבר: צוות של אנשים.
סופה לנדבר: מה שיכולתי לעשות מול אלוהים ומול הילד שלי עשיתי.
נעמי מורביה: שמי נעמי מורביה ואני ממטה מאבק הנכים.
נעמי מורביה: אני מקווה שחבריי מארגוני הנכים יסכימו שאני אומר את הדברים האלה.
נעמי מורביה: אני רוצה להביע מחאה, ומחאה באמת קשה מאוד, על זה שמשרד החינוך בחר לשלוח לכאן את רכזת פניות הציבור.
נעמי מורביה: מי שהיה צריך לשבת כאן זה מינימום מינימום שרת החינוך.
נעמי מורביה: כי באיזה שהוא מקום הגברת ירקוני עושה עבודת קודש, אבל הם שלחו אותה לשדה הקרב בלי שום כלים.
נעמי מורביה: אין לה תשובות.
סופה לנדבר: אין לה תשובות, היא בעצמה מתמודדת עם פניות שאתם מעבירים קודם כל אליה.
סופה לנדבר: זאת אומרת פניות למשרד החינוך היא מטפלת.
נעמי מורביה: היא בסך הכל אמורה לתת את התשובות שנותנים לה.
נעמי מורביה: ואנחנו כבר מכירים את הדינמיקה.
נעמי מורביה: אני מאוד מעריכה את עבודתך, אבל אנחנו מכירים את הדינמיקה.
נעמי מורביה: את נותנת את התשובות שנמסרו לך, ואנחנו יודעים מאיפה התשובות האלה באות.
נעמי מורביה: אני מקווה שאני מייצגת את כל ארגוני הנכים, הוא שאנחנו עייפים מזה שמודדים את הנכות דרך החור של השקל.
נעמי מורביה: די.
נעמי מורביה: מספיק.
נעמי מורביה: לא יעלה על הדעת שמאה שלושים ושש הסייעות האלה, ולא חשוב תחת איזה שם תכניסו אותן, זה מה שיפתור את כל בעיות התקציב של משרד החינוך.
נעמי מורביה: ולא להחזיר את הסייעות מחר, שלשום.
נעמי מורביה: מדינת ישראל זו מדינת חוק.
נעמי מורביה: מן הידועות בחוק, ראשון ובראשונים, אין שינוי מצב כל עוד אין החלטה שיפוטית.
נעמי מורביה: ועדה היא לא פתרון.
נעמי מורביה: ובטח ובטח לא קודם כל לשנות ואז נעשה ועדה ונבדוק אם השינוי היה חוקי כן או לא או אם היה רצוי כן או לא או מומלץ כן או לא.
נעמי מורביה: דבר ראשון תחזירו את הסייעות ולאלתר.
נעמי מורביה: ההורים האלה שמתמודדים עם הגזירה הקשה ביותר שניתן להתמודד איתה.
נעמי מורביה: אני נכה, לי יש את הכלים להתמודד עם הנכות שלי.
נעמי מורביה: ההורים האלה מתמודדים עם ילד.
נעמי מורביה: זה משהו שאף אחד לא יכול להיכנס לנעליים שלהם.
נעמי מורביה: קודם כל תפתרו את ההורים האלה מהצרה הזו של החוסר בסייעת.
נעמי מורביה: עזרו להם.
נעמי מורביה: אחרי זה תשבו, תעשו חשבונות, כן צריך, לא צריך, מה צריך.
נעמי מורביה: קודם כל שחררו.
נעמי מורביה: אני יודעת שאת לא הכתובת, אבל את תהווי לנו היום פה, כי את מכאן חוזרת למשרד החינוך.
נעמי מורביה: אנא, תהווי לנו פה.
נעמי מורביה: קודם כל שחררו את הסייעות, שחררו את העזרה האישית.
נעמי מורביה: תנו להורים האלה מזור.
נעמי מורביה: הכאב שלהם נורא.
אריאן סדובסקי: אני רציתי להביא את הדעה של חברה חדשה במועדון של ההורים עם ילד לצרכים מיוחדים.
אריאן סדובסקי: אני אמא לרפאל, הוא בן שנה ושלושה חודשים.
אריאן סדובסקי: הוא לא זכה אפילו להגיע לאפשרות לסייעת כי הוא התחיל גן מיוחד בחודש פברואר.
אריאן סדובסקי: הוא ילד עם מחלה גנטית שעוד לא הוגדרה, מאוד קרובה לדיסוטונומיה משפחתית אבל בלי מוטציה מוכרת של הדיסוטונומיה משפחתית.
אריאן סדובסקי: יש לו רגישות לתחושות, בימים הראשונים שהוא היה בגן חזר לי כולו דם בפה, על האצבעות, הוא נשך את הלשון ונתנו לו לדמם, נשך את האצבעות ולא הצליחו למנוע ממנו כי אין מספיק סייעות כנראה בכיתה, האחות אמרה לי שהיא ישבה לידו כל היום כשמגיע לו שעתיים של אחות ביום, של סייעת רפואית, כי הוא עם גסטרוסטום.
אריאן סדובסקי: הוא לא אוכל שום דבר דרך הפה כי יש להם סכנה לבלבול בין הוושט לקנה.
אריאן סדובסקי: ובקיצור אמרו לי שסייעת לכל היום אני לא אקבל, היה מקרה כזה בגן, כרגע הוא בגן עלה בבני ברק, ופשוט שלחו את ההורים הביתה עם הסייעת.
אריאן סדובסקי: אמרו במסגרת אין סייעת.
אריאן סדובסקי: לא מגיע לו.
אריאן סדובסקי: זה ילד עם יכולות, כל רופא שרואה אותו אומר שזה ילד שרוצה להתקדם, הוא כל הזמן מתאמץ כדי לעשות דברים.
אריאן סדובסקי: הוא לא הולך, הוא לא יושב, הוא לא זוחל, הוא התחיל רק לאחרונה להתהפך, הוא פשוט התהפך עד הפסנתר צעצוע, הוא פשוט ראה את הפסנתר והתגלגל איך שהוא יכול עד אמצע הסלון כדי לנגן.
אריאן סדובסקי: והוא עוד לא יודעים מה יהיה המצב שלו בעתיד אבל אני מאמינה בו מאוד.
אריאן סדובסקי: אני רציתי גם לדבר על ההסעה שהעירייה ארגנה לנו.
אריאן סדובסקי: הסעה במונית עם נהג מונית שיש לו רק יד אחת.
אריאן סדובסקי: נהג מונית נכה בעצמו, עם יד אחת, יש מלווה, שהוא לא מלווה רפואי, יש עוד שני ילדים בהסעה, ילדים שמגיעים מכל מיני אזורים שונים בגנים.
אריאן סדובסקי: הילד שלי במקום עשר דקות בהסעה נמצא שעה בהסעה כי מבני ברק הוא נוסע עוד לתל השומר ואני לא יודעת לאן.
אריאן סדובסקי: זה ילד שיכול פתאום לעשות התקף של דיסוטונומיה וההתקפים שלו זה הפסקת נשימה.
אריאן סדובסקי: הנהג מונית לא יכול לנסוע עם הילדים האחרים לבית חולים, המלווה שלפעמים זה ילד בן שש עשרה, שבע עשרה, לא יותר, שבטוח לא למד עזרה ראשונה ובטוח לא יודע להתמודד עם ילד שנכנס להתקף, ואני כל יום שולחת את הילד שלי לגן בהסעה הזאת ואני מתפללת שהוא יגיע הביתה.
אריאן סדובסקי: הבטיחו לי סייעת רפואית, זה בטיפול ועדיין לא קיבלתי.
אריאן סדובסקי: קיבלו המלצות מפרופ' מעין שהיא המרכזת הארצית של דיסוטונומיה משפחתית, שלחתי את זה לעובדת רווחה שאמרה זה לא אני, זה החינוך, החינוך אומר אנחנו מטפלים, לא יודעים.
אריאן סדובסקי: בדיוק אותו פינג-פונג.
אריאן סדובסקי: אני ישבתי עם העובדת רווחה, עם מנהלת בית הספר ועם עוד מישהי מהרווחה שאמרו כן, את צריכה לטפל.
אריאן סדובסקי: היא בכלל לא ידעה שהיא צריכה לטפל בכל העניין הזה, היא לא הבינה, כאילו פעם ראשונה שהיא מטפלת, והיא עובדת סוציאלית ותיקה וזה כאילו פעם ראשונה שהיא מטפלת בילד מיוחד.
אריאן סדובסקי: ובקיצור כל יום עובר ככה, והילד שלי בהסעה הזאת, בסכנה, ופעם אחת הוא לא ידע אם כן להדליק מזגן, לא להדליק מזגן, זה ילד שלא מווסת חום גוף, הוא הגיע לי עם חום שלושים ותשע שתיים הביתה, כי הוא לא הדליק את המזגן כי הוא פחד שהילדים האחרים יתקררו.
אריאן סדובסקי: זה המצב בגדול.
אריאן סדובסקי: יש עוד המון המון בעיות שאני לא רוצה להרחיב עליהן.
אריאן סדובסקי: חייבים סייעות.
סופי זהר: הבן שלי הוא בן תשע, עם תסמונת קבוקי, שזה מכלול של בעיות.
סופי זהר: אני לא מדברת כרגע על בעיות בריאות, ניתוח לב, לא מדברת על זה כרגע, הבעיה שלו זה הלקות שמיעה, שהוא מתקשר בשפת הסימנים ובעיית הניידות שלו, שהוא עם הליכון אחורי או לסירוגין כסא גלגלים.
סופי זהר: אין שום מערכת חינוך, משרד החינוך לא יכול לתת לו מענה למקום שגם ילמד אותו את שפת הסימנים וגם יהיה נגיש לנכים.
סופי זהר: בכלל בארץ אין את זה.
סופי זהר: אין בית ספר שהוא גם נגיש לנכים וגם מלמדים שם בשפת הסימנים והילדים שם מתקשרים בשפת הסימנים.
סופי זהר: אין דבר כזה יחד.
סופי זהר: אני הייתי צריכה לבחור איפה לשים אותו, במסגרת שילמדו אתו את שפת הסימנים או במסגרת לילדים נכים.
סופי זהר: כמובן שהעדפתי את שפת הסימנים ואת שאר הטיפולים אני עושה אחר הצהריים, פיזיותרפיה הוא לא מקבל, כל הדברים האלה אני עושה אחר הצהריים.
סופי זהר: בית הספר לא נגיש לנכים, לכן משרד החינוך כבר חמש שנים אישרו לו סייעת צמודה, שהיא בעצם הרגליים שלו.
סופי זהר: זה לרדת במדרגות, זה ללכת לשירותים, זה לצאת מהכיתה, זה לעבור לכיתה השנייה, להפסקה שהוא לא יכול לצאת נכון לעכשיו.
סופי זהר: עכשיו זה באמצע שנת הלימודים, התקשרו אלי מהעירייה והודיעו לי שאין סייעת צמודה יותר.
סופי זהר: הם היו נחמדים, אישרו לי עוד יומיים שאני ככה אוכל להתארגן, לא הספקתי אפילו להתארגן.
סופי זהר: ואין לו סייעת צמודה נכון לעכשיו.
סופי זהר: מה שקורה היום זה שיש את הבנות שירות, שגם אחרי זה אמרו שאולי גם בנות שירות לא יהיו, אז כל פעם יש מישהי אחרת שצריכה להגיע, כשהוא צריך ללכת לשירותים, לרדת למטה.
סופי זהר: ואני חייבת להוסיף שהוא אמנם בן תשע אבל העצמות שלו מתאימות לילד בן שנתיים וחצי-שלוש.
סופי זהר: נפילה קטנה זה ישר שבר, שזה כבר קרה בבית הספר, הוא שבר את הירך, את האגן.
סופי זהר: הוא עם פלטות ברגליים, לאחר מספר ניתוחים.
סופי זהר: יש לי אישורים כאן מהאורטופד, מהרופא ילדים, שהוא חייב השגחה צמודה, במיוחד כי המבנה לא נגיש לנכים.
סופי זהר: זה הכל מדרגות.
סופי זהר: זה הכל מעברים צרים.
סופה לנדבר: את כתבת למשרד החינוך?
סופי זהר: כן.
סופה לנדבר: ומה קיבלת?
סופי זהר: בית הספר ייתן את המענה.
עדינה יוסף: אני מכירה את הילדים מהעבודה שלי ואת הצרכים שלהם אבל בעצם אין במשרד הבריאות ישירות גישה לטיפול בצרכים האלה.
עדינה יוסף: משרד החינוך פונה וקונה שירותי בריאות מגורמים אחרים.
עדינה יוסף: לכן חוץ מזה שאני מכירה ואני מבינה את המקרה של כל אחד מהילדים שהצגתם וודאי של ילדים אחרים אין לי בעצם מה להשיב לשאלות.
רחל נוימן: אני חייבת לומר בהקשר הזה משהו.
רחל נוימן: בבית הספר שלנו יש אחות פעמיים בשבוע.
רחל נוימן: זאת אומרת אם ילד מחליט לפרכס או לעשות משהו הוא חייב לעשות את זה בתאום מראש עם האחות שנמצאת בבית ספר.
רחל נוימן: וגם אז הם לא מטפלים, הם מפנים באמבולנס.
אבנר עורקבי: אני מתפלא שלקחו את בנות שרות לאומי, משרד החינוך, כל הגברדיה של ממשלת ישראל היתה, אדון עמיחי היה שם, וביטלו את החוק הזה באמצעות ראש הממשלה.
אבנר עורקבי: את ההוראה הזאת.
פונה: אני אבא לילד אוטיסט, אני גר בירושלים, הבן שלי לומד בחוות הנוער, ויש לו גם פרכוסים, בחודשיים האחרונים הפרכוסים שלו עלו מאוד והוא נקע לי שתי כפות רגליים, קיבל חתכים בפנים, שני תפרים בשפתיים, והכל בשבוע האחרון.
פונה: אני פשוט נדהם ממה שאני שומע פה.
פונה: אני כרגע לא ביקשתי סייעת אישית שלו אבל מה שאני מבקש מהוועדה שיהיה איזה שהוא תקציב שיוקפא במשרד החינוך למקרים כאלה, שעד היום אני לא הייתי צריך סייעת מיוחדת, ומשנת הלימודים הקרובה אני כנראה אצטרך כן סייעת צמודה אליו, כי פשוט כרגע אני נתתי גם הוראה לחווה איפה שהוא נמצא לנייד אותו בכסא גלגלים כי פשוט אני פוחד שיקרה לו משהו.
אבי גור: אני מלווה את הנושא הזה כבר שתים עשרה שנה, וכל שנה כואב לי יותר, גם בגלל שמספר הילדים עולה, ואין לזה התייחסות תקציבית במשרד האוצר.
אבי גור: וגם בגלל שההתייחסות המקצועית לנושא הזה במקום להתרחב היא מצטמצמת.
אבי גור: למשל אני אתן דוגמא, הגברת שיושבת פה מפניות הציבור, האגף שהיא מייצגת נאלץ בשנים האחרונות להגדיל את מספר האנשים, והם עושים עבודה נאמנה.
אבי גור: זאת אומרת ברגע שאנחנו פונים אליהם, אם יש לכם יותר אנשים שפונים, אני אומר מה העורכת דין שעומדת בראש האגף מה היא הרצתה לנו כהורים על הצרכים שלכם, ואני אומר שאתם עושים עבודה טובה, ואתם עושים עבודה יותר טובה, אבל זה בגלל שבשטח הבעיות נוצרות.
אבי גור: וכל פעם שאתם נאלצים להעביר את הטיפול לתוך המשרד העסק הזה במידה מסויימת נעצר.
אבי גור: אבל אתם עושים את העבודה.
אבי גור: בשבוע שעבר אנחנו ישבנו, ועדת עבודה רווחה ובריאות, הגיעה המנכ"לית והגיעה מנהלת החינוך המיוחד, והעובדה היא שבסוף הישיבה היו תוצאות.
אבי גור: אז אני שוקל אם כדאי שאנחנו נחשוב בכיוון הזה גם כן, להזמין את המנכ"לית.
אבי גור: התוצאה היתה שבאותה ישיבה המנכ"לית ויתרה על דרישה נוספת מהאוצר ואמרה שהיא תתקצב את החינוך המיוחד והכסף הנוסף מתקציב משרדה.
אבי גור: אז זאת אומרת שהיה שיפור מסויים, היתה הבנה מסויימת.
אבי גור: אולי גם בנושא הזה תהיה איזו הבנה.
אבי גור: אני רוצה להגיד מהניסיון בשטח שלמשרד הבריאות יש תקציב ולמשרד הבריאות יש חשיבות בנושא הזה, בהעברה המקצועית, ואני אסביר במה הדברים אמורים.
אבי גור: קופות חולים יושבות בשטח, קופות חולים מתוקצבות על ידי משרד הבריאות.
אבי גור: קופות חולים מקבלות הנחיות ממשרד הבריאות, והן עושות עבודה נפלאה.
אבי גור: מה שחסר גבירתי היושבת ראש זה מתאם בשטח.
אבי גור: כמו שיש ועדת השמה, בקטע הזה של האנשים שיושבים כאן אין צוות בשטח, בעיר, בכפר, בקיבוץ, אין בנאדם שמרכז את הפניות של ההורים, אין בנאדם שלהורים יש אפשרות לבוא ולערער, אין בנאדם שלהורים יש אפשרות לבוא ולהציג את הדרישות שלהם, ויותר מזה אני יכול להגיד לכם שזה הכל מבוסס על הרוח הטובה של האדם שמייצג את הקופה באותה ישיבה, ויש הרבה מקרים שיש רוח טובה לטובת האנשים האלה.
סופה לנדבר: אנשים צריכים להרגיש את התוצאות של הרוח הטובה.
אבי גור: בדיוק.
אבי גור: וזה מה שחסר כאן, חסרה כאן עבודה מסודרת למען האנשים האלה שתוגדר אולי בחוק.
סופה לנדבר: אני חושבת שבמדינת ישראל יש מערכת חינוך, ומערכת חינוך מיוחד נמצאת בתוך מערכת החינוך.
סופה לנדבר: ויש לנו שרת חינוך, ולא צריכים להביא עכשיו את כל הילדים הנכים ולצאת מול משרד החינוך ולהגיד עד פה.
קובי כהן: היינו כבר, ישבנו עם השרה בפגישה, היא הבטיחה שוועדת דורנר תוציא מסקנות תוך חודש, זה היה לפני חודש וחצי.
קובי כהן: הבטיחו שיהיו המלצות ביניים.
אבי גור: אם אפשר לבקש שלקראת הישיבה הבאה מנכ"ל בריאות ומנכ"ל חינוך יתנו את ההתייחסות.
יעקב כהן: הייתי רוצה לשאול, דיברנו על מאה שלושים ושש סייעות בחינוך המיוחד בסיכון גבוה.
יעקב כהן: אבל אני עוד לא קיבלתי מספר, אולי את יודעת גברת אסתר, אני שומע שיש קיצוץ בסייעות בכלל בשילוב, בחינוך המיוחד בכללותו.
יעקב כהן: את יודעת להגיד לי מספרים?
אסתר ירקוני: במידע שהגיע אליי דווקא היה גידול משמעותי בתקציב של הסייעות השנה.
אסתר ירקוני: בדיוק להיפך.
אסתר ירקוני: זה מה שציינתי כבר.
יעקב כהן: אין קיצוץ בחינוך המשולב של סייעות?
פלורה קוק: אנחנו קיבלנו מידע מהגופים המשתתפים פה שיש קיצוץ גם בסייעות בשילוב, מפאת קוצר הזמן לא יכולנו להשיג את כל הנתונים.
יעקב כהן: אבל כאן זה מופיע אחרת, שעלו מספר הסייעות.
פלורה קוק: נכון, עלו מספר סייעות התיגבור.
דפנה אזרזר: אין סייעות אישיות.
דפנה אזרזר: במקום סייעות אישיות שמו סייעת תיגבור.
דפנה אזרזר: סייעת אישית היתה מוצמדת לילד וסייעת תיגבור היא סייעת כיתתית.
דפנה אזרזר: אבל זה לא פותר את הבעיה.
סופה לנדבר: רבותיי, בסיכום, אנחנו נתאם את הישיבה הבאה, אני רוצה עם שרת החינוך, אני חושבת שתתאמי כל תאריך שמקובל בשבילה, אנחנו נעשה ישיבה ונתאים את ישיבת הוועדה הבאה עם הלו"ז של שרת החינוך.
סופה לנדבר: אני רוצה לפני זה שאנחנו נפנה לשרת החינוך, עם בקשה להחזיר את כל מאה שלושים ושש הסייעת לילדים עד גמר העבודה של הוועדה שהיתה צריכה לסיים את העבודה בחודש פברואר, ואני רוצה מול כל שם של ילד הסבר של משרד החינוך למה לקחו את הסייעת האישית, ואנחנו נשתמש בחומר הזה.
סופה לנדבר: בישיבה הבאה אני גם רוצה לקבוע אותה באולם ההרצאות.
יעקב כהן: אני הייתי מציע שהיושבת ראש תהיה גם כן בוועדת דורנר, יש לזה משקל.
סופה לנדבר: אני לא יודעת, אני לא רוצה עכשיו לפרוטוקול להוסיף המון דברים.
סופה לנדבר: אני גם רוצה להבין כמה כסף בזבז משרד החינוך לכל הוועדה של המומחים הבינלאומיים.
סופה לנדבר: מה העלות של ועדת דורנר.
סופה לנדבר: אנחנו ניפגש בישיבה הבאה.
סופה לנדבר: אני שוקלת האם לתת אישור להורים להביא את הילדים.
סופה לנדבר: אני עוד לא קיבלתי החלטה אבל אני שוקלת.
סופה לנדבר: ואני רואה בחומרה שמשרד החינוך זילזל בישיבה של היום.
סופה לנדבר: כמו כן אני מבקשת לדעת פרטים ממשרד החינוך על מה שקורה ברהט.
סופה לנדבר: רבותיי, הוועדה לפניות הציבור מברכת את כבוד שר הבריאות שהגיע לוועדה היום ואת כל מי שנמצא היום בוועדה.
סופה לנדבר: אנחנו מקיימים ישיבה של הוועדה לפניות ציבור בנושא טיפול בהפרעות אכילה.
סופה לנדבר: אנחנו קיימנו ישיבה לפני כמה חודשים.
סופה לנדבר: זה היה ב-26 בנובמבר 2007 וכמו שאנחנו רגילים אנחנו עוקבים אחרי דברים שנידונו כאן בוועדה ואנחנו משתדלים להגיע לתוצאות חיוביות בכל הדברים שנוגעים לוועדת פניות ציבור.
סופה לנדבר: סבב שמות כבוד השר, לפני שניתן לך לדבר, אני רוצה שתשמע את המשפחה שיש לה בעיה.
אליעזר חבשוש: יש כמה נושאים.
אליעזר חבשוש: יכול להיות שיש לו תשובות כבר.
אליעזר חבשוש: אין לי בעייה.
סופה לנדבר: תציגו את עצמכם ותציגו את הבעיה שקיימת במשפחה.
אליעזר חבשוש: יש לי בת שהיא בהפרעת אכילה כבר 9 שנים.
אליעזר חבשוש: אני גר בצפון באזור כרמיאל ושגב אם אתם מכירים והתחלת הדרך היתה מאוד קשה.
אליעזר חבשוש: לפני הצבא עוד היא היתה בטיפול פסיכיאטרי שנתיים, שלוש.
אליעזר חבשוש: את הצבא איכשהו היא עברה.
אליעזר חבשוש: אפילו היתה קצינה.
אליעזר חבשוש: הבעיה היתה אחרי הצבא כשהיא חזרה ואז המצב התחיל להתדרדר ואז חיפשנו מה לעשות איתה.
אליעזר חבשוש: הפנו אותנו בזמנו לרמב"ם שזה למעשה טיפול, אפילו לא יום בשבוע, אלא שעתיים בשבוע שהיא טופלה על ידי דיאטנית פסיכולוגית, וכשהמצב המשיך להתדרדר גם בטיפול שם הפנו אותנו לתל השומר, והפסיקו את הטיפול בה כי אמרו שחבל על הזמן, יש בחורות אחרות שמחכות ואם היא לא שומעת ולא משתפת פעולה אין טעם להחזיק אותה שם.
אליעזר חבשוש: הבעיה היתה לחכות לאשפוז בתל השומר, זה היה משהו כמו 3 חודשים ובמצב שלה, המצב המשיך להתדרדר עוד ועוד.
אליעזר חבשוש: ברגע שהיא הסכימה להגיע לתל השומר היא הפסיקה בכלל לאכול.
אליעזר חבשוש: היו הרבה מצבים לא נעימים עד שהיא הגיעה לאשפוז בתל השומר.
אליעזר חבשוש: עכשיו תל השומר זה אשפוז מרצון.
אליעזר חבשוש: זאת אומרת היא הסכימה להיכנס ואחרי שבועיים היא פשוט החליטה שהיא בורחת והולכת הביתה עם הבטחה לעצמה שהיא תצא מזה.
אליעזר חבשוש: כמובן שזה לא כל כך פשוט.
אליעזר חבשוש: אחרי כמה חודשים ביקשנו לאשפז אותה שוב והיא החזיקה מעמד בדיוק 24 שעות ועוד פעם ברחה משם.
מרים וייך: בת כמה היא היתה באשפוזים האלה?
אליעזר חבשוש: האשפוז הראשון היה בסביבות גיל 21 -22.
אליעזר חבשוש: היום היא כבר בת 25.
אליעזר חבשוש: והפנו אותה עוד פעם לרמב"ם, עוד פעם נתנו לה טיפול ועוד פעם הפסיקו כי זה לא עזר.
אליעזר חבשוש: ואז ביקשנו עוד פעם תל השומר והפעם היא החזיקה מעמד שם חודשיים, ובסך הכול הגיעה למצב הפיזי המינימלי שהיא צריכה להגיע, והעבירו אותה שוב, בגלל שהיא לא משתפת פעולה מבחינה נפשית, לא מצליחים להוציא אותה מזה בראש שלה, אז עוד פעם שחררו אותה והפנו אותה עוד פעם לרמב"ם.
אליעזר חבשוש: כיום המצב הוא ככה.
אליעזר חבשוש: היא בטיפול ברמב"ם.
אליעזר חבשוש: ביקשנו שהיא תתקבל לשם פעמיים בשבוע כדי לחזק אותה יותר.
אליעזר חבשוש: אחרי התלבטויות הסכימו לפצל בין הפסיכולוגית לדיאטנית אז יש לה את זה כאילו פעמיים בשבוע.
אליעזר חבשוש: כרגע היא לומדת בחיפה באוניברסיטה ואני אומר שהיא נראית מאוד רע.
אליעזר חבשוש: היא אומרת שהיא שמנה.
אליעזר חבשוש: אני לא יודע.
אליעזר חבשוש: זה המצב, זה מהות המחלה.
אליעזר חבשוש: זה פחות או יותר המקום בו אנחנו נמצאים היום.
אליעזר חבשוש: הדאגה היא כל הזמן דאגה.
סופה לנדבר: ומה אתם מבקשים מהשר?
סופה לנדבר: מה אתם רוצים?
אליעזר חבשוש: ד"ר גור בזמנו אמר לי שהיא במצב של מחלה כרונית.
אליעזר חבשוש: שלמעשה היא כמו כל חולה כרוני אחר.
אליעזר חבשוש: היא צריכה לטפל בעצמה.
סופה לנדבר: מה אתם רוצים מהשר?
אליעזר חבשוש: אנחנו רוצים הרבה דברים.
אליעזר חבשוש: (א) שמעתי שאישרו מיטות.
אליעזר חבשוש: יש לי נייר שאני לא הספקתי לקרוא.
שלומית אבינח: אני אקריא את זה לפרוטוקול.
שלומית אבינח: פשוט נציגי בית חולים רמב"ם, הזמנו אותם לישיבה ומפאת קוצר הזמן, היתה בעיה טכנית, הם שלחו נייר עמדה, ביקשו להקריא את זה לפרוטוקול.
שלומית אבינח: אז אני אקריא את זה לפרוטוקול.
אליעזר חבשוש: אמרו שאישרו 10 מיטות לאשפוז יומי בלבד.
אליעזר חבשוש: היא אומרת שזה לא נותן כלום.
אליעזר חבשוש: אז השאלה הראשונה היא למה אין אשפוז מלא ברמב"ם?
אליעזר חבשוש: הבעיות האחרות ברמב"ם, הטיפולים הם או סיוע לחולות קשות כבר או סיוע לחולות שדי בהתחלה שזה אמור לעזור להן ולהוציא אותם.
אליעזר חבשוש: כי כמה שזה יותר בהתחלה יותר קל להוציא אותן מזה.
אליעזר חבשוש: הבעיה היא שיש שם תור, המתנה של חודשיים, שלושה, אין מספיק מקומות, אין מספיק צוות, אין מספיק מקום במבנה, המבנה מאוד ישן, ולא יודע, צריך לעשות משהו בנושא הזה.
שר הבריאות יעקב בניזרי: איפה?
אליעזר חבשוש: ברמב"ם.
סופה לנדבר: אדוני השר, אנחנו יודעים על תוכניות של משרד הבריאות שנכון להיום קיימות 92 מיטות שהוקמו בזמן האחרון בתוכניות של משרד הבריאות 49.
סופה לנדבר: בינתיים אלה לא נפתחו, או שזה קיימות רק בתוכניות, העלות של הפרויקט כמעט 6.5 מיליון שקל שבעצם יש לנו תלונות מצפון וגם מדרום.
סופה לנדבר: הבעיה הבסיסית קודם כל, על כך שרוב המיטות זה אשפוז יום וחלק גדול של האנשים שסובלים ואחוז אחד מהאוכלוסייה תמיד סובל מהפרעות אכילה, ובמדינת ישראל יש מספר לא מבוטל של בני נוער ש-90% מהם נשים שסובלות מאנורקסיה, וטיפול כולל צריך להיות רופא טיפולי באשפוז כמו לדוגמה בתל השומר.
סופה לנדבר: זה אשפוז שבעצם הוא אשפוז לדוגמה עם תוצאות מאוד טובות אבל חלק מהאנשים נמצאים בתור ויש לנו תלונות על כך שצריך לשנות את הגישה בגלל שחלק מהבנות צריכות, אני לא יודעת, אני לא מומחית בעניין, אבל אמהות והורים שהתקשרו אלינו אמרו שכנראה צריך לשנות את הגישה ולקיים אשפוז בכפייה בגלל שחלק פשוט לא מגיעים למודעות שיש להן בעיה, והמצב מתדרדר בצורה כזאת שאחר כך אי אפשר לצאת מזה.
סופה לנדבר: אנחנו רוצים לדעת ממך כמה חולות התאספו מהזמן שאנחנו קיימנו ישיבה, זאת אומרת מנובמבר 2007 וכמה עד כה התאספו מיטות לאשפוז, אבל לא בתוכניות אלא ממש תכל'ס.
סופה לנדבר: הבמה שלך אדוני.
שר הבריאות יעקב בניזרי: שלום רבותיי וגברתי יושבת הראש.
שר הבריאות יעקב בניזרי: אין ספק שהבעיה היא בעיה שמטרידה את כולנו.
שר הבריאות יעקב בניזרי: לדעתי מה שנעשה בשנתיים האחרונות וגם הראייה שלנו בנושא הזה לא רק שהיא משתקמת אלא הולכת ומשתפרת ואנחנו משתדלים עד כמה שניתן.
שר הבריאות יעקב בניזרי: כמובן בהתאם לצרכים ובהתאם לאמצעים העומדים לרשותנו.
שר הבריאות יעקב בניזרי: לגבי מספרים ונתונים, נמצא כאן ד"ר פוליקביץ ראש שירותי הפסיכיאטריה ואני לא אכנס לנושא המקצועי רפואי כי אינני רופא ואינני פסיכיאטר, כי כאשר השאלה ששואל המתלונן לגבי כפייה או לא כפייה, השאלה באיזו קטגוריה אנחנו מכניסים את החולה אשר עבר טיפול גם בטיפול יום וגם באשפוז פעם ראשונה, ופעם שנייה, ופעם שלישית, השאלה איך, באיזה קטגוריה מכניסים חולה מסוג כזה.
שר הבריאות יעקב בניזרי: האם הוא צריך להיות באשפוז מאולץ?
שר הבריאות יעקב בניזרי: האם הגיע הזמן של הטיפול, כמו שאמרת זה כבר מחלה כרונית.
שר הבריאות יעקב בניזרי: לא כל המקרים זהים ורק חוות דעת פסיכיאטרית מובהקת היא שיכולה לקבוע איך מפנים, אם זה אשפוז יום, אם זה אשפוז מרצון, אם זה אשפוז מאולץ, או אם מרימים ידיים לפעמים.
שר הבריאות יעקב בניזרי: גם זה קורה.
שר הבריאות יעקב בניזרי: גברתי יושבת הראש, נכון להיום, במרוצת השנים פותחו כמובן כל השירותים שאנחנו יודעים עליהם.
שר הבריאות יעקב בניזרי: בתל השומר כפי שהזכרת 24 מיטות למבוגרים ובעיקר נשים.
שר הבריאות יעקב בניזרי: יש מחלקה לקטינים בתל השומר גם כן עם 20 מיטות.
שר הבריאות יעקב בניזרי: יש מחלקה של 6 מיטות לקטינים בשניידר.
שר הבריאות יעקב בניזרי: יש מחלקה של 10 מיטות לקטינים שמרביתן מיועדות לטיפול בהפרעות אכילה בבית חולים הדסה.
שר הבריאות יעקב בניזרי: זה כבר בירושלים.
שר הבריאות יעקב בניזרי: ב-2007 פתחנו מחלקה לטיפול יום בחסות בית חולים "רעות" באזור תל אביב ומיועדת ל-20 מטופלים בוגרים.
שר הבריאות יעקב בניזרי: זה חדש.
שר הבריאות יעקב בניזרי: 2007.
שר הבריאות יעקב בניזרי: בבית חולים רמב"ם פועלת כבר שנים מחלקה לטיפול בהפרעות אכילה מרפאה הן לקטינים והן למבוגרים.
שר הבריאות יעקב בניזרי: כנראה זו אותה מרפאה שאתה התייחסת אליה.
שר הבריאות יעקב בניזרי: בכל בתי החולים הפסיכיאטרים בהם פועלות מחלקות לקטינים, זאת אומרת בכל בתי החולים הפסיכיאטרים מתאשפזות נערות הסובלות מהפרעות אכילה כאשר המצב מצריך אשפוז פסיכיאטרי סגור עקב ניסיונות אובדניים או התפתחות של מצבים פסיכוטיים.
שר הבריאות יעקב בניזרי: זאת אומרת גם לאותם המקרים הקשים שאנחנו מנסים לתאר אותם ולהציג אותם יש דרך.
שר הבריאות יעקב בניזרי: מעבר למיטות ולמרפאות שנמצאות בבתי חולים רגילים, ואני אתייחס גם לצפון וגם לדרום, בתי חולים פסיכיאטריים יש בהן מחלקות ויחידות אשר מטפלות בשעת הצורך.
שר הבריאות יעקב בניזרי: אשר לפיתוח והרחבה של השירותים ברחבי הארץ אני כאן רוצה להגיד לכם מה שפיתחנו ומה שאנחנו מפתחים ומה שאמור להיפתח תוך השנה הזאת.
שר הבריאות יעקב בניזרי: גם הסכום הכספי שאת דיברת עליו כבוד היושבת ראש, 6.5 מיליון שקל שנלקחו מתוך זה 50 מיליון שקיבלנו אותם עוד בטרם הפעלת חוק הפסיכיאטריה שאנחנו מנסים לקדם כבר בקריאה שנייה ושלישית בכנסת, מתוך ה-50 מיליון שקל שקיבלנו אנחנו כבר שריינו 6.5 מיליון שקל כדי לפתח את השירותים שאנחנו מדברים עליהם כאן.
שר הבריאות יעקב בניזרי: כמובן רוב השירותים האלה מופנים לאנשים המטפלים, אם זה רופאים, עובדים סוציאליים, פסיכיאטרים, פסיכולוגים וכו'.
שר הבריאות יעקב בניזרי: אנחנו משתדלים שהדברים האלה יקומו במקומות איפה שיש מקומות אשפוז כמו בתי חולים, כמו מוסדות, וכו'.
שר הבריאות יעקב בניזרי: אנחנו לא מקימים בניינים כדי להפעיל אותם למטרה זאת אלא אנחנו משקיעים בכוח האדם בכל מה שקשור בטיפול באנשים האלה.
שר הבריאות יעקב בניזרי: בבית חולים זיו תיפתח כבר בימים אלה 10 עמדות וקיים במקום כבר צוות שמטפל כיום בנערות, כולל אשפוז במידת הצורך.
שר הבריאות יעקב בניזרי: בית החולים זיו יתוקצב בהתאם וצוות היחידה יורחב.