GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב צוקרמן: כשהדבר הזה נודע לי, ונודע לי באמת באמצעות אותה עובדת סוציאלית שפנתה אליך, שאגב קיבלה תשובה מסודרת, אבל היא קודם פנתה לפה ואחר כך היא פנתה אליי, היא קיבלה תשובה מסודרת.
זאב צוקרמן: אבל כשנודע לי הנושא הזה אני מצאתי לנכון לחדד את ההנחיות האלה, ופניתי לראש האגף הרפואי שהוציא באמת מכתב למנהלי המחוזות ולמנהלים הרפואיים, והפעם אנחנו לא משאירים לשום שיקול דעת של הרופא המטפל, רופא המשפחה, בנושא הזה.
זאב צוקרמן: אנחנו הורינו שכל אדם שיגיע עם מונית, לא משנה מה ולא משנה איך ולא משנה מי קבע ומה קבע, הוא יקבל החזר של חמישים אחוז.
זאב צוקרמן: בלי שום התניה.
זאב צוקרמן: והדבר הזה טופל.
זאב צוקרמן: וגם ביקשתי שאנשים שנמצאים כרגע בקנה, כמו אנשים שיש להם בעיות מהסוג הזה, שהנושא הזה יטופל עוד השבוע.
זאב צוקרמן: אז זה דבר אחד.
זאב צוקרמן: עכשיו לגבי השאלות שאת שאלת ושנשאלו פה.
זאב צוקרמן: מי הרופא המטפל, נשאלה פה השאלה.
זאב צוקרמן: אנחנו מכבדים את החוק.
זאב צוקרמן: בהתחלה זה היה מסמך של מיקי דור, שהעביר אותו להתייחסויות, ואחר כך מסמך של חזי לוי, שתוקפו חוק.
זאב צוקרמן: והחוק אומר דבר מאוד פשוט, שהגורם שקובע הוא הרופא המטפל בבית החולים, היינו הנפרולוג בבית החולים.
זאב צוקרמן: אנחנו מכבדים את זה.
זאב צוקרמן: גם ניתן שם פתח לערעור ונאמר שבאותם מצבים שאנחנו חושבים שהדבר הזה הוא לא נכון גורם מקביל לו בצורה מקצועית יכול לקבוע החלטה אחרת, או לפחות להתדיין עם אותו גורם בהחלטה אחרת.
זאב צוקרמן: ואנחנו מכבדים את החוק הזה כלשונו, וזה אמור גם לגבי אמבולנסים וזה אמור גם לגבי מוניות ולגבי כל דבר אחר.
זאב צוקרמן: בדיון שהיה לקראת הנושא של המוניות אני חייב לספר לך משהו איך זה התנהל.
זאב צוקרמן: איך הנושא הזה עלה.
מיקי דור: אנחנו דיברנו על זה פה גם בזמנו ובמיוחד כתבתי את זה שם.
מיקי דור: הרופא המטפל הוא המטפל בדיאליזה.
מיקי דור: הם בקושי מגיעים לרופא משפחה.
מיקי דור: לאותם מקרים מיוחדים, לפעמים באמת גורם א' נותן אישור לתשלום וגורם ב' משלם, לפעמים חששנו שידו תהיה קלה.
מיקי דור: אמרנו במקרים היוצאי דופן הקופה תבדוק.
מיקי דור: לא סתם לבדוק אלא מישהו מקצועי בכיר באותו תחום.
מיקי דור: והוספנו כתורה בעל פה שאם יהיו אי הבנות ואי הסכמה ביניהם אנחנו נחליט.
זאב צוקרמן: אני רק רוצה לספר לך את התגלגלות העניינים, למשל איך נודע לי הנושא הזה של המוניות, מעבר לעובדה שהוזמנתי פה לכנסת.
זאב צוקרמן: התהליך הזה התחיל לפני חודש או משהו כזה.
זאב צוקרמן: פונה אליי מנהל מכון הדיאליזה בתל השומר, ד"ר קנכט, פונה אליי אישית ואומר לי תשמע, יש בעיות בנושא הזה.
זאב צוקרמן: פתאום החולים שלי, שהיו באים עם מוניות, הפסיקו להם את המוניות.
זאב צוקרמן: אמרתי לו תשמע, תעביר לי את הרשימה של החולים שהפסיקו להם את המוניות ואני אתן הוראה לבדוק האם היתה הצדקה להפסקה.
זאב צוקרמן: בדקתי וראיתי שרופאים מטפלים הם נימקו לי באמת את העניין הזה עם הכסא גלגלים וכך הלאה, ובחלק מהמקרים הם אמרו לא, אלה חולים שיכולים לנסוע בתחבורה ציבורית.
זאב צוקרמן: מנהלי המרפאות בדקו להם.
זאב צוקרמן: עניתי לאותו ד"ר קנכט, אמרתי החולים האלה והאלה בדקתי, לחולים האלה ואלה ימשיכו עם תחבורה ציבורית כי ככה קבעו רופאי המשפחה שלהם.
זאב צוקרמן: עונה לי ד"ר קנכט, יש לי פה את כל ההתכתבות, אומר לי תראה, אני מבחינה מקצועית אני לא מבין איך אתה מבדיל בין חולים כאלה לחולים כאלה.
זאב צוקרמן: מבחינתי כולם הם חולים מסכנים, באחת עשרה וחצי בלילה אתה רוצה לשלוח אותם לתחבורה ציבורית?
זאב צוקרמן: עוד אני מתחיל לעשות את המלחמה שלי בקופה בשביל להביא את ההישג הזה שכרגע אני מזכיר לכם אותו, הופיעו פה פתאום מכתבים לכנסת וכך הלאה.
זאב צוקרמן: זאת אומרת באותו מהלך, בלי לשאול אותי, בלי להתעניין, פנו לכנסת.
זאב צוקרמן: אותה עובדת סוציאלית פנתה לגב' מרקס בלי ליידע אותי, בלי ליידע את מנהל המחלקה שלה.
זאב צוקרמן: זה דבר שבאיזה שהוא מקום הוא לא כל כך נכון, אבל למרות זאת היא פנתה גם אליי ועניתי לה.
זאב צוקרמן: ומעבר לעובדה שעניתי לה נתתי להם גם את הטלפונים והפלאפונים של כל מנהלי סל השירותים במחוזות, ואמרתי תתעורר עוד איזו שהיא בעיה כזו או אחרת, נא לפנות ישר אליהם.
זאב צוקרמן: לא צריך להכביד על חברת הכנסת הנכבדת ועל כל חולה להביא אותנו פה לכנסת.
זאב צוקרמן: אני עומד לרשות כל החולים האלה, ראש האגף הרפואי עומד, כולנו עומדים לרשות האנשים האלה.
זאב צוקרמן: הכללים הם ברורים, הכללים קבועים בחוק, הכללים שלנו שמישהו הבין אותם לא נכון ועשה שיקול דעת לא נכון הם תוקנו בצורה כזו שאין שיקול דעת לאנשים להחליט אם זה יילך לתחבורה ציבורית וזה יילך על מונית.
זאב צוקרמן: כל מי שיביא קבלה שהוא בחר לנסוע במונית נחזיר לו.
זאב צוקרמן: היתה שאלה מהו אמבולנס.
זאב צוקרמן: העניין הזה הוא לא בעייתי בכלל, מאחר והנושא הזה שוב פעם מגודר בחוזר משרד הבריאות.
זאב צוקרמן: אנחנו מקבלים בדיוק, מילה במילה, את מה שכתוב בחוזר משרד הבריאות בעניין הזה.
זאב צוקרמן: דרך אגב, בהקשר של אותו רופא, אני ביקשתי מאותו רופא, אמרתי תראה, אם יש לך מחלוקת על ההחלטה של הרופאים שלנו, אנא כתוב לי שאתה חושב שהוא צריך.
זאב צוקרמן: אני לא רוצה להתערב אמר הרופא שהוא מנהל המחלקה שם, ד"ר קנכט.
זאב צוקרמן: אני לא רוצה להתערב בעניין הזה, אני לא רוצה להיכנס לנושא הזה.
זאב צוקרמן: אז כלומר גם באותו מקרה אנחנו פנינו ואמרנו אם יש לך דעה מקצועית בנושא הזה אנחנו נכבד אותה ונבדוק אותה.
זאב צוקרמן: בנושא האמבולנס אנחנו מקבלים את ההוראות של משרד הבריאות.
זאב צוקרמן: רק אמבולנס שהוא מוכר על ידי משרד הבריאות משמש כאמבולנס.
זאב צוקרמן: אנחנו משתמשים לחולים כאלה באמבולנסים מהסוג הזה.
שאלה: יש איזו רשימה כזאת שמופצת במכוני דיאליזה?
יאיר חברוני: יש רשימה באתר של משרד הבריאות שבה יש את רשימת החברות המאושרות וכאלה שמקבלות אישור הפעלה כל שנה מחדש שנמצא בתוקף.
עדינה מרקס: השאלה אם זה מופיע גם במכוני הדיאליזה למיניהם, שלא לפנות לחפרים.
זאב צוקרמן: כרגע עלו פה שלושה שמות או שניים, אני חייב להגיד דבר אחד, אני לא יודע על המקרה הזה, אני דווקא כן יודע על המקרה של הגברת שהיתה פה, ולהפתעתי ותדהמתי היא התקשרה אליי בכל המועד פסח, מפני שהשארתי לה את הטלפון שלי למקרה שזה יקרה ואמרה לי שיש תקלה.
זאב צוקרמן: אני חייב להגיד לך שהיא נפתרה בעשר דקות התקלה בעניין הזה.
זאב צוקרמן: האוכלוסיה הזו היא האוכלוסיה האחרונה במדינת ישראל שצריך לטרטר אותה.
זאב צוקרמן: ואני רואה בזה יעד אישי בעניין הזה ואני מוכן לקחת, למרות שעיסוקי זה לא לעסוק בניהול היומיומי של הקופה באותו יום, בכל מקרה שנודע לי אני מטפל במקרה הזה בצורה אישית.
זאב צוקרמן: לגבי אותו יצחק ברנשטיין אני לא שמעתי עליו, שוב פעם, במקרים כאלה אני אמור לקבל, יש לנו נציב תלונות הציבור, יש אינסטנסיות שונות, שאני אתן לכם גם את המכתב שכתבתי לעובדת הסוציאלית, עם כל מנהלי סל השירותים בכל המחוזות.
זאב צוקרמן: נא לפנות אליהם עם השם הספציפי הזה, ואם הדבר לא נפתר אני מטפל בנושא.
זאב צוקרמן: לגבי שני המקרים שאת מספרת עליהם, את הרי נוהגת לא פעם, ואנחנו לא פעם מתכתבים בינינו על מקרים ספציפיים לפני שאת מוציאה נייר עמדה.
זאב צוקרמן: שני המקרים האלה לפחות אליי הם לא הגיעו.
זאב צוקרמן: על מקרה אחד דיברת איתי, זה המקרה של הגברת שהופיעה פה בפעם הקודמת.
זאב צוקרמן: אני לא זוכר מקרה אחר.
זאב צוקרמן: אני בתוך הסיפור הזה עומד לרשותך.
זאב צוקרמן: שוב פעם, אני מציע לך לשלוח לי את החומר מהתחלה, הנושא הזה היום ברור, הוא מחודד, לא מעט בזכות חברת הכנסת והוועדה הזאת שהביאה את הנושא הזה לתשומת לב גם הממונים עליי, מנכ"ל הקופה ואחרים, והנושא הזה מחודד וברור והרבה יותר קל לי היום לפעול בנושאים האלה.
זאב צוקרמן: אז אנא ממך תעבירי לי את הדברים האלה במייל.
זאב צוקרמן: כל מי שיש היום בצנרת ויש לו בעיה אנחנו ניישר קו עם העניין הזה.
זאב צוקרמן: אז לשלוח לי את הדברים האלה, אני אטפל בנושא הזה באופן אישי.
זאב צוקרמן: לגבי המודעות, אנחנו לא יכולים לשים מודעות, זה לא התפקיד שלנו.
עדינה מרקס: אני חושבת שזה פותר חלק נכבד מהבעיה.
עדינה מרקס: תראי, פה יש עניין הרבה מאוד של רצון טוב, וכשיש רצון טוב הרבה מאוד בעיות נפתרות.
עדינה מרקס: המבחן הוא מבחן התוצאה, נראה מה קורה בעתיד.
סופה לנדבר: תשמעו, אנחנו שבעי רצון.
סופה לנדבר: אני חושבת שחל שינוי ושינוי גדול, ואם יש כמה מקרים שצריכים לטפל בהם יטפלו בהם.
עמוס כנף: אני רוצה לדעת האם ההוראה הזאת שרופא המטפל ביחידה לדיאליזה הוא נותן את ההוראה, זה מטופל על כל קופות החולים?
מיקי דור: לגבי הרופא המטפל זה מקובל על כל הקופות ולא היו עם זה שום בעיות.
מיקי דור: אני מצטער על מקרה בודד, מקרה ששנה שלמה אדם סובל, אנחנו מאז ישבנו פה פעמיים על זה והוא לא הובא לידיעתנו.
מיקי דור: אנא, תביאו אותו לידיעת הקופה.
מיקי דור: קיבלתי מה שעדינה אומרת ברצון.
מיקי דור: אני עושה בקרה ביחידות דיאליזה להארכת רישיון שלהם, אז אני מתכוון לעשות את זה עוד היום, אני אכניס לרשימה שלהם שני דברים שלא היו שם קודם, אחד זה פרסום של זכויות ההחזר של המטופלים, זה יופיע על הקירות מעכשיו, זה יהיה בכל יחידת דיאליזה בארץ.
מיקי דור: ודבר שני רשימת האמבולנסים.
מיקי דור: אנחנו באמת לא עשינו את זה.
מיקי דור: אנחנו נצטרך רק לראות עם יאיר איך לעשות את זה בדיוק, כי הרשימה היא ארוכה, מאה ועשר חברות, וזה לא רלוונטי.
מיקי דור: אז כל אחד באזור שלו או במחוז שלו, אני לא יודע, נפתור את זה.
עמוס כנף: אנחנו נפרסם את זה באתר של החולים גם.
מיקי דור: בשמחה.
מיקי דור: נקודה נוספת שאני יש לי בעיה איתה זה הבקשה שלך לקבוע תעריפים.
עדינה מרקס: יש פה קביעה של תעריף.
עדינה מרקס: אם תשים לב, כתוב לך ככה ישר בסעיף מס' 1: חולה דיאליזה המוסע באמבולנס יקבל החזר כספי מהקופה שלא יפחת מחמישים אחוז מתעריף מד"א, או ממחיר נסיעה בפועל, הנמוך ביניהם.
מיקי דור: נכון.
מיקי דור: עכשיו אנחנו מדברים על שוק חופשי שיש בו מאה ועשר חברות אמבולנסים.
מיקי דור: זה טוב, זה טוב למטופלים כי זה מוריד מחירים.
מיקי דור: המחיר של מד"א, למה מד"א לא עושה את ההסעות האלה, כי האמבולנסים הפרטיים עושים את זה הרבה יותר זול.
מיקי דור: אם אני אפרסם תעריף הוא יהיה תעריף מחייב, החברות הפרטיות יכולות להציע יותר נמוך.
מיקי דור: לא טוב לחולים שמשרד הבריאות יפרסם תעריף.
סופה לנדבר: אתם מרוצים?
עדינה מרקס: כמו שאמרתי נראה במבחן התוצאה.
עדינה מרקס: בואי נראה מה קורה.
עדינה מרקס: אני מקווה שלא נקבל יותר תלונות, ואם נקבל תלונות אז נטפל בהן.
סופה לנדבר: אם נקבל תלונות אנחנו כאן.
סופה לנדבר: אני מקווה שאנחנו לא נקבל תלונות.
אתי סממה: רק משפט אחד, כשאני שומעת על מקרים שבמשך חודשים לא מוצאים את דרכם מתוך המבוך, חבל, אני חושבת שקבילות כאלה צריכות להגיע אליי, כי גם יש לי את הסמכות, וגם כשזה מתעכב וזה מגיע למצב של החזרים כספיים החולה נדרש אחר כך לפנות לבית הדין לעבודה, וזה מאוד מרתיע, כמו שהזכרתי קודם, ואם זה מגיע בזמן, מרגע שאני קובעת עמדה אני יכולה להחזיר לו את הכסף מכספי הביטוח הלאומי.
אתי סממה: אם החולה קובל עוד לפני שהוא עשה את ההוצאה הכספית, וקבעתי עמדה שקבילתו מוצדקת והקופה צריכה לממן לו, מרגע שנתתי את נייר העמדה, אם הקופה לא מסכימה להתחיל לשלם, אפשר להחזיר לו את הכסף מכספי הביטוח הלאומי שמיועדים לקופה.
אתי סממה: זה תיקון לחוק.
אתי סממה: ככל שחולף זמן ומדובר בהחזר כספי זה באמצעות בית הדין לעבודה, וחבל.
עמוס כנף: אני רוצה לפרסם את זה לחולים.
עמוס כנף: פשוט מאוד אנחנו נמצאים כאן, אני בא מתל אביב, אני מוגבל, קשה לי להגיע לכאן, אני חושב שלכאן באמת צריכים לבוא המקרים המיוחדים.
עמוס כנף: אבל אני מקווה שלא יהיו מקרים מיוחדים.
מיקי דור: לכאן צריכים להגיע מקרים שפניתם לזה, פניתם אליי, ולא פתרנו.
מיקי דור: זה סוג הדברים שצריכים להגיע לכאן.
עדינה מרקס: רק לפני סיכום, בשוליים אני רוצה לספר לכם, מתקשרים אלינו אנשים, דווקא ממחוז המרכז.
עדינה מרקס: אין לי תלונה ספציפית לכן לא העליתי אותה, אני אומרת זה בשולי הדברים.
עדינה מרקס: אנשים אומרים אני הלכתי והרופאה, אני הלכתי, אמרו לי ללכת לרופאת המשפחה.
עדינה מרקס: שני מקרים, רופאת המשפחה אמרה לי אני לא מטפלת בזה, אני לא רוצה לטפל בזה, אני לא יודעת, לכי למנהל המרפאה.
עדינה מרקס: הלוך וחזור, וטרטרו את האנשים האלה, יש לי שני מקרים כאלה שאמרו לא, רופאת המרפאה לא רצתה להתחייב.
עדינה מרקס: היא לא אמורה להתחייב כי רופא הדיאליזה צריך להיות בעל הדבר.
עדינה מרקס: ואנשים לא יודעים את הדברים האלה.
עדינה מרקס: וזה תפרסם את זה, אנחנו נפרסם באתר שלנו.
עמוס כנף: במכתב שקיבלנו, שלקח הרבה זמן ועד היום הוא לא קיבל תשובה לגבי האמבולנס אנשים נרתעים מהמערכת.
עמוס כנף: הם מפחדים מאוד להתלונן.
עמוס כנף: אני מקבל עשרות תלונות על כל מיני מוסדות.
עמוס כנף: הם מפחדים שלא יפגעו בהם.
עמוס כנף: אתם יודעים, אני באתי עכשיו עם ייפוי כוח של החולה שנותן לנו את הזכות לדבר.
עמוס כנף: אנשים פונים אלינו דרך התקשורת, טלפון או אי.
עמוס כנף: מייל, וכשאני מבקש מהם שיכתבו לי מכתב ויחתמו על זה הם מקבלים רגליים קרות.
סופה לנדבר: נגד פחד אין מה לעשות.
סופה לנדבר: אני רוצה להגיד בסיכום של הדברים, קודם כל אני מאוד מרוצה משיתוף הפעולה עם ראש שירותי רפואה, ממלא מקום ראש מינהל רפואה ד"ר מיקי דור.
סופה לנדבר: אני רוצה להגיד שכל הפניות של הוועדה טופלו בצורה מדהימה ומהירה ותודה לך על כך.
סופה לנדבר: עם ד"ר צוקרמן אנחנו גם עובדים יפה מאוד.
סופה לנדבר: ובגלל זה צריכים לומר בזמן שאנחנו לא מקבלים את הפניות אנחנו מרגישים שעשינו משהו.
סופה לנדבר: יחד עם זאת אני רוצה לפנות למשרד הבריאות, אני חושבת שבסיכום של הדברים חובה לתלות בכל מכון של דיאליזה רשימת הזכויות של אותם אנשים שעוברים דיאליזה, כדי שהדבר יהיה ברור, אני חושבת שזה יעזור גם לחולים וגם לקופות ולמשרד הבריאות בפרט.
סופה לנדבר: ד"ר צוקרמן, אני רוצה שתבדוק בבקשה רשימה של אנשים שלא קיבלו החזרים והעתק של המכתב תשלח בבקשה אלינו שאנחנו נבין מה קורה ואיך טופלו העניינים.
סופה לנדבר: אני גם חושבת שמשרד הבריאות צריך לתלות את הרשימה של האמבולנסים שאיתם צריכים לעבוד ומשרד הבריאות מאשר אותם.
סופה לנדבר: בזה אני מסיימת, וכמו שאת אמרת בסיכום של הדברים אנחנו נראה.
סופה לנדבר: אני צריכה להגיד שעל חולים כרוניים אנחנו בשבוע שעבר קיבלנו מכתב מקופת חולים מאוחדת שאחרי ישיבה שאנחנו ניהלנו ואנחנו הודענו לאנשים שחולים כרוניים מקבלים את ההחזר, בקופה הזאת רק בתקופה אחרי הישיבה אלף ארבע מאות איש קיבלו החזרים.
עדינה מרקס: אגב אני לא ראיתי מודעות בבתי המרקחת של הקופה.
עדינה מרקס: בישיבה הקודמת כשדובר על החולים הכרוניים נאמר שבכל מרפאה של קופת חולים מפורסמת ההודעה על החולים הכרוניים.
עדינה מרקס: בעוונותיי, אני גם כן חולה כרונית, אני מקבלת הנחות, אוטומטית מגיע הסף, אין לי טענות.
עדינה מרקס: אבל אין שום מודעה.
עדינה מרקס: ועברתי בכמה מקומות ולא היו מודעות.
עדינה מרקס: הם חייבים לפרסם.
סופה לנדבר: רבותיי, צהריים טובים, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה.
סופה לנדבר: אנחנו קיבלנו מאסה של פניות על ביטול הסעות לילדים בעלי צרכים מיוחדים, וזה הנושא.
סופה לנדבר: אני צריכה לומר שאני משכתי את הנושא הזה, חשבתי שמשרד החינוך יגיב כמו שהיה צריך להגיב לפני כמה חודשים, אבל בגלל שלא הגיבו ובגלל שלא נעשו שינויים, רק נעשו שינויים לרעה, אני החלטתי לנהל את הישיבה היום.
סופה לנדבר: אני קיבלתי תגובות די מוזרות ממשרד החינוך, רצו לדחות, לא רצו להגיע, ובגלל זה אנחנו כן החלטנו לעשות את הישיבה, בגלל מאסה של פניות שקיבלנו ממשפחות של ילדים עם מוגבלות.
סופה לנדבר: זאת ישיבה ראשונה, אנחנו עוד שבועיים נעשה עוד ישיבה ואני מראש מודיעה על כך.
סופה לנדבר: אחרי הישיבה של היום אני אעביר את כל הפניות לשרת החינוך ואבקש בדחיפות לענות לנו על אותן בעיות שהיו מוגדרות בפניות של אנשים שהגיעו או פנו לוועדה.
סופה לנדבר: כמו שאמרתי מראש אנחנו נעשה עוד ישיבה והישיבה תהיה גם בתקשורת, אנחנו נבקש אישור מיוחד לשדר את זה בתקשורת.
סופה לנדבר: אני רוצה שמשרד החינוך בקול רם יגיד למה ואיך.
סופה לנדבר: כרגיל נעשה סבב היכרות, אני יושבת ראש ועדת פניות ציבור חברת הכנסת סופה לנדבר, שלומית מנהלת הוועדה.
קובי כהן: קובי כהן, יושב ראש ארגון הפעולה של הנכים.
דפנה אזרזר: דפנה אזרזר, מנהלת תחום של הורים וילדים בארגון הפעולה ואני מנהלת את כל המאבק של הסייעות האישיות ואני אמא בעצמי לילד עם פיגור קשה.
אריאן סדוצקי: אריאן סדוצקי, אמא לילד עם מחלה.
אבי גור: אבי גור, ארגון ההורים הארצי.
ניסים מורביה: נסים מורביה, יושב ראש המועצה ומטה מאבק הנכים.
חיים רטיג: חיים רטיג, אני בכובע של אקי"ם ואני אבא לחמישה ילדים ששניים מהם חריגים, ילד עם פיגור שכלי וילד עם שיתוק מוחין.
חיים רטיג: ואני יושב ראש ועד הורים לחינוך מיוחד בראשל"צ כך שאני בא מהשטח, אני אפרט את כל הדברים שאנחנו מתמודדים יום יום.
אביבית אהרונוף: אביבית אהרונוף מהמועצה לשלום הילד.
אסתר ירקוני: אסתר ירקוני מהאגף לפניות ותלונות הציבור במשרד החינוך.
רוני גינת: שמי רוני גינת, אני אבא של רועי רפאל גינת, ילד שהחלים ממחלת הסרטן, גידול בראש, איבד את מאור עיניו, יש לו CP, יש לו אוטיזם, לא הולך לבד, לא גמול מטיטולים, צריך סייעת אישית כמו שהיתה לו, עכשיו יש לו.
רוני גינת: נפגעתי מאוד ממה שהיה.
רוני גינת: אנחנו גרים בנתניה, הוא לומד בבית ספר און.
רחלי נוימן: שמי רחלי נוימן, אני אמא של ילדה עם שיתוק מוחין, מאוד מוגבלת פיזית, היא לא מסוגלת לעשות שום דבר בכוחות עצמה, היא לא מתקשרת, היא מתקשרת אך ורק באמצעות מחשב תקשורת, שהוא לא יכול ללוות אותה כי אין פשוט מי שידליק לה את זה.
רחלי נוימן: אז היא פשוט, מונעים ממנה את האפשרות לתקשר.
סופי זהר: אני סופי, אמא של יער, שהוא יש לו תסמונת קבוקי, שזו תסמונת נדירה, עשרה ילדים בארץ, שזה בעיות נלוות, בכלל יש לו כמה בעיות.
סופי זהר: היתה לו סייעת לפני חצי שנה, באמצע השנה התקשרו אליי ואמרו לי שאין אישור לסייעת ולקחו לו את הסייעת.
סופי זהר: הוא לומד בבית ספר ניב, שזה בית ספר לילדים חרשים עם בעיות נלוות, ויש לו בעיות מוטוריות, הוא מתהלך עם כסא גלגלים או הליכון לסירוגין.
סופי זהר: המבנה אינו נגיש לנכים, לכן אישרו לי כל השנים סייעת צמודה בכדי שהוא ילמד את שפת הסימנים, ומבחינת נגישות הסייעת היא תחליף לרגליים שלו.
סופה לנדבר: טוב רבותיי, אני צריכה להוסיף שאתם כנראה יודעים את הרקע, ילדים בעלי צרכים מיוחדים זכאים לשירותים מיוחדים, לומדים היום במערכת החינוך, היום יש לנו שני סוגים של מערכת חינוך שנבנית לילדים עם צרכים מיוחדים, זה חינוך מיוחד, בתי ספר של חינוך מיוחד, כיתות של חינוך מיוחד בבתי ספר רגילים.
סופה לנדבר: גם במסגרת בית ספר רגיל לומדים ילדים בשילוב ילדים רגילים עם ילדים בעלי צרכים מיוחדים.
סופה לנדבר: עד כה במדינת ישראל בחינוך מיוחד השנה למדו מאה שלושים אלף ילדים, בחינוך משולב, במסגרת שילוב למדו חמישים אלף תלמידים, ומה שהכינו לנו מחקר של הכנסת זה מספרים של מאה שמונים אף ילדים בסך הכל שהם שייכים למסגרת של חינוך מיוחד אבל לומדים בצורה זו או אחרת.
סופה לנדבר: בחודש ספטמבר שנת 2007 הוקמה ועדה ציבורית, מטעם שרת החינוך יולי תמיר, שבעצם הוועדה הזאת היתה צריכה לבדוק את הצרכים המיוחדים של ילדים, לבחון את המדיניות של המשרד, לבחון את האופי המקצועי ותקציב לטיפול, ובעצם לשרטט את התכנית פעילות ולקבוע סדרי עדיפות.
סופה לנדבר: זה היה צריך להסתיים, הוועדה הזאת היתה צריכה לסיים את העבודה שלה בחודש פברואר שנה זאת.
סופה לנדבר: אנחנו נמצאים כבר בקיץ, אנחנו לקראת בעצם תחילת לימודים של שנה הבאה, ובינתיים שום תקציב.
סופה לנדבר: אני רוצה שתספרו לי כל אחד את הסיפור האישי ותגידו מה היה, מה קיים, על מה אתם מתלוננים.
סופה לנדבר: אני יודעת שבירוקרטיה בחינוך מיוחד היא גדולה, יש המון ליקויים שהצביעו לנו במכתבים ובפניות אנשים שכתבו לוועדה.
קובי כהן: קודם כל אני רוצה להודות לוועדה ולחברת הכנסת סופה לנדבר על האוזן הקשבת.
קובי כהן: אנחנו כארגון לקחנו על עצמנו לטפל בנושא הזה אחרי שהתברר לנו שיש מצוקה נוראית, והצרות מאוד מורכבות ורחבות.
קובי כהן: אנחנו גילינו למשל שכל מערך הסיוע, החל מהסעות וליווי בהסעות, אחר כך הסיוע הרפואי למשל, הסיוע החינוכי, הסיוע הפדגוגי, גילינו שיש בעיות בנושא יום הלימודים הארוך, גילינו שיש בעיות במסגרת הילדים שלא מסוגלים להגיע למערכת החינוך המיוחד בגלל מגבלה בריאותית.
קובי כהן: יש לנו שורה ארוכה של בעיות שנתקלנו בהן ואנחנו מצאנו לנכון לאסוף את התלונות ולרכז אותן.
קובי כהן: אני חושב שאני האחרון כאן שיכול להעיד על הדברים ואני מעדיף שמי שיש לו את הבעיות יספר אותן בעצמו.
חיים רטיג: כמו שאמרתי אני אבא לחמישה ילדים, ששני הילדים שלי הקטנים הם ילדים חריגים.
חיים רטיג: בני הגדול לומד בבית ספר אלקין, בית ספר לחינוך מיוחד בראשון לציון, פיגור בינוני מורכב, הוא בן חמש עשרה, עדיין לא גמול מחיתולים, והוא לומד בחינוך מיוחד מגיל אפס.
חיים רטיג: כביכול אנחנו לא בקנה מידה של הורים, אנחנו מעבר לשעות הלימודים לוקחים את הילד לכל מיני טיפולים.
חיים רטיג: אבל במקרה אתמול היתה לנו ישיבה עם המורה שלו בבית הספר.
חיים רטיג: אני שואל את המורה תסבירי לי מה הילד עושה בבית הספר.
חיים רטיג: פיזית, היא לא יודעת להסביר לי.
חיים רטיג: היא מספרת לי כל מיני מלים מאוד מאוד יפות עם שמות מפוצצים.
חיים רטיג: בפועל הילד לא לומד.
חיים רטיג: באותה כיתה נמצא ילד עם אוטיזם בדרגה מאוד מאוד נמוכה, ובגלל לחץ של האמא דאגו שיהיו לה שתי סייעות בכיתה.
חיים רטיג: והילדים מחקים את הילדה הזאת, ובאותו מעמד שהיינו לצערי החתימו את ההורים על מנת שיוציאו את הילדה מהכיתה עצמה בגלל שזה הגיע למצב ממש לא נעים, הילדים לא מתקדמים בכלום.
חיים רטיג: מה שקורה, בחינוך המיוחד, חוק חינוך מיוחד שנחקק במדינת ישראל הוא לא לקח כמה פרמטרים ופשוט בדק את עצמו.
חיים רטיג: והשילוב, עם השנים.
חיים רטיג: כנ"ל בבית הספר של הילד שלי הקטן, ילד עם שיתוק מוחין, ילד על כסא גלגלים, פגוע מאוד קשה, גפיים עליונות ותחתונות.
חיים רטיג: ילד שזקוק לעזרה צמודה בכיתה.
חיים רטיג: הוא לא מסוגל לאכול לבד, הוא לא מסוגל ללכת לשירותים לבד, הוא לא מסוגל לפתוח נייר לבד, הוא צריך עזרה צמודה בכיתה.
חיים רטיג: הוא גר בבית, כולם אצלי בבית, אנחנו מחבקים אותם ואוהבים אותם ואני אישית לא יוצא מהבית עד שהילד לא מוכן בבוקר, ומעלה אותם להסעה, ומעורב בדיוק מה שקורה בהסעות, אבל זה דיון נפרד שאנחנו צריכים להיכנס לנושא של ההסעות כי זה דיון מאוד רחב.
חיים רטיג: המחוקק החליט לגבי החינוך המיוחד, לגבי הסייעות בחינוך המיוחד.
חיים רטיג: אבל עם השנים הוא לא בדק את עצמו.
חיים רטיג: הוא לא בדק האם ילדים, שנים עשר ילדים, עשרה ילדים עם שיתוק מוחין או עם פיגור שנמצאים בכיתה, זקוקים לסייעת אחת, בת שירות לאומי.
חיים רטיג: אני רוצה להבין דבר אחד, קבעו חוקים, עם השנים אף אחד לא בדק.
חיים רטיג: נכון להיום, במצב שאנחנו נמצאים היום זה מצב קטסטרופלי.
חיים רטיג: הילדים נמצאים במשמורת בלבד, בייביסיטר.
חיים רטיג: אני הבאתי פה תמונות של הילדים של הכיתה של הבן שלי, ואני אקריא בדיוק כל ילד בכיתה של הבן שלי בבית ספר און ואני רוצה לשאול פשוט האם זה יכול להיות הגיוני שבמדינת ישראל לא בחנו את הנושא של הסייעות האישיות.
חיים רטיג: האם הורים צריכים להילחם על מנת שאותו ילד יקבל את העזרה האישית שמגיעה לו על פי חוק, או שאנחנו חייבים פשוט לבטל את כל חוק חינוך מיוחד.
חיים רטיג: ואני במקרה בהזדמנות זו חייב להקריא לחברי הוועדה פה, פשוט שידעו מה קורה בשטח.
חיים רטיג: אורי – אורי הוא ילד שמתהלך עם הליכון וכיסא גלגלים.
חיים רטיג: שירן – ילדה עם CP והליכון וכסא גלגלים.
חיים רטיג: אלן – ילד שנמצא גם בכסא גלגלים.
חיים רטיג: מיכאל – ניוון שרירים מתקדם, כסא גלגלים.
חיים רטיג: רונית – ניוון שרירים מתקדם, כסא גלגלים.
חיים רטיג: יונתן – כסא גלגלים.
חיים רטיג: איוון – כסא גלגלים.
חיים רטיג: דניאל – כסא גלגלים.
חיים רטיג: חן – כסא גלגלים.
חיים רטיג: תומר – כסא גלגלים.
חיים רטיג: נוי – כסא גלגלים.
חיים רטיג: ובני פגוע גפיים עליונות כמו שאמרתי מאוד קשה.
חיים רטיג: כולם נמצאים כרגע נכון לעכשיו עם מורה אחת וסייעת ללא בת שירות לאומי.
חיים רטיג: בת שירות לאומי פשוט עזבה אותם לפני מספר חודשים.
חיים רטיג: אני שואל דבר אחד, האם המורה מסוגלת לתת, להעביר איזה חומר לאותם ילדים, וזה לא יתכן, זה לא קורה, הילדים לא לומדים.
חיים רטיג: אני שאלתי את המורה תגידי לי מדוע הילד חוזר הביתה רטוב.
חיים רטיג: היא אומרת לי כי לא היה מי שייקח אותו ומי שלקחה אותו לא היתה לה סבלנות, והילד עשה את הפיפי בתחתונים ובמכנסיים.
חיים רטיג: ואני אומר למה אתם לא דואגים שיהיו עוד סייעות, עוד עזרה לילדים.
חיים רטיג: היא אומרת אל תדאג, עכשיו אני לוקחת את הבן שלך.
חיים רטיג: אז אני שאלתי אותה תסלחי לי גברת נכבדה, את המורה, את צריכה לתת לילדים שלנו את ההקנייה, שהם יצאו איזה שהוא דבר.
חיים רטיג: שלחנו אותם לבית ספר, לא שלחנו אותם לא לבייביסיטר, לא למשמורת.
חיים רטיג: אני מצפה שהילד מגיע, הוא נוסע לפחות שעה בנסיעה מהבוקר, לבית ספר און, בית ספר מדהים, את מסתכלת מבחוץ, את לא מאמינה שדבר כזה יש במדינת ישראל.
חיים רטיג: אבל בפנים בתוך בית הספר הדברים פשוט בלתי אפשריים והגיוניים שלקבוצה כזאת של ילדים שנמצאים איתו בכיתה יכולים לאפשר להם ללמוד במדינת ישראל.
חיים רטיג: זה לא הגיוני, הם לא לומדים.
סופה לנדבר: אז מה הם עושים בשעות שהם נמצאים בבית הספר?
חיים רטיג: חבל שלא הבאתי את החומר והייתם שומעים מה הם לומדים.
חיים רטיג: בפועל הם נמצאים במשמרת.
חיים רטיג: אני קורא לזה בייביסיטר.
חיים רטיג: את הסייעות האישיות שאנחנו מדברים זה סייעות שאנחנו חייבים פשוט להכניס כחוק שעל כמות כזאת של ילדים, לפחות שלוש מאות אחוז של הסייעות שהיום קיימות, חייבים להגדיל את הכמות.
חיים רטיג: לא יתכן שילדים שזקוקים, אם זה לשירותים או למשהו אישי, לפעמים הוא לא אוכל כי לא היה לו מישהו שייתן לו לאכול.
חיים רטיג: זה לא יכול להיות דבר כזה.
חיים רטיג: ואותו ילד, ברגע שהוא זקוק לטיפול האישי בתוך הכיתה, צריכים להנחות אותו, לתת לו את כל הציוד, אנחנו רוצים להביא לו מחשב אבל לא יהיה מי שיישב איתו.
חיים רטיג: זה בלתי אפשרי.
חיים רטיג: אין כוח אדם בתחום הזה ואנחנו צריכים בחוק להחליט שאת הסייעות מגדילים לפחות בשלוש מאות אחוז.
חיים רטיג: אני כבר לא אומר מאה אחוז.
חיים רטיג: אי לכך את כל הנושא של הסייעות לבדוק את הנושא הזה.
חיים רטיג: כי החוק שדיבר על סייעות, אין שום הכשרה לסייעות, סייעות למעשה, אני רק אספר לחברי הוועדה, סייעות מגיעות למעשה, אני אומר שזה הפוליטיקאים שנמצאים באותה רשות דואגים שאנשים שקרובים להם ייכנסו כסייעות ואחר כך ייכנסו לעירייה.
חיים רטיג: אף אחד לא בחן מה הרמה של הסייעת.
חיים רטיג: לפעמים הן נשארות לבד עם הילדים, אין להן שום כלים, אף אחד לא העביר אותן איזה קורס, אף אחד לא הנחה באיזה גיל יכולה להיות סייעת.
חיים רטיג: הן משתכרות בשכר מינימלי.
חיים רטיג: ועל זה אנחנו צריכים לשים דגש לא פחות, כי אם אנחנו מצפים שהילדים יגיעו לרמה ולא תהיה איזו שהיא תכנית ולא יהיה איזה שהוא ארגון מבחינת הסייעות לא נגיע לכלום.
חיים רטיג: אנחנו יכולים להישאר עוד הרבה שנים באותו מצב.
חיים רטיג: נכון, מדינת ישראל החליטה חוק שילוב.
חיים רטיג: גם הנושא של חוק השילוב, זה נשמע דברים מפוצצים.
חיים רטיג: אני רק יכול לומר לחברי הוועדה, בשטח ברגע שמגדילים כיתות, לא דואגים למעלית נכונה שיהיה לאותו ילד עם כסא גלגלים לעלות לקומה השנייה ואי לכך הוא מפסיד כל מיני דברים באותו בית ספר, ולא דואגים למספיק כוח אדם.
חיים רטיג: הנושא של השילוב, יש לי ויכוח מאוד גדול עם בעלי מקצוע, לא תמיד הילדים שמשולבים בחוק שילוב, לא תמיד הם מתאימים.
דוברת: אתה יודע למה אין מעלית לעלות לקומה שנייה, כיוון שעדיין לא נחתמו תקנות הנגישות של פרק ה' לחוק שיוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, פרק הנגישות.
דוברת: שנחקק ב-2005.
דוברת: שלוש שנים, עוד לא מצאו זמן לחתום.
סופה לנדבר: אנחנו כולנו חיים בתוך עמנו.
חיים רטיג: אני רוצה לחדד ולהכניס את הנושא של הסייעות שזה החמצן לילדים שלנו בחינוך המיוחד.
חיים רטיג: וחייבים לשים דגש בכל המובנים מה שאני הבהרתי פה ולעגן את זה בחוק אחרת לא יהיה שום דבר.
חיים רטיג: אנחנו חייבים לעשות הכל על מנת שהדברים יצאו לפועל כמה שיותר מהר.
חיים רטיג: אנחנו עכשיו מסיימים שנה ובקרוב מאוד נכנסים לשנה חדשה, ואסור לנו להגיע למצב הזה.
חיים רטיג: חייבים לעשות משהו.
חיים רטיג: תודה רבה.