GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שר הבריאות יעקב בניזרי: אם מקרה כזה כמו של המתלונן שהיתה באשפוז ראשון ושני והבעיה שבמקום פעמיים ברמב"ם רק פעם וכו' כאשר תהיינה מיטות כאלה יכול להיות שתהיה אפשרות של גמישות שלקבל יותר קרוב לבית אולי.
שר הבריאות יעקב בניזרי: בבית חולים רמב"ם פותחים יחידת יום לטיפול בהפרעות אכילה ל-10 עמדות נוספות.
שר הבריאות יעקב בניזרי: גם כן לבוגרות.
שר הבריאות יעקב בניזרי: קיים במקום צוות מקצועי מיומן שהוא כבר קיים שם ונותן את הטיפול.
שר הבריאות יעקב בניזרי: במרכז בית חולים אסף הרופא.
שר הבריאות יעקב בניזרי: זה כבר לא תל אביב ולא ירושלים, ולא דרום ולא זיו.
שר הבריאות יעקב בניזרי: מרכז.
שר הבריאות יעקב בניזרי: אסף הרופא.
שר הבריאות יעקב בניזרי: קיימת יחידת יום לקטינים הפועלת מזה 6 שנים מכספי תרומות.
שר הבריאות יעקב בניזרי: במקום עובד צוות מיומן המסוגל להמשיך את עבודתו בפיתוח השירותים גם אם ידובר על יחידה של 10 עמדות טיפול נוספות וכנראה שזו תהיה הדרך לאסף הרופא.
יעקב פוליקביץ: זו יחידה שפעלה מכספי תרומות והפעילה כארבע, חמש מיטות.
יעקב פוליקביץ: אנחנו הרחבנו את הפעילות לעשר מיטות בטיפול יום לקטינים.
יעקב פוליקביץ: קחו בחשבון קטינים שאנחנו מדברים עליהם בנושא הפרעות אכילה אנחנו מתירים את ההרחבה של הטיפול עד גבול 21.
שר הבריאות יעקב בניזרי: בדרום, בבית חולים סורוקה תיפתח יחידה אשפוזית של 8 מיטות לקטינים.
שר הבריאות יעקב בניזרי: ד"ר פוליקביץ, מיטות אשפוז בסורוקה.
יעקב פוליקביץ: בסורוקה אנחנו הקצנו את התקציב, יושב כאן נציג קופת חולים הכללית, שבמשא ובמתן איתם הם אמרו שהם לא יוכלו לפתוח את המיטות האלה בפועל לפני סביבות חודש נובמבר שנה זו.
יעקב פוליקביץ: לא לפני זה.
שר הבריאות יעקב בניזרי: אז אמרנו 8 מיטות לקטינים ובסורוקה תיפתח יחידת טיפול יום, מה שאמרתי קודם לקטינים זה אשפוז, אבל תיפתח יחידה לטיפול יום ל-8 עמדות גם לקטינים עד גיל 21.
שר הבריאות יעקב בניזרי: ובמסגרת המרפאה לבריאות הנפש שקיימת שם תורחב קניית השירותים האמבולטורים לקטינים כאשר המרפאה תוכל לקבל לטיפול גם מקרים של קטינים הסובלים מהפרעות אכילה וזקוקים לטיפול ראשוני וכו'.
שר הבריאות יעקב בניזרי: ירושלים.
שר הבריאות יעקב בניזרי: בית חולים הדסה ירושלים במסגרת המחלקה הפסיכיאטרית הקיימת תיפתח יחידה להפרעות אכילה תוך הרחבה של מיטות אשפוז הקיימות כיום 20 מיטות ועוד 3 מיטות נוספות.
יעקב פוליקביץ: יש לנו היום 20 מיטות.
יעקב פוליקביץ: אנחנו מוסיפים להן עוד 3 מיטות.
שר הבריאות יעקב בניזרי: בבית חולים הדסה בירושלים.
שר הבריאות יעקב בניזרי: כך שהיחידה להפרעות אכילה תמנה סך הכול 5 מיטות לבוגרות.
שר הבריאות יעקב בניזרי: התוספת התקציבית, דיברנו כאן בעניין הזה, היא 6.5 מיליון שקל וזה הושקע וזה עומד לרשות הפרויקטים האלה, כך שהבעיה נותרה רק בקשר לתיאום עם היחידות איפה שיפתחו.
שר הבריאות יעקב בניזרי: הצוותים קיימים, הכסף קיים, אנחנו לא זקוקים לעוד אישורים או להילחם מלחמות תקציבים כאלה או אחרים.
שר הבריאות יעקב בניזרי: לגבי הנושא של המספרים, כמה היו משנה שעברה עד עכשיו ואם יש לנו נתונים, אני מקווה שצריך להיות איזה נתונים אצל ד"ר פוליקביץ.
שר הבריאות יעקב בניזרי: אני חושב שבשלב הזה אני יכול להגיד בסיפוק בכל זאת, במשך השנה גם פעלנו וגם פועלים, זאת אומרת גם אם עדיין לא נפתחו אותן המיטות שאני הזכרתי כאן
שר הבריאות יעקב בניזרי: במקום זה או אחר, אז לא ירחק היום והדברים האלה אכן ימומשו הלכה למעשה.
שר הבריאות יעקב בניזרי: באשר לתוכניות הבאות הלאה, הכול בהתאם להתפתחויות.
שר הבריאות יעקב בניזרי: ד"ר פוליקביץ בבקשה.
סופה לנדבר: תודה רבה אדוני השר.
סופה לנדבר: רק ד"ר פוליקוביץ אני רוצה שתשים דגש על מה אתם מתכוונים לעשות.
סופה לנדבר: רוב הדברים שהציג כבוד השר הוא הציג עד גיל 21.
סופה לנדבר: אני מבקשת שתשים דגש מה קורה אחרי גיל 21.
סופה לנדבר: אני גם רוצה שתשים דגש על כמה אנשים נמצאים היום בתור ועד כמה התור ארוך.
סופה לנדבר: כמה חודשים המתנה יש?
סופה לנדבר: ואני רוצה להבין למה בבית חולים הדסה לפי בקשה שלהם למה לא מפרידים את המאושפזים במחלקה הפסיכיאטרית.
סופה לנדבר: למה אי אפשר לשים את המיטות האלו במחלקה הרגילה?
שלומית אבינח: אני יכולה להקריא את הנייר מרמב"ם?
שלומית אבינח: התבקשתי להקריא את התגובה של פרופ' ילצי.
שלומית אבינח: אז אני חילקתי את זה ואני מקריאה לפרוטוקול.
שלומית אבינח: "בהמשך לשיחתנו צר לי שנבצר ממני להגיע לישיבת הוועדה לפניות הציבור בנושא טיפול בהפרעות אכילה שכן קיבלתי הודעה לישיבה רק אתמול.
שלומית אבינח: מודה לך על שאפשרת לי להעלות את דבריי לוועדה בכתב.
שלומית אבינח: תקופת האשפוז המלא לבוגרות הסובלות מהפרעות אכילה בישראל הוא נושא כאוב, שכן מספר המיטות בישראל לצורך כך הוא נמוך מאוד באופן יחסי לצורך, וכן המסגרת האשפוזית הספציפית רק להפרעות אכילה ממוקמת במרכז הארץ.
שלומית אבינח: אינני מצוי בשיקולי הוועדה כאשר החליטו להקצות מיטות לאשפוז מלא בישיבה האחרונה אך ברצוני להביא לידיעת הוועדה כי אין כל מענה אשפוזי לבוגרות באזור הצפון.
שלומית אבינח: אנו נאלצים להפנות את המטופלות שלנו לאזור המרכז ולהמתין בתור לעיתים עד חצי שנה.
שלומית אבינח: למותר לציין כי הדבר כרוך בסבל רב למטופלות או בני משפחותיהם.
שלומית אבינח: רוב האשפוזים חוזרים והפרוגנוזה קשה.
שלומית אבינח: אני פונה לוועדה לשקול מחדש את חלוקת הקצאת המיטות לאשפוז מלא ולהקצות למרכז הרפואי רמב"ם לפחות 10 מיטות.
שלומית אבינח: רצוני להוסיף ולהדגיש כי שירות אשפוז מלא ברמב"ם יהווה מסגרת טבעית לשירות הקיים היום היכול לספק את המשך הטיפול, יחסוך בעלויות, ימנע את תסמונת הדלת המסתובבת, ישפר את אחוזי ההבראה, ויאפשר שיקום מסודר במסגרת המגורים הטבעית של המטופלת.
שלומית אבינח: המרפאה להפרעות אכילה נוסדה בשנת 1992, והיא חלק מהחטיבה הפסיכיאטרית ברמב"ם, הקריאה הרפואית לבריאות האדם.
שלומית אבינח: מאז הקמתה מספקת המרפאה שירות רפואי לכל תושבי צפון הארץ אך רבים מגיעים אליה כדי לקבל טיפולים גם מאזורים אחרים מכל קצווי הארץ.
שלומית אבינח: מרפאה זו הינה ייחודית בארץ וחלוצה בתחום הטיפול האמבולטורי בהפרעות אכילה, וכול אנשי הצוות מומחים בטיפול בהפרעות אכילה.
שלומית אבינח: אנחנו מקבלים קרוב ל-10 פניות חדשות מדי חודש, ובפועל מטפלים בממוצע בכ-170 מטופלים הסובלים מכול טווח הפרעות האכילה.
שלומית אבינח: בכבוד רב פרופ' ילצי, מנהלת המרפאה להפרעות אכילה.
סופה לנדבר: אתם רוצים לשאול את השאלות לפני שד"ר פוליקביץ ידבר?
סופה לנדבר: יש שאלות?
יאירזילברשטיין: התוכנית הספציפית על פרטיה אני שומע אותה פעם ראשונה עכשיו.
יאירזילברשטיין: נעשתה באמת פנייה למשרד האוצר להקצות את הסכום הזה של 6.5 מיליוני שקלים לצורך העניין ומשרד האוצר הביע נכונות והסכמה עקרונית להקצות את הכסף אבל לצד זה היתה בקשה לקיים את התוכנית ואת פרטי התוכנית עם משרד האוצר, זאת לאור הרפורמה הביטוחית שאנחנו עומדים לאשר, כך אנחנו מקווים, גם משרד הבריאות מקווה לקדם את זה במרץ בכנסת.
יאירזילברשטיין: אנחנו צריכים לראות שמה שאנחנו עושים פה לא פוגע ברפורמה ואנחנו לא עושים טעיות שאחר כך יקשו עלינו בדברים אחרים.
יאירזילברשטיין: היתה בקשה ובעצם ההסכמה היתה מותנית באישור פרטי התוכנית.
יאירזילברשטיין: יכול להיות שהיתה אי הבנה כי חברים ממשרד הבריאות אומרים שהיתה הסכמה מלאה.
יאירזילברשטיין: היתה הסכמה ונכונות בעצם להקצות את הכסף לתוכנית המתואמת.
יאירזילברשטיין: התוכנית לא תואמה איתנו.
יאירזילברשטיין: לכן אני כרגע התוכנית כפי שהוצגה היא לא מקובלת על משרד האוצר.
יאירזילברשטיין: נקווה שנבוא בדברים בימים הקרובים ונצליח להגיע להסכמה כי הדבר החשוב ביותר הסכום של הכסף כן היתה נכונות להקצות אותו אז אני משער שבשאר הדברים נצליח להגיע להסדרים אבל מכיוון שהיתה פה חוסר הבנה ותקשורת בין הגופים.
שר הבריאות יעקב בניזרי: אני מופתע לשמוע את מה שאתה אומר.
שר הבריאות יעקב בניזרי: אני מצטער מאוד.
יאיר זילברשטיין: כרגע זה לא מוסכם על משרד האוצר.
שר הבריאות יעקב בניזרי: אני לא רוצה להתווכח איתך כאן על יד כל האנשים.
שר הבריאות יעקב בניזרי: אני מופתע מההערה הזאת.
שר הבריאות יעקב בניזרי: עד כמה שאני יודע הכול סגור.
שר הבריאות יעקב בניזרי: התוכנית הוגשה.
שר הבריאות יעקב בניזרי: ידוע ולגבי הסכום אם זה מתוך ה-50 מיליון שקל ולא להפריש אותו בגלל שאנחנו לפני החקיקה בקריאה שנייה ושלישית לגבי הרפורמה הכללית יש לנו שאלות ודרישות אחרות נוספות, תקציביות אפילו, לקראת ההעברה של החוק.
שר הבריאות יעקב בניזרי: כך שאינני יודע מדוע.
שר הבריאות יעקב בניזרי: הדברים האלה סוכמו.
שר הבריאות יעקב בניזרי: אתה בעצמך אומר שעל הסכום אין ויכוח.
שר הבריאות יעקב בניזרי: הגשת התוכנית אנשי האוצר מבחינה מקצועית ואני בטוח שהם קיבלו את כל התוכנית הזאת.
שר הבריאות יעקב בניזרי: חבל מאוד שהתקציבאית איננה כאן, היתה אולי מפרטת בפניך את כל ה-6.5 מיליון שקל, לאן ילכו כל מאה אלף שקל לגבי התוכנית הזאת שאנחנו מדברים עליה.
שר הבריאות יעקב בניזרי: לכן אני מופתע מהשאלה.
אליעזר חבשוש: במסגרת כל הסיפור שלי על הבת שלי שכחתי להגיד שהיא אושפזה בעפולה במחלקה פסיכיאטרית במשך שבועיים ולדעתי אם זה לא מחלקה ייעודית להפרעות אכילה זה לא עוזר.
אליעזר חבשוש: מחלקה פסיכיאטרית רגילה אני לא בטוח שהיא יודעת להתמודד עם המצבים האלה.
אליעזר חבשוש: זה לגבי המחלקות הפסיכיאטריות.
טניה ליף: אני מאגף הקרנות בביטוח לאומי.
טניה ליף: אני רק רוצה לעדכן את כול הנוכחים שאגף הקרנות, הקרן למפעלים מיוחדים מממנת בשיתוף אבל בעיקרון היא המממנת העיקרית, שיקום להפרעות אכילה לצעירות מגיל 18 עד 35.
טניה ליף: הפרויקט זה ניסוי.
טניה ליף: הוא יצא לדרך.
טניה ליף: זאת מסגרת שיקומית בקהילה.
טניה ליף: היא מיועדת עד ל-10 צעירות שתוכלנה לשהות שם עד שנה ובעצם לעבור תהליך שיקומי ולצאת לחיים עצמאיים בתקווה.
טניה ליף: ההשתתפות של ביטוח לאומי היא סדר גודל של 2 מיליון 300 אלף לשלוש שנים.
טניה ליף: אושר גם ליווי מחקרי לפרויקט.
טניה ליף: כי הקרן מממנת כל פרויקט בליווי מחקרי.
סופה לנדבר: כמה כסף יש בקרן בכלל?
טניה ליף: אני אענה גם על זה.
טניה ליף: במסגרת הפרויקט הספציפי הזה הוא בשיתוף פעולה עם משרד הבריאות קודם כול.
טניה ליף: משרד הרווחה שהנציגה שלו יושבת לימיני, עמותה שמפעילה ועוד חברה פרטית שתרמה כסף.
טניה ליף: בוועדה הציבורית האחרונה המוסד אישר פתיחה של עוד 12 מיטות שיקומיות לצעירות בגילאים האלה.
טניה ליף: אחת בצפון, שזו יוזמה של בית חולים רמב"ם.
טניה ליף: היוזמה הראשונה היא של תל השומר ועוד בבאר שבע.
טניה ליף: אנחנו נמצאים בתהליכים של לקבוע איזה סוג של בית שיקומי, למי הוא מיועד, האם זה יהיה יותר כרוניות או פחות כרוניות, אבל בעיקרון ביטוח לאומי אישר פתיחה של עוד שתי מסגרות בתקציב שלנו של שניים וחצי מיליון שקל.
שר הבריאות יעקב בניזרי: איזה תקציב?
שר הבריאות יעקב בניזרי: של השנה?
טניה ליף: מהתקציב של השנה שתי מסגרות.
טניה ליף: אני מאמינה שב-2009 נפתח בצפון.
טניה ליף: בכל מסגרת יש תקציב ייעודי ואנחנו מקווים שזה ייתן פוש, ואנחנו רואים בזה סטרט אפ.
טניה ליף: מתן מענה קהילתי לאוכלוסייה שזקוקה לשיקום, וזה גם בשיתוף פעולה עם שיקום של ביטוח לאומי.
טניה ליף: מספר המיטות 10,15,12.
טניה ליף: זה נמצא גם בדיונים.
טניה ליף: אבל העיקרון הוא שיהיה גם מענה לצרכים.
שלומית אבינח: המאושפזות גם צריכות לשלם כסף.
טניה ליף: ההשתתפות היא מינימלית, זה 600 שקל לחודש.
שלומית אבינח: ומי שאין לה את הכסף?
טניה ליף: יש קריטריונים.
סופה לנדבר: את יכולה להסביר לי מה זה קרן מיוחדת?
טניה ליף: אגף הקרנות בביטוח לאומי מכיל 5 קרנות שמסתכמות כל הקרנות סדר גודל 170 עד 180 אלף שקל.
טניה ליף: מיליון שקל בשנה.
טניה ליף: כל קרן יש לה ייעוד משלה.
טניה ליף: הקרן שלנו, הקרן למפעלים מיוחדים אחראית על פיתוח שיטות ההתערבות בקהילה.
טניה ליף: כל דבר שהוא חדשני, כל דבר שצריך לפתח, ברמת שיטות התערבות בהקמת שירות.
טניה ליף: לא תשתיות ובניינים.
טניה ליף: שירותים לאוכלוסייה.
טניה ליף: הקרן שלנו הסכום שלה נע בין 15 מיליון שקל ל-22 מיליון שקל בשנה, תלוי כמה פרויקטים יש לנו.
סופה לנדבר: שאלות אחרונות ואנחנו ניתן לד"ר פוליקביץ.
עדי ברקן: להבדיל יש לי לתת תשובות ולא שאלות.
עדי ברקן: קודם כל אני שמח כי אני זוכר שהרעיון נולד בויצ"ו.
טניה ליף: לא, לא.
טניה ליף: זה נולד בתל השומר.
עדי ברקן: האמת שהגעתי לפה והייתי בטוח שאני אמצא תמונה אחרת לגמרי.
עדי ברקן: תמונה של הכרה שאנחנו בעיצומה של מגפה.
עדי ברקן: ואנחנו יושבים פה ואיך אומרים באספה של חברים מסתלבטים, מדברים על 5 מיטות, על 10 מיטות.
עדי ברקן: כבוד השר, יש לנו 117 ילדות שמחכות לאשפוז.
עדי ברקן: מאה ושבע עשרה.
עדי ברקן: אם אני אקח את כל המספרים שאתם עכשיו ציינתם בלחיצת כפתור רק הבנות שאני מכיר בשנים האחרונות יכולות למלא פה את כול המחלקות.
עדי ברקן: אתם מדברים כאילו מדובר פה על איזה תופעה, על איזה טרנד.
עדי ברקן: פה מדובר על מגפה.
עדי ברקן: ואני אומר לכם כמו שאמרתי לכם לפני 7 שנים כשנכנסתי לסיפור, מדובר פה על מאות אלפים.
עדי ברקן: לא עשרות אלפים, מאות אלפים.
יעקב פוליקביץ: אין איזשהו נתון מדעי בנושא.
יעקב פוליקביץ: המספרים האלה הם באמת לפזר איזשהו עשן וחול בעיניים.
יעקב פוליקביץ: אין לך שום מידע רפואי בעניין.
יעקב פוליקביץ: אין לך שום מידע מאורגן.
יעקב פוליקביץ: זה באמת לפזר חול ולבלבל את הציבור.
ליאת זוהר: יש לי מספרי טלפון של אמהות שמתקשרות אליי כל יום של בנים ושל בנות, של כמויות.
עדי ברקן: אם המספרים שלי הם לא, בואו נשמע את המספרים.
עדי ברקן: נעשתה סטטיסטיקה בחמש עשרה עשרים שנה האחרונות.
עדי ברקן: תספרו לי מתי מישהו מכם הוציא, אני אהיה בוטה, את הישבן שלו מהמשרד, ויצא ונכנס ונפגש עם בני נוער ושמע על מה מדובר.
עדי ברקן: אני נפגש עם עשרת אלפים, חמש עשר אלף בני נוער.
עדי ברקן: אני חושב שזה מספיק.
עדי ברקן: אלה לא בני נוער שבאים להיות דוגמניות.
עדי ברקן: אלה בני נוער שאני נפגש במסגרת משרד החינוך בו אני תורם שעות של הרצאות.
עדי ברקן: אני נמצא שם.
עדי ברקן: אז אם פעם בסוף ההרצאה של 400 נערות ונערים היו מחכות לי 50 נערות בחוץ, היום מחכות לי מאה ילדות ומאה ילדים.
עדי ברקן: זאת אומרת זה כבר לא בעיה של נוער מתבגר, לא מדובר פה על גילאים של שבע, שמונה, מדובר פה על אחוז מאוד גבוה של בנים.
עדי ברקן: עכשיו איפה הבעיה מתחילה?
עדי ברקן: הבעיה מתחילה כשאותם בני נוער, אותם חולים, לא רוצים להגיע למחלקות המוצעות.
עדי ברקן: הם לא מוכנים להכיר בהם שהם במחלה פסיכיאטרית.
עדי ברקן: וזו הסיבה שמתוך 117 נערות עשינו בדיקה, 97 נמצאות בבתים.
עדי ברקן: אלה 97 בנות שאני ביוזמתי דרך חברים וכרטיסי אשראי מגהץ להם ויטמינים מאושרים, מגהץ להם את שכר הדירה, כי אין להם איפה לגור.
עדי ברקן: יש פה בעיה אמיתית.
עדי ברקן: אני נפגש עם בני הנוער.
עדי ברקן: אני לא עושה סטטיסטיקות.
עדי ברקן: אני רואה אותם מדי יום.
עדי ברקן: כשאני פוגש בחורה שיוצאת מאשפוז כלשהו ולא משנה איזו מחלקה ואני מה לעשות , רואה ויודע מאיפה הבעיה מתחילה, המסקנה של אותו רופא שטיפל בה, הוא פה והיא שם.
עדי ברקן: וכשאני שואל את הנערה למה את מספרת לו את הסיפור?
עדי ברקן: היא אומרת לי עדי, הוא בחיים לא יבין אותו.
עדי ברקן: זאת אומרת לעולם האנשים האלה לא ייפגשו.
עדי ברקן: עכשיו אותן בנות שכבר היו במפגשים לא רוצות להגיע לשם.
עדי ברקן: בגלל ששיטת הטיפול.
עדי ברקן: בגלל אלף ואחת סיבות.
עדי ברקן: הן לא רוצות להגיע לשם.
עדי ברקן: ברגע שנוציא אותן החוצה מהמסגרות של בתי החולים, ברגע שאני נכנס לתל השומר, המחלקה להפרעות אכילה, עוברת בהן סלידה.
עדי ברקן: הן לא רוצות להגיע.
שר הבריאות יעקב בניזרי: לאן הן כן רוצות להגיע?
עדי ברקן: אני לא רוצה להיות פסיכיאטר, אני רק כל יום שומע ורואה וכל יום אני נפגש עם ארבע, חמש אחרות.
עדי ברקן: יש פה המון בעיות.
עדי ברקן: הנורמה החברתית.
עדי ברקן: בחורה שקמה בבוקר, עומדת מול המראה, היא רוצה להיראות יותר טוב.
עדי ברקן: ולמה היא רוצה להיראות יותר טוב?
עדי ברקן: כי נראה לה שמפריעים לה איזה שני קילו.
עדי ברקן: זה מבחינת הדימוי העצמי.
עדי ברקן: וזה הצעתי גם במסגרת שישבתי במשרד החינוך, אם תשקיעו שעה בשבוע, במקום שעת החברה, בחיזוק הדימוי העצמי של אותו ילד, וברגע שאותו הילד הדימוי העצמי שלו יעלה, כי היום הדימוי של בני הנוער הוא מתחת לקרקע.
עדי ברקן: הם לא אוהבים את מה שהם רואים, הם לא אוהבים את מה שהם שומעים, הם שונאים את עצמם, וזו הסיבה שאתה היום רואה את הצריכה בסמים, את הצריכה באלכוהול, מחפשים ריגושים מסוג אחר.
עדי ברקן: וכשאתה פוגש ילד בן 14, ואומר לי, עדי איפה אני צריך לנתח, אנחנו בבעיה.
עדי ברקן: ויש אמהות בגיל 30 או 40 שמגיעות הביתה, והאמא עומדת מול המראה והיא מה לעשות נכנסת למידה 26, והיא עומדת מול המראה, ועוברת הילדה בת הארבע עשרה שיש לה קפל קטן, והאימא אומרת, נו מה את אומרת, איך אימא נכנסת לג'ינס.
עדי ברקן: לא צריך לקרות משהו יותר מזה כדי שהילדה תלך לשירותים ותקיא.
עדי ברקן: הדימוי העצמי זה שורש הבעיה.
עדי ברקן: אם נשקיע, אתם מדברים פה על עוד 5 מיטות, על עוד 10 מיטות, אז כמה יהיו עוד מאה חמישים, מאתיים?
עדי ברקן: בואו נבדוק תכלס אם באמת הבנות רוצות להתאשפז, אצל איתן בורג, ואצל דני שטיין, כמה באמת התור הוא קיים.
עדי ברקן: ועל כל אחת שרוצה להתאשפז יש 15 בהכחשה, ועוד 30 שבדרך.
עדי ברקן: והקטסטרופה לא תגיע היום.
עדי ברקן: כמו שאמרתי לפני 7 שנים התור יהיה חצי שנה איתן בורג, התור חצי שנה.
עדי ברקן: עוד ארבע, חמש שנים אתם תעמדו מול מספרים שאתם לא תדעו איך להתמודד איתם.
עדי ברקן: כי הבנות האלה יאבדו.
עדי ברקן: הרי האיזון הפיזי באיזשהו שלב נאבד.
עדי ברקן: כרגע אליכם באות, אני מגיע הביתה אני רואה לכל אחת יש בבית את מה שהיא צריכה כדי לקום בבוקר.
עדי ברקן: היא יודעת מה צריך לקרות כדי שאמבולנס לא יגיע מחר בבוקר.
עדי ברקן: אבל זו עוד אחת ועוד אחת.
עדי ברקן: הבנות האלה סגורות בבתים.
עדי ברקן: לא הגיוני ש-97 ילדות ברמת איכות הכי גבוהה, אינטלגנטיות, נמצאות בבית כי אין להן שום מקום ללכת.
עדי ברקן: אני לשם לא הולכת עדי, תמצא לי בית אחר.
עדי ברקן: תמצא לי אלטרנטיבה.
עדי ברקן: כי כשאני יוצאת משם אני חוזרת בעוד 3 חודשים לאותה מחלקה.
עדי ברקן: כי אני יוצאת וחוזרת למחלה.
עדי ברקן: וזו הסיבה שאחוזים שחוזרים לאותה מחלקה הם גבוהים.
עדי ברקן: תיקחו את הפילוח ותראו כמה בנות רוצות לחזור וכמה בנות חוזרות.
עדי ברקן: לי יש במחלקה 7 בנות שנכנסות כל יום שני וחמישי.
עדי ברקן: ומה יקרה?
עדי ברקן: אחת מהן נפטרה, יש לי עוד 3 בנות במשקלים של 27 קילו, והפרופסור יודע בדיוק על מה מדובר.
עדי ברקן: עכשיו הבעיה של פיזור אבק ועננים, אתם יכולים לספר סיפורים למי שאתם רוצים.
עדי ברקן: עשיתם סטטיסטיקה אמיתית ב-20 שנה האחרונות?
עדי ברקן: בואו נראה מי מפזר פה אבק.
עדי ברקן: אני נמצא בחוץ, אני נמצא ברחוב, אני שומע אותן, אני רואה אותן.
עדי ברקן: לא 500, לא אלף.
עדי ברקן: בואו איתי.
עדי ברקן: בואו תראו מה קורה שם.
עדי ברקן: תשמעו באמת מה הבעיה.
עדי ברקן: ברגע שנכיר שמדובר פה על מגפה ההתייחסות וההתנהגות תהיה אחרת.
עדי ברקן: ולא נדבר על 5 או על 6 מיטות.
עדי ברקן: אני עדי הקטן יש לי 117 בנות.
עדי ברקן: כמה יש באמת?
עדי ברקן: וכולן במצב של אשפוז.
עדי ברקן: משקלים 27 עד 40.
עדי ברקן: הן נמצאות בבית ואנחנו צריכים לגהץ ויטמינים מאושרים כדי שיהיה להן.
עדי ברקן: או יותר מזה, חיתולים.
עדי ברקן: היא נמצאת במחלקה, מותר לה 2 חיתולים ביום.
עדי ברקן: היא כבר לא עושה את הצרכים.
עדי ברקן: אני צריך לדאוג להביא חיתולים למחלקה.
סופה לנדבר: אני רוצה שהדוקטור יציג לנו את הדברים אז בקיצור בבקשה, שאלות.
מרים וייך: אני מרים וייך מהשירות לנערות וצעירות במשרד הרווחה.
מרים וייך: אני רציתי קודם לחבור למה שטניה אמרה מביטוח לאומי אבל בעקבות הדברים של עדי אני רוצה גם הערה או שתיים על מה שעדי אומר.
מרים וייך: אני מבינה, הוא מעורר פה התנגדות וגם אני לא מסכימה עם כל מה שהוא אומר אבל מדבר אחד אני חושבת שהמסר מאוד מבורך וזה להרים את המודעות ואת הזעקה בקרב הציבור ובקרב אנשים עוסקים ואמורים לעסוק בזה, וחשובה גם עבודת המניעה שהוא מדבר עליה.
מרים וייך: מי כמוני שאני עובדת בשירות לנערות וצעירות מגילאים של 12 עד 25 אנחנו יודעים מה הבעיה.
מרים וייך: ורק בשנה האחרונה אם אתה מדבר על סטטיסטיקות, אז יש כן כאלה שלוקחים את הישבן ויוצאים החוצה ועושים איזושהי סטטיסטיקה.
מרים וייך: אבל היו לנו רק בשנה האחרונה כאלה עם דיאגנוזה מאושרת קרוב ל-700 ילדות.
מרים וייך: רק ב-2007.
מרים וייך: שבע מאות ילדות עם דיאגנוזה רפואית, לא של עובדת סוציאלית.
מרים וייך: עכשיו הבעיה היא באמת הגילאים המבוגרים יותר.
סופה לנדבר: אחרי גיל 21 אנחנו רוצים לדעת.
מרים וייך: גם מבחינת מקומות וגם מבחינת שיתוף פעולה.
מרים וייך: עם קטינה אני יכולה להפעיל את חוק הנוער.
מרים וייך: אני רציתי פה להצטרף למה שאמרה טניה בעניין הבתים שנפתחו.
מרים וייך: זה נפתח בשיתוף איתנו ועם משרד הבריאות, וכמובן ביטוח לאומי.
מרים וייך: זה לנערות שהן כבר בשלבים של שיקום.
מרים וייך: אלה נערות עם בי.
מרים וייך: אם.
מרים וייך: איי.
מרים וייך: עם משקל גוף תקין.
מרים וייך: אלה נערות שיכולות ורוצות, ואומרת רוצה אני, להשתקם, ואנחנו בבית כזה נותנים לה את הכלים הנפשיים, התמיכתיים, הכשרה מקצועית, את כל הדברים מסביב כדי שהיא תעלה מדרגה ותצא לחיים עצמאיים בקהילה.
מרים וייך: בתים כאלה, מבורך ביטוח לאומי שעוזר לנו ולנערות אבל בתים כאלה אנחנו זקוקים בקהילה לעוד הרבה מאוד בכל הארץ כי זה טיפה בים.
מרים וייך: כמו שטניה אמרה בתהליך גם הבית ברמב"ם בשיתוף עם רמב"ם בצפון שעומד להיפתח שזה יהיה בית דומה וגם בסורוקה.
מרים וייך: אבל זה באמת טיפה בים וזה לנערות שכבר מודעות וכבר משתפות פעולה ובתהליך שיקום.
מרים וייך: החוסר הגדול הוא לאלה שבתהליך מה שקוראים הכרוני ולא בשיקום.
סופה לנדבר: רבותיי, אני רוצה שהדוקטור יציג לנו דברים בהמשך למה שאמר השר.
סופה לנדבר: יכול להיות שאחרי ההצגה שלו אתם תוסיפו כמה מילים.
יעקב פוליקביץ: התוכנית הזו כפי שהוצגה כאן על ידי השר היא תוכנית שהוכנה באמת בעקבות דיון שנערך כאן בישיבה בוועדה הזאת וגם דיון שהיה בוועדת העבודה והרווחה של הכנסת בערך באותה תקופה.
יעקב פוליקביץ: אנחנו ערים למצוקה שקיימת.
יעקב פוליקביץ: אף אחד מאיתנו לא חושב שלא קיימת בעיה ואף אחד לא מנסה לטאטא אותה מתחת לשולחן ולהסתיר אותה.
יעקב פוליקביץ: הבעיה היא שיש צורך לטפל באותה אוכלוסייה של אותם אנשים שסובלים מהפרעות אכילה ואני מדבר כרגע גם נשים וגם גברים ואנחנו יודעים שאחוז גבוה יותר, 90% זה הנשים, אבל יש לנו מכל טווח הגילאים והאוכלוסיות.
יעקב פוליקביץ: הטיפול שאנחנו יודעים ומכירים אותו בהפרעות אכילה הוא לאו דווקא באשפוז.
יעקב פוליקביץ: בעצם מרבית המטופלות נזקקות לטיפול במסגרת אמבולטרית ולא אשפוזית בכלל.
יעקב פוליקביץ: האשפוז הוא קצה.
יעקב פוליקביץ: הוא הקצה האחרון של אותם מקרים קשים יותר שדורשים אשפוז.
יעקב פוליקביץ: ולצערנו יש גם כאלה וגם להם צריך לתת מענה.
יעקב פוליקביץ: האשפוז כאשר הוא נעשה הוא יכול להיעשות בדרך כלל ורק בהסכמה.
יעקב פוליקביץ: הפרעת אכילה היא בתוך ספקטרום ההפרעות הפסיכיאטריות אך איננה מוגדרת כמחלת נפש שחל עליה חוק תיקון לחולי נפש שאפשר להפעיל עליהן אשפוז כפוי.
יעקב פוליקביץ: יש פרשנות של בית המשפט בעניין שקבע שלא ניתן להפעיל את חוק טיפול בחולי נפש ואי לכך פסיכיאטרים מחוזיים מנועים היום מלהפעיל את החוק בנושא הזה מתוך פרשנות שנתקבלה.
יעקב פוליקביץ: אבל יש כן מצב משפטי מסוים שבו ניתן להפעיל אשפוז בכפייה, והוא כאשר הנערה אם היא מתחת לגיל 18, או אם היא בוגרת מעל גיל 18, על פי חוק האפוטרופסות אפשר לפנות לבית המשפט ולבקש הפעלה של האפוטרופסות אד הוק, ולאשפז את הבוגרת אם היא מעל גיל 18 ההורים, זה בחוק אחר, חוק הנוער טיפול והשגחה, ולאשפז אותה בניגוד לרצונה שבית המשפט מורה לכך.
יעקב פוליקביץ: גם אז האשפוז צריך לקחת בחשבון, מוגבל בזמן.
יעקב פוליקביץ: זאת אומרת בית המשפט מורה בדרך כלל אשפוז ל-30 יום.
שר הבריאות יעקב בניזרי: שאפשר לחדש עוד פעם בצו.
יעקב פוליקביץ: שאפשר לחדש.
יעקב פוליקביץ: זהו תהליך פרוצדוראלי משפטי שצריך לעבור אותו.
יעקב פוליקביץ: ולא פשוט לעשות את זה.
יעקב פוליקביץ: ובית המשפט לא ממהר לתת שוב את האישור לאשפוז הכפוי.
יעקב פוליקביץ: ואנחנו יודעים גם שאשפוז בניגוד להסכמה לא בהכרח מצליח.
יעקב פוליקביץ: חוסר שיתוף הפעולה של המטופלת ושמענו כאן באמת פניית משפחה שהם היו עדים לכך במספר סיבובים שהמטופלת לא שיתפה פעולה.
יעקב פוליקביץ: או שעזבה את בית החולים מרצונה או אחרי חודשיים עזבה ולא שתפה פעולה.
יעקב פוליקביץ: המערכת מוגבלת ביכולות שלה.
יעקב פוליקביץ: זאת אומרת אנחנו לא יכולים, אנחנו לצערנו עדים לסיפורים מאוד עגומים ועצובים של נשים, לא נערות כבר, נשים שאושפזו בכפייה שנה והוזנו בכפייה בזונדה שנה, 3 ארוחות ביום קשרו אותן למיטה והזינו אותם בזונדה בניגוד לרצונן.
יעקב פוליקביץ: ומה יצא מזה?
יעקב פוליקביץ: כלום.
יעקב פוליקביץ: החולה נפטרה.
יעקב פוליקביץ: זאת אומרת אנחנו צריכים להבין שידינו כבולות ביכולת שלנו לתת טיפול בניגוד לרצון החולה.
יעקב פוליקביץ: גם שאנחנו נותנים אותו בכפייה גם אז ידינו כבולות, אנחנו עושים את המקסימום שאנחנו יכולים אבל זו מחלה ובמצבים האלה היא כרונית.
יעקב פוליקביץ: ככל מחלה כרונית היא לפעמים מתקדמת לכיוון עצוב.
יעקב פוליקביץ: אנחנו צריכים להיות מודעים לכך.
יעקב פוליקביץ: היתה גם לאחרונה איזושהי הצעת חוק בנושא של טיפול כפוי.
יעקב פוליקביץ: זה נמצא בדיונים אבל אין בה עדיין שום התקדמות.
יעקב פוליקביץ: יש חילוקי דעות מקצועיים מאוד בעיתיים בין אנשי מקצוע האם יש להפעיל את חוק לטיפול בחולי נפש וטיפול בכפייה במסגרת האשפוז הפסיכיאטרי.
יעקב פוליקביץ: אבל אני רוצה לתקן כאן איזושהי טעות בסיסית אחת שכולם חוזרים ואומרים אותה כאן ואני חושב שצריך לשים אותה על השולחן בצורה מאוד ברורה.
יעקב פוליקביץ: כל הטיפול בהפרעות אכילה הן במחלקתו המעולה של ד"ר גור והן במחלקתו המעולה של פרופסור שטיין בתל השומר הן כולן מחלקות פסיכיאטריות.
יעקב פוליקביץ: הן לא מחלקות אחרות.
יעקב פוליקביץ: הן מחלקות פסיכיאטריות שמטפלות בצורה ייעודית בהפרעות אכילה.
יעקב פוליקביץ: אבל זו מחלקה פסיכיאטרית ואני רוצה להדגיש ולומר שחולה שמאושפזת במחלקה של איתן גור היא מועברת לקומץ המאושפזים של אשפוז פסיכיאטרי.
יעקב פוליקביץ: זה לא משהו אחר.
יעקב פוליקביץ: זה אשפוז פסיכיאטרי.
יעקב פוליקביץ: ראש המחלקה הוא פסיכיאטר.
יעקב פוליקביץ: וצריך לקחת את זה בחשבון ובואו לא נשחק כל הזמן באיזשהם כותרות שכאילו זה לא פסיכיאטריה.
יעקב פוליקביץ: זו פסיכיאטריה עם התמחות ייעודית שמטפלת בבנות האלה.
יעקב פוליקביץ: ולכן גם המחלקה בהדסה ירושלים שבה צמח וגדל ד"ר איתן גור, בואו לא נשכח את זה, הוא צמח שם, הוא רכש שם את הידע, הוא עבר את השלבים ופתח את המחלקה בתל השומר שהקימה לפניו מטרני.
יעקב פוליקביץ: זו מחלקה בהדסה שהיא מחלקה פסיכיאטרית שמאשפזת מקרים ממגוון ההפרעות הפסיכיאטריות, ובית החולים מוכן, רוצה, עם הידע, עם הניסיון שיש לו מההיסטוריה ומהעבר להרחיב את הטיפול ולהקצות שני חדרים שבהם יטופלו הבנות שסובלות מהפרעות אכילה.
יעקב פוליקביץ: אין בזה רע, אין בזה שום נזק.
יעקב פוליקביץ: זה בית חולים כללי.
יעקב פוליקביץ: זה לא סטיגמטי, ובואו נרד מכול הכותרות האלה ולמה זה בית חולים פסיכיאטרי.
יעקב פוליקביץ: זה במחלקה שמיועדת.
יעקב פוליקביץ: אי אפשר לפתוח ביום בהיר אחד באיזשהו מקום מחלקה ולהגיד כאן נטפל.
יעקב פוליקביץ: צריך אנשי מקצוע, צריך כסף לאנשי מקצוע.
יעקב פוליקביץ: יש גם את המערכת של הדסה עם הדיאטנים, עם כל הצוות הרפואי שייתן את המענה הטיפולי.
יעקב פוליקביץ: אז זו הסיבה שפנינו לבתי חולים שיש בהם מערכות פסיכיאטריות ושם זה יהיה גם בזיו בצפת, זה צמוד למחלקה הפסיכיאטרית.
יעקב פוליקביץ: גם ברמב"ם, זה שייך לחטיבה הפסיכיאטרית.
יעקב פוליקביץ: הפרופ' יעל לצי היא לא רופאה.
יעקב פוליקביץ: והיא מטפלת והיא עוד שולחת את המכתב גם עם נייר לוגו של החטיבה הפסיכיאטרית, לא של משהו אחר.
אליעזר חבשוש: בעפולה מאשפזים אותם ליד סכיזופרנים, באותה מחלקה.
יעקב פוליקביץ: גם לא פתחנו עכשיו מחלקה בעפולה.
אליעזר חבשוש: אתה אומר שזה פסיכיאטרי.
יעקב פוליקביץ: לעיתים בלית ברירה כאשר צריך לטפל בחולה שמצבה מתדרדר ומסכן את שלומה והיא אובדנית והיא פסיכוטית או כל דבר מצבה הנפשי מחמיר והיא צריכה טיפול נפשי היא תקבל אותו במחלקה הפסיכיאטרית.
יעקב פוליקביץ: רבותיי, יחד עם חולים אחרים.