GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גיל שבתאי: אני לא יכול להגיד אם היא תתכנס ב-25 או ב-26 או ב-27, יש 15 איש בוועדה הזאת.
גיל שבתאי: אולי נצטרך עוד דיון ולעשות עוד בירור, זה לא עובד ככה, אתם רוצים לקבוע דיון, אין בעיה, מתי שתקבעו דיון אנחנו נבוא ונדווח לוועדה מה עשינו ואיפה אנחנו עומדים, זאת החובה שלנו, אבל ועדת המכרזים היא ועדה סטטוטורית והיא תתכנס ותקבל את ההחלטה.
גיל שבתאי: אם היא תצטרך חמישה ושישה דיונים, היא תעשה אותם.
סופה לנדבר: אתם תעשו דיונים ואנחנו נעשה דיונים, אני משתדלת להיות מאוד עדינה אבל אני אומרת שאנחנו לא נכנסנו לבג"צ כדי שבבג"צ יקבעו שבמדינת ישראל צריכים לקיים את החוקים.
סופה לנדבר: הממשלה והמדינה יודעים שיישום החקיקה דורש דמוקרטיה במדינה.
סופה לנדבר: אנחנו נעקוב ואנחנו נתעקש ונעשה הכל כדי שנהיה בטוחים שהפעם זה יהיה סופי ושלא מסובבים אותנו.
סופה לנדבר: בזמן שאתם מדברים כאן בשפה אחרת מאשר השר מדבר במליאת הכנסת, יש פה משהו שלא מוצא חן בעיני.
שלומית אבינח: אני אקריא.
שלומית אבינח: בתשובה לפניה תקבלו שלוש תשובות, שתיים מגופים המנהלים גם היום בתי חולים והצעה אחת מגוף העוסק בהקמה ובנייה של בתי חולים.
שלומית אבינח: שלוש ההצעות כללו הנחות יסוד שאינן עולות בקנה אחד עם המתכונת הראויה והנכונה להקמת בית חולים לפי עמדת ממשלת ישראל בהתבסס על חוק בית חולים באשדוד.
שלומית אבינח: שר הבריאות: אני אגיד, הדוגמה הבולטת לכך היא הצעה לבניה של בית חולים פרטי במתכונת שלדעתי אינה עולה בקנה אחד עם רוח החוק ולפי עמדתו המקצועית של משרד הבריאות ואף לא תיתן את המענה הנכון לצרכים הקיימים והחיוניים שעליהם יש לתת מענה בהקמת בית חולים זה.
שלומית אבינח: אני מפרש את הדברים שלי בצורה כזאת, מי שרוצה להקים בית חולים היום חייב לדעת שהוא מקים מפעל הפסדי.
שלומית אבינח: סופה לנדבר: השלושה שניגשים הם מסכימים.
שלומית אבינח: שר הבריאות: אלא אם כן אנחנו ניתן למשקיע שיפתח בית חולים עם מחלקות פרטיות, בית חולים פרטי משולב, סופה לנדבר: בנוסח של ירושלים?
שלומית אבינח: שר הבריאות: לא ניתן.
שלומית אבינח: משרד הבריאות לא מתפקידו לתת רשיונות לבתי חולים פרטיים ואנחנו מתנגדים לענין הזה.
שלומית אבינח: אנחנו בעד הרפואה הציבורית ובעד חיזוק הרפואה בציבורית.
שלומית אבינח: סופה לנדבר: אז תבנו בית חולים ציבורי אדוני השר.
שלומית אבינח: שר הבריאות: רגע, רגע, אני אגיד.
שלומית אבינח: ועדת המכרזים נפגשה עם נציגי המציעים, הבהירה להם את השגותיה ביחס להצעותיהם ושמעה את דבריהם בענין זה.
שלומית אבינח: בעקבות זה קיימו נציגי משרד הבריאות והאוצר בחינה מדוקדקת של הצעות אלה עם ההבהרות שעלו בפגישה.
שלומית אבינח: לאחר הדיונים בנושא זה גיבשו נציגי המשרד את עמדתם ועל בסיסם עומדת ועדת המכרזים הבין משרדית לפנות באופן רשמי בימים הקרובים לנציגי המציעים על מנת לקבל את התייחסותם לתגובת המדינה להצעות אלה.
שלומית אבינח: זאת אומרת שאנחנו במגע בדברים האלה.
שלומית אבינח: אם יעמדו בתנאים שמכתיב משרד הבריאות בהקמת בית חולים, יש דינים יש חוקים יש תקנות.
שלומית אבינח: סופה לנדבר: בסך הכל הם ביקשו ציוד חדש, ציוד שהיום מקובל בכל מקום.
שלומית אבינח: היום פרופ' שפירא מנכ"ל בית חולים אסותא אמר שצריכים ציוד, אתה יודע מה קורה בדרום?
שלומית אבינח: שר הבריאות: חברת הכנסת לנדבר, את מכירה את דעתי לגבי התחזית לעשר שנים הקרובות ואני כבר אמרתי אותה ואני עומד להגיש אותה לממשלה.
שלומית אבינח: יש צורך להקים שלושה בתי חולים נוספים במדינת ישראל, אני מדגיש את זה, בתנאים של היום, אם נהיה אובייקטיביים עד הסוף, נכון שיש 220 אלף תושבים באשדוד אבל אל תשכחי שיש לנו שני בתי חולים במרחק 10-15 דקות זה מזה.
שלומית אבינח: סופה לנדבר: אלה בתי חולים אדוני?
שלומית אבינח: אני אקח אותך לקפלן ולאשקלון ותראה.
שלומית אבינח: כך נראה בית חולים?
שלומית אבינח: עובדים שם רופאים מצויינים אבל זה לא בית חולים.
שלומית אבינח: אסור לאשפז שם אנשים, אלה תנאים לא תנאים.
שלומית אבינח: שר הבריאות: האמיני לי חברת הכנסת לנדבר, שאני מכיר את המצב בקפלן ואני מכיר את המצב בבית חולים ברזילי.
שלומית אבינח: לא יכולתי להתקומם כי לא היה נגד מי.
שלומית אבינח: זה פשוט מזעזע, זה נכון, מה שאני כן אומר, היות שאנחנו מתבססים על גידול האוכלוסין בכל הארץ, היות ואנחנו מסתמכים על נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אנחנו יודעים שהאיזור הזה מנס ציונה, ראשון לציון דרומה עד אשקלון ילך ויגדל ביותר בחצי מליון תושבים ב-7-8 השנים הקרובות, כך שיש צורך בהקמת בית חולים.
שלומית אבינח: לכן אני אומר שאם המדינה חייבת לקבל על עצמה בהתאם לפסק הדין והיא תתחיל, יכול להיות, שר הפנים: למה לא מוציאים מכרז?
שלומית אבינח: שר הבריאות: יש, מתחיל.
שלומית אבינח: שר הפנים: מה הבעיה, אין קליינטים?
שלומית אבינח: שר הבריאות: יש קליינטים שמוכנים לבנות.
שלומית אבינח: לא שמעת אותי קודם, הם מוכנים לבנות לפי מה שהם רוצים, לפתוח בית חולים ברמה יותר מחצי פרטית.
מיקי דור: אני מציע להשאיר את הדברים האלה בפרופורציה, גם אם שם מינוח זה או אחר הוא לא לפי רוח הדברים, מה שקובע זה התהליך שנערך פה ואנחנו עומדים מאחורי כל מילה.
מיקי דור: וגם אם הניסוח לא היה הכי מוצלח אני מציע להמשיך הלאה.
543: אני חושב שהתמונה ברורה, היא לא היתה צריכה להתבהר, אנחנו ידענו אותה קודם, עכשיו היא ברורה עוד יותר, הדברים שנאמרו כאן הם חד משמעיים.
543: אנחנו יכולים לומר שההתנהלות שלנו היא בשני מסלולים, במסלול החשוב הזה שאסור לוותר עליו, אני מברך את סופה על הכניסה אליו, הפגישות התכופות האלה מפעילות איזה שהוא לחץ גם על אנשי המקצוע שהם כבר לא חיים בעולם היפה שלהם של פגישה פעם בכמה חודשים, אבל באופן הכי מפורש צריך לומר שכנראה לא תבוא לנו הישועה.
543: אני לא רואה שום סימן לתקווה, הפגישות האלה של עוד שבועיים נקבל תשובה, נכתוב מכתב, נדון, נשקול, זה בדיוק איפה שהיינו בזמנו, רק שאז לא דיברנו כל כך תכוף, עכשיו אנחנו נפגשים והם אומרים לנו את זה אחת לשבועיים.
543: אנחנו צריכים לחשוב גם על המסלול שעלינו עליו בחודשים האחרונים, של המאבק הציבורי, אין מנוס מזה.
543: אני חושב שהגופיים שהגישו הצעות נוהגים בתום לב ובאחריות וברצינות, אנשים שמכירים את מערכת הבריאות, חיים אותה, פועלים בה, הכוונות שלהם טובות, הם הולכים על בית חולים ציבורי, המרכיבים הפרטיים שהם מכניסים זה כדי להוריד את הנטל הכספי מקופת המדינה וגם כדי להוריד את ההתנגדות של המדינה.
543: ההתנגדות של המדינה היא כנראה לא רק בגלל שיקולים כספיים, אני מזכיר לכם שהדו"ח של זיו האפט אמר שבעוד שמונה שנים כשבית החולים יתחיל לפעול הוא יהיה בגרעון של מליון וחצי שקל בשנה.
543: עיריית אשדוד מוכנה להתחייב על פי שלוש מזה עכשיו.
543: אני לא חושב שהבעיה היא כלכלית במיוחד, יש כאן התנגדות עקרונית שדאגה לקפלן, דאגה לברזילי, התעלמות מהצורך של רבע מליון תושבים בבית חולים משלהם, למרות בתי החולים הסמוכים ואני לא רוצה להגיד שום מילה רעה על בתי החולים הסמוכים ואני עדיין בחופשה ללא תשלום מבית חולים קפלן ואני מעריך מאוד את בית החולים.
543: אנחנו צריכים להתחיל להאשים את המדינה בכשל החמור הזה של תכנון לקוי של לבנות עיר ולתת לעיר לצמוח עד כדי רבע מליון תושבים בלי בית חולים, זה כשל חמור של המדינה, צריך להודות בו וצריך לשים אותו על השולחן, זה כשל של משרד הבריאות, של משרד האוצר, של ראשי הממשלות למיניהן, כשל חמור.
543: איך הם יכולים לעמוד בכנסים בינלאומיים שלהם, לעמוד בפני ממשלות אחרות, בפני מדינות אחרות ולספר שיש להם עיר במדינה שלהם עם רבע מליון תושבים שאין לה בית חולים.
543: איזה מין אנשי בריאות אלה, איזה מין מתכננים, איזה מין חשיבה יש להם.
543: זה שערורייה שאי אפשר לתאר אותה בכלל.
543: אנחנו צריכים לחזור למסלול המאבק הציבורי ולהיאבק במקבלי ההחלטות האלה, בקובעי המדיניות שטעו והכשילו לדורותיהם והגיע הזמן שאלה שנמצאים עכשיו יתקנו ואם לא אז הבאים אחריהם יתקנו, לפחות הם ישלמו את המחיר מבחינת תושבי אשדוד על זה שהם לא מתקנים את העוול הזה.
מרינה סולודקין: אני זוכרת איך עבר החוק שלך, אני הלכתי אישית לאריאל שרון בגלל שמשרד האוצר היה נגד והסברנו לשרון שזה גם ענין הומניטארי וניהול תקין של המדינה וגם ענין של פוליטיקות בתחום הרפואה.
מרינה סולודקין: בסופו של דבר הוא תמך בחוק שלך וחבל מאוד שעכשיו אין למי להגיע, לראש המערכת, לראש הממשלה, לשר הבריאות.
מרינה סולודקין: אני השתתפתי בישיבה הקודמת ואני רואה שעברו שבועיים אבל כמעט אין התקדמות מכיוון שאפשר לשלוח את המכתבים ולחכות לתשובות בלי סוף.
מרינה סולודקין: בשבועיים האלה השתנו הדברים, אשקלון הופגזה בגראדים וברור שבית חולים ברזילי לא מוגן כראוי.
סופה לנדבר: אנחנו בישראל ביתנו דרשנו להעביר את הכספים למיגון של כמה בתי חולים שבית החולים באשקלון היה בתוכם.
מרינה סולודקין: יש לנו מציאות שאנחנו במלחמה ממושכת בדרום וקובעי מדיניות לא יבינו את זה עד שתהיה פגיעה בברזילי.
מרינה סולודקין: המשחק של גיל והרופאים ביחד עם המשפיעים במשרד האוצר, המשחק הזה ימשיך עד לאסון שיהיה.
מרינה סולודקין: אנחנו חייבים שתהיה אופציה לתושבי הדרום שיהיה להם לאן ללכת.
מרינה סולודקין: התשובה של שר הבריאות היא תשובה אופיינית, הוא לא בעניינים וסביבתו משפיעה עליו כדי לתת לנו תשובות שאנחנו כבר שמענו לפני החוק שלך.
מרינה סולודקין: וזה בושה וחרפה שבכירים במשרד מאשרים לשר לענות את התשובות הישנות.
מרינה סולודקין: אני מאוד כועסת ואני חושבת שאנחנו מאבדים זמן בגלל שאנחנו נותנים למשחקים להמשיך, השרים לא מבינים שיש סכנה פוליטית.
סופה לנדבר: מיקי, מה שאמרתי למנכ"ל זה לא פגיעה בך, אני דורשת שבישיבה הבאה יגיע לכאן אם לא שר אז מנכ"ל, אני לא רוצה שמשרד הבריאות ידבר בכמה שפות, יש פה בעיה, אנחנו נזמין את שר הבריאות לכאן ואם הוא לא יהיה מסוגל אז שישלח את המנכ"ל.
מיקי דור: השר דיבר על דברים שנסגרו, נושא ההתנגדות לבית חולים פרטי, התנגדנו, מצאנו את הנוסחה הנכונה והנושא נפתר אז אולי ההדגשה על הנושא הזה לא היתה נחוצה.
מיקי דור: אבל השר תומך בבית החולים ורוצה לקיים את החוק, אני לא רוצה שתהיה פה תחושה שיש למשרד שני קולות, השר תומך בקיום בית החולים ובוודאי בקיום החוק.
מיקי דור: אין פה שום אי הבנה.
אבי הלוי: קודם כל אני רוצה לברך על קיום הישיבות האלה שזה נותן לנו תמונה מלאה על מה שקורה ועל ההתקדמות ככל שאפשר לקרוא לזה התקדמות.
אבי הלוי: אנחנו במהלך השבועיים האחרונים חווינו נפילת גראד בבית חולים ברזילי באשקלון, בעקבות זה פניתי במכתב לאולמרט עם העתק לכל חברי הכנסת והשרים ובנוסף פניות אישיות, עדיין לא קיבלתי תשובות.
אבי הלוי: בשבוע שעבר נפגשנו עם ועד נמל אשדוד, אני מעריך שזה רק ענין של זמן שאנחנו נצטרך לעבור לדרך השניה שזה המאבק הציבורי.
אבי הלוי: בישיבה האחרונה גם ראש העיר אמר פה שאם לא תהיה ברירה ולא יהיה מנוס אנחנו נפנה למאבק הציבורי, אנחנו בעיקרון כרגע נערכים לכך, אני מקווה מאוד שלא נצטרך להגיע למצב הזה כי זה יגרום נזקים כלכליים למדינה, אבל במידה ונצטרך להגיע לזה כל האחריות היא על משרד האוצר בנושא הזה.
אבי הלוי: אנחנו רואים שמכתב שיכול היה לצאת לפני שבוע נשלח היום, נגיע לישיבה הבאה, אני מעריך שתוך עשרה ימים תהיינה תשובות מהיזמים, אני לא יכול לצפות מה יהיה בישיבה הבאה.
אבי הלוי: אני מניח שאנחנו נבוא לפה, אתם תגידו שקיבלתם לפני יומיים תשובות ועוד שבועיים נחליט, מישיבה לישיבה אפשר לבוא ולדבר אבל התקדמות אנחנו עדיין לא רואים.
אבי הלוי: הגיע הזמן שתקחו בחשבון גם את הנושא הבטחוני, שהוא כבר לא תחזית אוטופית, רואים את זה בשטח, אשקלון תחת מתקפת גראדים, אני לא מאחל שזה יגיע גם לאשדוד, נושא בית החולים היום קיבל משנה תוקף להתחיל אותו.
אבי הלוי: אם אנחנו נראה שאין ברירה אנחנו נפנה גם למאבק הציבורי, אם זה נמל, אם זה סגירת העיר, כל דבר שצריך לעשות אנחנו נעשה.
סופה לנדבר: ועדת פניות הציבור ניהלה את הישיבה שלה ביום רביעי באשקלון, נציג פיקוד העורף אמר שגם אשקלון צריכה להיות ערוכה וגם אשדוד, ושלא יגידו אחר כך שלא אמרנו.
סופה לנדבר: השיקולים לגבי בית החולים באשקלון וקפלן הם שיקולים לא נקיים ויש שם שיקולים שמכניסים עיר שלמה כקורבן בתהליכים, דבר שלא צריך להיות, אנשי העיר אשדוד לא צריכים להיות קורבן של התהליכים האלה והשיקולים הלא נקיים.
סופה לנדבר: אני יודעת שאתם לא רוצים ללכת למאבק ציבורי אבל אני מרגישה שבמדינה כנראה לא מכירים שפה אחרת, שפה עדינה לא מובנת.
סופה לנדבר: סגירת העיר אשדוד זה לא סגירת עיר קטנה, זאת עיר עם תעשייה ונמל, זה יגרום נזק גדול.
צבי צילקר: אני לא חוזר בי מאף מילה שאמרתי, אנחנו נשב, אני אזמן את הוועדה אלי ונראה יחד מה הצעדים שבהם אנחנו רוצים לנקוט ואנחנו נתכונן כמו שצריך להתכונן.
צבי צילקר: קטונתי מלתת הצעה למיקי אבל גם אני הייתי פעם מנכ"ל בשני משרדים ממשלתיים ואחרי שהשר קיבל 6-7-8 מכתבים והלשכה לא ענתה, מנהלת הלשכה עברה למשרד אחר.
צבי צילקר: אני חושב שאם שר מקבל מכתבים אני חושב שמנהלת הלשכה יכולה לאשר קבלת המכתב ולומר שהמכתב הועבר למנכ"ל, הענין הועבר לסמנכ"ל, הענין בטיפול, אבל זה פשוט לא מכובד, לא יכול להיות שאני מחוייב על פי חוק לענות תוך שבועיים, תוך 45 יום, יש לוח זמנים.
צבי צילקר: תבדוק את זה ואני מבקש שזה לא יקרה, שיתן לי תשובה ולא משנה איזה תשובה אבל לא להתעלם.
צבי צילקר: לגבי הקרקע, אני חוזר ואומר, יש לי את התשובה של רונן כהן, שמוכנים להכין חוזה מחר בבוקר, אז קודם כל שיכינו אותו, כי גם אם ב-25 לחודש תהיה החלטה שיהיה כבר חוזה מוכן.
צבי צילקר: באקט שלי אני חוסך לכם ימים, אני מנסה לעזור ולקדם ולהרוויח ימים.
צבי צילקר: אם הייתי ראש עיריית אשקלון יכול להיות שהייתי מבקש שיהיו שני בתי חולים, למה שהעומס כולו יהיה באשקלון, שירד העומד, לא צריך שתהיה תפוסה של 150%, תהיה תחרות, אם תהיה תחרות אולי ינתן שירות יותר טוב, התחרות הזאת היא לטובת עם ישראל.
צבי צילקר: כל הזמן מדברים על בית חולים פרטי ואנחנו כל הזמן מדברים על בית חולים ציבורי, למה זה צריך לחזור כל פעם מחדש.
צבי צילקר: זה חוזר כאילו יש לנו כיוון שונה, הכיוון שלנו הוא אחיד, בית חולים ציבורי, גם אם יהיה שם שר"פ, זה המדינה הסכימה, אני חושב שזה טוב.
צבי צילקר: תבדקו את הפרוגרמה, 50% מהפרוגרמה אומרת שאפשר להתחיל בעוד שלושה חודשים במבנה שעומד ולו גם בשכר דירה, אם יחליטו שלא זה המקום והולכים לבנות בית חולים, תשכירו שם את המתקנים, נשכור את זה לשלוש שנים עד שבית החולים יבנה.
543: הייתי מוסיף להצעת ראש העיר, שצריך ללוות איזה התחייבות של האוצר שלא יראו בדבר הזה בית חולים.
יאיר שפירא: ואל תוותרו על כל המכשירים המודרניים.
צבי צילקר: אנחנו לא מוותרים.
צבי צילקר: אתה אמרת, יש אסטרטגיה ויש טקטיקה.
סופה לנדבר: אנחנו קיבלנו את מה שמיקי אמר.
סופה לנדבר: מינהל, יש חדשות?
מירב בלאיש: אני לא ראיתי את המכתב של רונן, אבל אני מקבלת שזה מה שהוא כתב.
מירב בלאיש: בכל מקרה זה צריך לעבור לגורמים המוסמכים שיקבלו החלטה בענין.
צבי צילקר: אנחנו נכנס את מטה המאבק, אנחנו נתכנס יחד איתכם.
סופה לנדבר: אני מודיעה שאנחנו נתכנס ב-25 לחודש, ביום שלישי, לקראת הפגרה בשעה 10:00 ואני מאמינה שגם בפגרה אנחנו נעשה ישיבה בעיר אשדוד.
סופה לנדבר: אני מתכבדת לפתוח את הישיבה של הוועדה לפניות הציבור.
סופה לנדבר: אנחנו החלטנו לקיים את הישיבה של הוועדה לפניות הציבור באשקלון על מנת לעזור לתושבי העיר ולבדוק מקרוב כיצד נערכים למצב החדש.
סופה לנדבר: האם יש תיגבור לכוחות המסייעים והמטפלים באוכלוסיה?
סופה לנדבר: האם הופקו לקחים ממלחמת לבנון השניה?
סופה לנדבר: אנחנו במלחמת לבנון השניה קיימנו כמה ישיבות והמצב היה בלי דוח וינוגרד, אני לא רוצה כעת להפחיד איש, גם פיקוד העורף היה במצב לא טוב.
סופה לנדבר: אנחנו נערוך סבב הכרות, ואחרי זה נתחיל את הישיבה.
סופה לנדבר: הצגת הנוכחים: חברת הכנסת מרינה סלודקין – תושבת העיר אשקלון חברת הכנסת סופה לנדבר – יושבת ראש הוועדה לפניות ציבור שלומית אבינח - מנהלת הוועדה, גם תושבת אשקלון שמעון לרנר, פקיד שומה אשקלון אפרים קרני, ממשרד הבטחון דדי שמחי, מפקד דרום תומר תבורי, פיקוד דרום נטלי גרנד, משרד הקליטה אשקלון איגור דוני, משרד הקליטה אשקלון אריאל גמליאל, מבקר עיריית אשקלון יצחק סלבין, משרד הרווחה ירושלים אולגה שימן, תושבת אשקלון סבטלנה זבגרודניה, מנהלת עמותה לחד הורים, תושבת אשקלון ירון עודד, מנהל מרכז מידע בעיריית אשקלון ולדימיר סנדלר, יו"ר איגוד יוצאי רוסיה "וולגה", חבר ועד שכונה יונייב ילנה, תושבת אשקלון דניאל זנבה, מנהל מרכז קליטה עירוני לעולי אתיופיה אלימלך ממו, מרכז ומפקח הפרויקט הלאומי לייב ברדני, מנהל מחלקת עליה וקליטה, עיריית אשקלון דוד בן אברהם, יו"ר יד אדם לקידום ליאוניד בלבנוב, תושב אשקלון לאיסיר רימניבסקי, תושב אשקלון סגללונב לבגקובליר, תושב אשקלון אולגה שיימן, תושבת אשקלון אלכס סולטנוביץ אב בית בדיור מוגן, תושב אשקלון דוד בן נוגה, חבר מרכז
סופה לנדבר: כפי שכבר ציינתי אנחנו נמצאים במציאות חדשה, אשקלון ואשדוד, במידת הצורך אנחנו צריכים להיערך למצב חדש ואני מבקשת שממלא מקום ראש העיר יציג לנו את המצב היום באשקלון, איך ההערכות של כל המוסדות האמורים לטפל במצב נפילת הרקטות.
לוי שפרן: ראשית נעשה סיכום קצר על מה שהיה, ביום שבת בשעה 05:30 בבוקר היה המטח הראשון, אני מתייחס למשבר שהיה בשלושת הימים הראשונים, נפלו שלושה טילים.
מרינה סולודקין: זה התחיל ביום חמישי.
לוי שפרן: נכון, אבל למשטר של "צבע אדום" נכנסנו רק ביום חמישי בלילה, עד אז זה היה משהו די ספוראדי, מידי פעם היה נופל איזה טיל.
לוי שפרן: נפלו שמונה טילים במשך שנתיים, ביום חמישי בלילה נכנסנו למשטר של "צבע אדום", בשבת בשעה 05:30 בבוקר היה ירי יותר מאסיבי, המטח האחרון היה שלשום בשעה 09:30 והוא מיוחד בזה שהוא הראשון שנורה בזמן הלימודים.
לוי שפרן: טיל אחד נפל במקום שהיה קרוב לשלושה בתי ספר, מעון יום ושניים שלושה גנים.
לוי שפרן: מבחינת ההלם על האוכלוסיה כתוצאה מהמטח, הכי קשה, למרות שהנזק של המטח הזה לא היה גדול יותר מאשר המטחים האחרים, אבל זה יצר בעיות בבית הספר, הורים אספו את הילדים הביתה, ההורים נבהלו יותר מהילדים כי הילדים מאוד מתורגלים.
אולגה שומן: הייתי בבית הספר באותו היום שנפל קאסם ליד הבית שלי.
לוי שפרן: ברוב בתי הספר הילדים הגיבו בסדר גמור, במקום אחד היתה בעיה שלא שמעו את האזעקה והיתה שם בהלה.
לוי שפרן: בסך הכל מערכת החינוך חזרה די מהר למצב נורמלי.
לוי שפרן: היום בבוקר סיירתי בכמה בתי ספר, הנוכחות היא טובה, בביקור היום ראיתי, דווקא בבתי הספר של עולים חדשים, כוכב הצפון ובנווה דקלים, שהרבה ילדים מגיעים לבד לבית הספר, שזה משדר מצב שיש שקט.
לוי שפרן: הרבה מאוד ילדים הולכים ברחוב ומגיעים לבד לבית הספר והנוכחות כמעט מלאה.
לוי שפרן: העירייה נערכה, ככל שעירייה יכולה להיערך, העירייה לא בונה מיגונים.
סופה לנדבר: המקלטים מוכנים?
סופה לנדבר: האעזקה פועלת?
סופה לנדבר: האנשים שומעים את האזעקה?
לוי שפרן: העיר לא ממוגנת, אין מיגון, לתפיסתי ולתפיסת פיקוד העורף.
לוי שפרן: המקלטים כמעט ואינם רלוונטיים למשבר הזה כיוון שאף אחד לא יכול להגיע, 99.
לוי שפרן: 99% מהאוכלוסיה לא תוכל להגיע תוך חמש עשרה שניות לשום מקלט ציבורי, ואין יותר מ- חמש עשרה שניות, ולכן תפיסת הבטחון היא הכי מגון שיש, זאת אומרת, "לך מאחורי קיר צפוני שפר את מגונך, שכב על הריצפה, לך מאוחרי קיר" ודברים מהסוג הזה ואוכלוסיה מתודרכת, למרות שהמקלטים אינם רלוונטיים ולמרות שאין בהם שימוש במשבר הזה, כל המקלטים הכשירים נפתחו, ובסך הכל טיפלנו בהם לפני המשבר ואנחנו נמשיך לעבוד ולשפר את אלה שעדיין לא שיפרנו.
לוי שפרן: אני רוצה להדגיש שבאופן ענייני, שהתועלת של המקלטים אינה שווה את הדיון עליהם, במקרה הזה, אני לא אומר שהמקלטים אינם חשובים, אבל באופן שהמדינה מתייחסת למקלטים שלה, היא באופן שערורייתי כבר שישים שנה, מאז שהיא קיימת, זה לא משהו חדש.
לוי שפרן: לצורך העניין הזה בעיר אשקלון המקלטים אינם שווים את הדיון הרחב שהם זוכים לו, אין בהם כמעט שום תועלת.
לוי שפרן: אם האזעקה תפסה בנאדם במקרה כשהוא היה ליד מקלט אז הוא נכנס פנימה.
לוי שפרן: אני אציין במה כן העירייה יכלה להיערך, העירייה יכלה להיערך בכך שתירגלה את חדר המלחמה שלה, היא תדרכה את התושבים, כל תושבי העיר קיבלו הביתה.
סופה לנדבר: איך תושבי העיר אשקלון קיבלו את התדרוך?
סופה לנדבר: האם שלחו מישהו לאזורים, לבתים?
לוי שפרן: כל התושבים קיבלו הביתה הנחיות עם מגנט כדי להצמיד למקרר, הנחיות בשפות השונות איך להתנהג, גם באמצעי התקשורת.
סופה לנדבר: אתם קיבלתם?
קריאה: אני לא קבלתי כלום.
סופה לנדבר: לא קיבלתם?
לוי שפרן: אנחנו תרגלנו את הילדים.
לוי שפרן: הילדים בבתי הספר היסודיים תרגלו פעם בשבוע, והילדים בתיכוניים פעם בשבועיים, את ההתנהגות שלהם בזמן "צבע אדום".
לוי שפרן: אנחנו בדקנו שהילדים תרגלו את זה, אני אומר בבטחון שהילדים בסך הכל קיבלו את העניין הזה כעוד תרגול, את הטילים ברוב המקומות לא שמעו, הם היו רחוקים מרוב בתי הספר, אז ברוב המקומות שבהם הילדים תרגלו, זה כשהיה "צבע אדום" בזמן אמיתי, מבחינתם הם עשו עוד תרגול מפני שלא נפל שום דבר לידם.
לוי שפרן: מי שנכנס לפאניקה הם ההורים ולא הילדים.
לוי שפרן: בבית הספר שאת ציינת היה מקרה מיוחד, המקרה המיוחד הוא שלפני כחודש רעדה שם הקומה העליונה מסיבה לא ברורה, שלחנו לשם מהנדס ואמר שהכל בסדר, הטיל עשה רעש גדול ולא שמעו את האזעקה, שלושת הדברים האלה יצרו יחד בבית הספר הזה איזו שהיא בועה של פחד.
לוי שפרן: בבית ספר המרוחק כמאה חמישים מטר משם, ישנם עוד שני בתי ספר, כשלושה-ארבעה אחוז מהילדים הלכו הביתה.
סופה לנדבר: אני מבקשת לשמוע על מצב האזעקה מהתושבים.
סופה לנדבר: אנחנו ראשית ניתן את זכות הדיבור לאלה שנפגעו ולאלה שנמצאים בעצם בחרדה, ואני חושבת שזו לא בושה להגיד, אנשים נמצאים בחרדה.
סופה לנדבר: היינו בשישי שבת בשדרות ובכפר קאסם, ואני רוצה להגיד שההרגשה שלנו היא מאוד קשה, וכאשר נופלים שם קאסמים ורקטות זו הרגשה מאוד מאוד לא פשוטה, ואני רוצה לשמוע מהתושבים מה קורה כאן, איך אתם שומעים את האזעקה?
סופה לנדבר: אנחנו מבקשים לשמוע איך אתם מרגשים עם זה שנאמר שהילדים מוכנים בבתי הספר ובגנים, ומה דעתכם על הערכות המוסדות וכל הגורמים בשעת הצורך.
תושבת אשקלון: (דבריה מתורגמים מרוסית) יצאתי למכולת, אני גרה ברמת אשכול.
תושבת אשקלון: כשחזרתי חטפתי ממש הלם, זה קרה באותה חצר איפה שנפל הטיל, לגבי שאר הדברים אני לא זוכרת דבר כי מיד לקחו אותי לבית החולים, בית החולים הוא סיפור בפני עצמו.
תושבת אשקלון: כל מה שקרה בדירה לאחר האירוע אני לא זוכרת כי הייתי בלי הכרה ולקחו אותי עם אמבולנס לבית החולים.
סופה לנדבר: מס רכוש לא היו אצלך?
תושבת אשקלון: כששוחררתי מבית החולים, לא ברור לי אם היו ממס רכוש או לא היו ממס רכוש, אני ממש לא יודעת כלום.
תושבת אשקלון: אבל בכל שברי הזכוכיות ובכל החפצים השבורים אף אחד לא נגע, שום דבר לא קרה, הבטיחו לי שיסדרו אבל שום דבר לא קרה מאז.
תושבת אשקלון: רק אתמול התחילו לסדר,הרכיבו זכוכיות לחלק, אך שאר החלונות פתוחים לגמרי וזה יוצר בעיה.
תושבת אשקלון: אני שוכרת את הדירה ביחד עם המדינה.
תושבת אשקלון: כאשר נפל הטיל כל הגדר התפרקה, ואני גם חושבת שאף אחד לא מתכוון לסדר את הגדר.
תושבת אשקלון: חוץ מאלכס סולטנוביץ, שהוא מנהל המתנ"ס, אף אחד לא התייחס ואף אחד לא עזר, אף אחד לא פנה אלי, אף אחד לא שאל מה קורה איתי.
תושבת אשקלון: חוץ מאלכס סולטנוביץ לא היתה שום התערבות.
תושבת אשקלון: ביום ראשון הם הגיעו לעיריית אשקלון, ושם התחילו לשלוח אותי מחדר לחדר.
לוי שפרן: אני רק רוצה להזכיר שאלכס סולטנוביץ הוא מעיריית אשקלון.
תושבת אשקלון: בנוגע למס רכוש אני מנסה למצוא מילה עדינה, הם פשוט שלחו אותי ואמרו לי היינו אצלך, לא רצו לדבר איתי בכלל.
תושבת אשקלון: יש לי עצבים מאוד מאוד חזקים.
תושבת אשקלון: שירתתי בצבא בחיל הרפואה, אני אדם מאוד חזק אבל פה העצבים שלי התחילו להיחלש.
תושבת אשקלון: הילד שלי ישב מול המחשב ובנפילת הטיל הילד עף לחדר אחר ולא שמעתי לא אזעקה ולא דבר אחר, האזעקה בכלל התחילה לפעול למחרת, וזה היה הלם חיי.
תושבת אשקלון: אם הפגיעה היתה נפשית בלבד, אין אמבולנס מיד, הרגשתי כמשותקת ובזמן שזה קרה התחננתי לאנשי מגן דוד אדום כדי שיכנסו לחדר ושיתנו לי עזרה, והם אמרו לי שאם אף אחד לא נפגע פיזית והוא נמצא במצב של חרדה אז לא מגיעה עזרה למשפחה ולאלה שלא שנפגעו פיזית.
אפרים קרני: אחרי כמה דקות האירוע זה היה?
סופה לנדבר: אני אומרת שלא נחפש כאן ראשים אנחנו נחפש איך לתקן את המצב כדי שהמצב יהיה תקין.
אפרים קרני: אני לא יודע את מה לתקן כי זה נשמע כועדת חקירה, ולא כך.
סופה לנדבר: אל תתן לנו ציונים, אני לא שמעתי שיש כאן חקירה בזמן שהתושבים פונים לכנסת, אם אתה מעניק לזה את ציון החקירה, אז אנחנו חוקרים, לא יתכן בזמן מלחמה, וכאן נופלים טילים, לא יתכן שאנשים לא מקבלים עזרה, איזו חקירה אתה רואה?
סופה לנדבר: ועדת פניות ציבור הגיעה עם רוח טובה כדי לעזור ולשמוע, אני לא רוצה לספר כאן את מה שקרה במלחמת לבנון השניה, היה מצב קטסטרופלי ואנחנו בכנסת פעלנו, ואת מוקד 106 אי אפשר היה להשיג, אני לא רוצה לומר לכם כי אני לא רוצה להכתים איש, אם אנחנו החלטנו להגיע לכאן זה מכיוון שהתושבים פנו אלינו, וכנראה שהם לא קיבלנו את העזרה מהמקום שהיו צריכים לקבל, אני שוב אומרת ומדגישה, אני לא רוצה לחפש ראשים, אבל אזרחי מדינת ישראל צריכים להיות בטוחים.
שמעון לרנר: באיזו קומה ?
שמעון לרנר: ראשונה, אני הייתי אצלה בבית.
סופה לנדבר: היא היתה בלי הכרה אז יכול להיות.
שמעון לרנר: אין לי טענות אליה, היא לא הרגישה טוב, אבל אני הייתי שם.
תושבת אשקלון: (דברי המתורגמים ע"י יו"ר) אני מדברת על כך שמס רכוש נלחמו איתי על כל גרוש בזמן שאני אם חד הורית, ואתם מבינים שמה שקורה כאן כאשר בית נפגע ואני נפגעתי.
תושבת אשקלון: כל דבר אני משיגה עם עבודה קשה ביותר, ואני חושבת שצריכים להתייחס לזה.
אולגה שימן: ביום ראשון בשעה 08:45, בשכונת הסיטי לא שמענו אזעקה, לא שומעים כלום, אני יושבת בשעה 08:45 בסלון ופתאום אני שומעת.
אולגה שימן: והנה הבאתי רסיסים שמצאתי במרפסת שלי.
לוי שפרן: באיזו כתובת את גרה בסיטי?
אולגה שימן: בשילה 9.
אולגה שימן: בשעה 08:45 נפל קסאם, אין אזעקה, אני ישבתי בסלון, קסאם נפל מול המרפסת של הבית שלי, אני נכנסתי לשירותים, לא הבנתי מה קורה, חטפתי הלם, אני חרדתית, אני אחרי תאונת דרכים.
אולגה שימן: עד שהבנתי מה קורה, התחלתי להתקשר למגן דוד אדום, הם שאלו שאלה, את בחרדה?
אולגה שימן: עניתי כן, הם אמרו "אין לנו עכשיו אמבולנסים פנויים", בסדר, אני מנסה לצאת למרפסת לקרוא למשטרה, החלונות שבורים, התריסים נפלו, אני בקשתי מהמשטרה שיעלו אלי הביתה.
אולגה שימן: אף אחד מהעירייה לא היה שם, מי היה שם בעירייה בזמן נפילת הקסאם?
סופה לנדבר: ואת התקשרת למוקד 106?
אולגה שימן: התקשרתי קודם לשאול אם יש אזעקה, אתמול אמרו לי שיש כבר אזעקה, אזעקה עדיין לא מופיעה.
אולגה שימן: התקשרו כמה פעמים מהשכונה, הם ענו כן יש אזעקה, מה יוצא כעת?
אולגה שימן: לנו נדמה שיש אזעקה אז אנחנו מוגנים, אם שוב נופל קאסם, אנחנו לא מוגנים ואין לנו אזעקה, זה ראשית.
אולגה שימן: עד היום לא היה לי אצלי מס רכוש, רק היום התקשרו, באותו יום כעבור עשר דקות נסעתי לבית ספר אורט, קיבלתי שוק עוד יותר חזק ממה שהיה.
לוי שפרן: מתי היית בבית הספר?
אולגה שימן: באותו היום, אחרי רבע שעה, כשנפל הקאסם אני כמעט עפתי חמישה מטר מהחלון, לא רציתי לנוסע לבית החולים, אני גם אמא חד הורית, אני לא רציתי להשאיר אותו בבית הספר.
אולגה שימן: דבר שני, כשנכנסתי לבית הספר, ראיתי ילדים עומדים ליד השער, נשמעת אזעקה, וניסו להכניס את הילדים למקלט, המורים צועקים אל תכניסו לפה ילדים, אין מקום, אין אוויר, אז מה יוצא?
אולגה שימן: לא ההורים אשמים, חצי נכנסו, השאר נשארו בחוץ, הילדים בוכים, מורים בוכים הם לא יודעים מה לעשות, אזעקה "צבע אדום", היה ממש בלגן, אני מבקשת לשאול מי מהעירייה היה ליד הבית שלנו?
אולגה שימן: מי היה באותו יום?
אולגה שימן: מי שאל אם אנחנו צריכים עזרה, אין לנו חלונות, הכל שבור, מי נכנס ושאל האם יש לכם איפה לישון, אני אם חד הורית, יש לי 100% נכות, מי שאל אותי יש לך איפה לישון?
אולגה שימן: האם אתם צריכים עזרה?
אולגה שימן: אף אחד לא היה עד היום.
אולגה שימן: אלכס סולטנוביץ לא מעוניין שאני אומר משהו, אבל הוא רק התקשר ושאל אם אני צריכה עזרה.
לוי שפרן: בגלל שהוא העירייה.
אולגה שימן: לא משנה, אתם לא עירייה?
סופה לנדבר: לוי שפרן, אנחנו ניתן לך לענות, אנחנו רוצים לדעת איך אנחנו נערכים, אם חלילה וחס יקרה שוב המקרה.
תושבת אשקלון: (דבריה מתורגמים מרוסית) אני גרה בקומה ראשונה בדירה עם חלונות שנשברו אצלי בבית.
תושבת אשקלון: קיבלתי יחס טוב מהעירייה, תיקנו לי בתוך יום את החלונות, ואת הגג תיקנו גם כן.