GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
משה בר סימנטוב: יכול להיות שבניהול צריך היום אחרי שהנסיון שנצבר ללמוד איך אנחנו משפרים את שיטת ההתקשרות עם המפעיל, אני חושב שמיותר להוסיף על מה שנאמר על ידי המנכ"לית ועל ידי השר בנושא הזה.
משה בר סימנטוב: יש פעולות שצריכות להילקח על מנת לשפר את השירות, ויש שיפור שירות שהוא טבעי.
משה בר סימנטוב: כיום כולם מדברים על דימונה ורחובות כעל שירותים מופלאים.
משה בר סימנטוב: אני זוכר תקופות שהיו מדברים אחרת לגמרי.
סופה לנדבר: הכל עומד בהשוואה.
משה בר סימנטוב: בדיוק, הכל עומד בהשוואה.
משה בר סימנטוב: השרות הזה בהשוואה למה שהיה הרבה יותר טוב, ויש אפשרות גם לשפר אותו.
משה בר סימנטוב: גם השירות הזה בנגזרת הצרה שלו הולך ומשתפר, ובעזרת פעולות נוספות בניהול שיהיה אפשר לבצע גם עם ההתקשרות עם הזכיין ועם המוסד לביטוח לאומי יצטרך שיתוף פעולה מצידנו, הוא בוודאי יקבל את זה.
משה בר סימנטוב: אפשר לשפר את השרות, ולתת שרות יותר טוב.
משה בר סימנטוב: אבל מלכתחילה בפאזה שהיא כולה שיפור השרות.
משה בר סימנטוב: אנחנו לא לקחנו משהו ושינינו אותו, אנחנו הוספנו נדבך חדש והנדבך הזה יש לו תקופת למידה שלו ויש למערכת תקופת למידה איך משפרים את השרות בצורה שוטפת כל הזמן.
סופה לנדבר: כדי להיות הגונים ניתן לנציגת צפת להגיד מספר מלים.
סופה לנדבר: לא בכוונתנו להפיל הכל על צפת, בגלל שלדעתי ההחלטה היתה לקויה.
סופה לנדבר: עובדים שם 100 אנשים והם בני אדם, הזכיין זכה במכרז, לא עשה שום דבר שהוא עובר על החוק, להיפך, הוא זכה.
סופה לנדבר: כנראה את האשמה צריך להטיל על אותם אלה שבנו את המכרז, והתנאים של המכרז.
סופה לנדבר: ועל חוסר החשיבות - - - כבוד השר, מאחלים לך הצלחה, תודה שבאת.
יצחק הרצוג: אני מציע סיור במוקדים, אסתר.
סופה לנדבר: לקראת הישיבה הבאה נרצה לשמוע ממך איך בכל הסניפים החליטו על דוברי רוסית - -
יצחק הרצוג: דיברנו על דוברי רוסית, אמהרית ודוברי ערבית שאין בסניפים, לא חסרים הרבה מאוד נושאים שמחייבים טיפול.
סופה לנדבר: הנושא הזה מחייב טיפול.
אלינה שלשוב: אני אחראית על המקצועיות וייעוץ מקצועי בצפת.
אלינה שלשוב: המוקד שלנו ברחובות, זה מוקד שקיים עשר שנים כדי לאפשר ניצול מלא של זכויות למבוטח.
אלינה שלשוב: כמובן לפנות את הפקיד בסניף, ולאפשר לו לעבוד על התיקים זאת המטרה הראשונית.
אלינה שלשוב: אנחנו הוכשרנו לעזרה מלאה בסניף, ואנחנו יכולים לתת טיפול מיידי.
אלינה שלשוב: יש לנו את הכלים, יש לנו את ההכשרה.
אלינה שלשוב: אני רוצה לתת כמה טיפים מקצועיים מבחינת האוכלוסייה.
אלינה שלשוב: רוב האוכלוסייה שפונה אלינו זה נכים, הבטחת הכנסה, זיקנה וכאלה.
ליאון פלג: ניידות מה איתם?
אלינה שלשוב: היא אחוז מאוד קטן מכלל האוכלוסייה, לכן אני מתייחסת לניידות ככלל האוכלוסייה.
אלינה שלשוב: אנחנו מדברים כאן על המענה בצפת אנחנו מדברים כאן על המענה בצפת, שלמעשה בהבנה בסיסית של החוק הם לא מבינים אותו.
אלינה שלשוב: אני מצטערת, חוק נכות לא מובן, חוק נפגעי עבודה לא מובן, חוקים פשוטים אני קוראת להבטחת הכנסה, זיקנה, אמהות וכאלה, פתאום כך מפורסם בתקשורת, זה מפורסם בצורה מסוימת, המוסד עושה עבודה נפלאה מבחינת פיצויי זכויות.
אלינה שלשוב: אתר אינטרנט, חוברות מידע, חוברת הסבר, פקידים בסניף.
אלינה שלשוב: הם לא מצליחים קצת תשומת לב שצריכים הנכים, נפגעי עבודה וכמובן הבטחת הכנסה, זיקנה, זיקנה עם השלמת הכנסה, האוכלוסייה שלמעשה נפגעת ולא ממצה את הזכויות שלה, אני רוצה לחדד את העניינים האלה.
אלינה שלשוב: המוקדים שלנו דימונה ורחובות כאחד, הוכשרנו, ויכולים לתת מענה מקסימלי מבחינת מקצועיות ולאפשר ניצול מלא של זכויות המבוטח, גם לאוכלוסייה דוברי שפות מכל המגוונים.
יניב רונן: בעניין מה שאמר נציג האוצר, הקמת המוקד בצפת לא היתה יצירת שרות חדש, אלא הרחבה של שרות קיים, הדבר הזה נאמר במפורש במכרז שבו זכתה החברה.
משה בר סימנטוב: זה לא במקום, זה בנוסף.
יניב רונן: לגבי ההפעלה של המוקד בצורה של OUT SORCING על ידי חברה קבלנית.
יניב רונן: כל הנושא של האם השרות הטלפוני הוא שרות שמתאים להפעלה בצורה כזאת לא נבחנה, אפילו דבר בסיסי כמו סקר שביעות רצון לגבי שני המוקדים הישנים, הדבר הזה לא נעשה.
יניב רונן: השאלה של הפקדת מידע פרטי ואישי על ידי כלל אזרחי המדינה בידי חברה פרטית ומה ההשלכות שלו לא נבדק.
יניב רונן: האם לחברה פרטית יש יתרון יחסי בנושא הביטוח הלאומי מול עובדי הביטוח הלאומי או עובדי כוח אדם שמנוהלים על ידי הביטוח הלאומי.
יניב רונן: השאלה הזאת לא נשאלה ולא נבדקה.
משה בר סימנטוב: נשאלה ונבדקה, זאת היתה שאלת היסוד והכרעה מאוד ברורה לנושא.
יניב רונן: כנראה שהבדיקה לא היתה מספיק טובה.
משה בר סימנטוב: אתה הקובע?
יניב רונן: על סמך התוצאות.
יפעת סולל: השרות שניתן לא ניתן.
משה בר סימנטוב: התוצאות אתה בודק לעומת האלטרנטיבה.
משה בר סימנטוב: האלטרנטיבה היתה הרבה פחות טובה.
יפעת סולל: אולי לא יקבלו את האלטרנטיבה מהר, אבל שיקבלו תשובות.
משה בר סימנטוב: יש תשתית שאפשר לשפר את רמת השרות, לעומת תשתית שברגע שאתה קובע אותה, אתה מקבל רמת שרות שאתה תקוע איתה ואתה לא יכול לשפר אותה.
יניב רונן: אמשיך ואשווה פעולה אחרת שנעשית במשרד ממשלתי אחר, שזה משרד הפנים שמוקם שם היום גם מוקד טלפוני בשיטה חיצונית, על ידי חברה חיצונית, זה מכרז שנמצא בהליכים.
יניב רונן: שם בדקו את אופי השיחות, וגילו ש-77% מהשיחות שמתקבלות במוקדים הקיימים של משרד הפנים אלה שיחות או בעלי אופי טכני של מידע כללי, או בקשות לתעודות שבמשרד הפנים קיים הרבה, ורק 23% מהשיחות אלה שיחות בנושאים פרטניים ואישיים.
יניב רונן: מה שהם עשו, יגיע אדם למוקד, אז יראו מה אופי הפנייה, לפי זה ינתבו אם הפנייה היא באמת טכנית או כללית יטפל בזה המוקד של החברה הפרטית, אם זאת פנייה שמצריכה כניסה לפרטים האישיים של בן האדם, אז יועבר לנציגי משרד הפנים.
יניב רונן: האם מודל כזה מתאים גם למוסד הביטוח הלאומי, אני לא יודע.
יניב רונן: אני חושב שזה דבר ששווה בדיקה.
יניב רונן: עכשיו כשהחברה זכתה לעוד תקופה נוספת, יכול להיות שזאת הזדמנות לבדוק את העניין.
ירון צרפתי: אנו רוצים להגיד תודה ליניב רונן, שעשה עבודה נהדרת בכל החומר שהציג עד היום.
יפעת סולל: אני חושבת שמאוד חשוב לצאת מפה עם איזושהי אמירה שאומרת, ברור לנו שהנושא הזה של ההפרטה הזאת נעשתה ללא מחשבה, ואסור להמשיך אותה באופן רץ רק מכיוון שזה נעשה.
יפעת סולל: אני באמת מברכת את המנכ"לית על כך שנעשית עכשיו בדיקה עניינית.
יפעת סולל: אני חושבת שחמור מאוד, לא רק לחשוב על זה במונחים של שיפור המצב הקיים, אין ולא יכולה להיות אפשרות של שיפור המצב הקיים, המוקד הזה עוסק בנושאים מאוד מורכבים מאוד אישיים שמתייחסים להרבה מאוד חוקים.
יפעת סולל: אמרה כאן החברה מרחובות, שיש פה חוקים קלים שבמוקד בצפת לא מצליחים להבין אותם.
יפעת סולל: חוק הביטוח הלאומי אולי החוק הכי מורכב בספר החוקים הישראלי.
יפעת סולל: ודאי שבמוקדים בצפת לא יכולים להבין אותם, ולא כאנשים שהם אנשים לא טובים, כי החוקים האלה מצריכים הכשרה ארוכה ומורכבת, לא יכול להינתן שרות חוץ טוב בביטוח הלאומי.
סופה לנדבר: שמעתי שלוקח שמונה עד עשר שנים לוקח הזמן ללמוד את כל החומר כדי לתת תשובה ברמה מקצועית.
סופה לנדבר: נראה שההחלטה על הפרטה היתה חפוזה.
סופה לנדבר: צר לי להוסיף שזה דומה לי, לפחות בדמיון שלי, אני משווה את ההפרטה הזאת עם ההפרטה שנעשתה על ידי ממשלת ישראל בתכנית ויסקונסין, כאשר נעשה נגרם נזק עצום לאותם אזרחים שמקבלים עבור שעות וההכרחה לעבוד דרך החברות האלה.
סופה לנדבר: מדינה וממשלה נורמלית בנויים בצורה אחרת.
סופה לנדבר: כאשר נבנה המכרז הזה וההפרטה היה צריך להיות גם חסכון של כסף, וגם שרות יותר טוב ורחב ויותר עמוק ונכון יותר.
סופה לנדבר: אסתר דומיניסיני, אנחנו מברכים אותך עם כניסתן לתפקיד.
סופה לנדבר: נקיים בעוד מספר חודשים ישיבה.
סופה לנדבר: בישיבה הזאת אנחנו רוצים לקבל תשובות יותר ברורות, ויותר נכונות, ויותר מספקות אותנו.
סופה לנדבר: בהזדמנות אני רוצה לומר לך אנחנו מבקשים לעשות איתך ביקור באחד הסניפים, ביקרנו באשדוד, בסניפים של הביטוח הלאומי, אנחנו רוצים להגיע לאשדוד יחד איתך.
סופה לנדבר: אנחנו נסכם את התאריך, שם מתוך 50 עובדים רק עובד אחד דובר רוסית באשדוד.
סופה לנדבר: זאת עיר שבנויה על קליטת עלייה, יש שם ליקויים רבים בגלל חוסר השפה.
סופה לנדבר: אני מבקשת שתהיי מוכנה לכך שתגיע פנייה.
סופה לנדבר: אני רוצה לסיים את הישיבה, תוך מספר חודשים נקיים ישיבה חוזרת, אז יהיו לנו תשובות יותר ברורות.
סופה לנדבר: אני פותחת את ישיבת הוועדה לפניות הציבור בנושא פניות ציבור של תושבי מגורונים משכונת הארגזים בתל-אביב.
סופה לנדבר: זאת ישיבת המשך לישיבת הוועדה שהתקיימה בנושא ב-6 בנובמבר 2007.
סופה לנדבר: שמעתי שהיה מכרז כי לא כל מי שרצה להיכנס, יכול היה להיכנס.
מריה מוסקוליוב: בוודאי.
מריה מוסקוליוב: היינו צריכים להיות אקדמאים, אומנים עם שני ילדים.
מריה מוסקוליוב: עשו לנו ממש מבחן כדי להיכנס לגור שם.
קריאה: מי עשה את המבחן?
מריה מוסקוליוב: לפי התעודות שלנו.
מריה מוסקוליוב: הבאתי את התעודה.
מריה מוסקוליוב: בעלה של טוניה הוא צלם, בעלי זיכרונו לברכה היה פסנתרן ידוע.
מריה מוסקוליוב: היו שם גם ציירים וגם רופאים.
מריה מוסקוליוב: שמחנו מאוד להיכנס ואכן נכנסנו.
מריה מוסקוליוב: אחרי שנתיים התחלנו לדאוג ולשאול מה העתיד שלנו כי החוזה שלנו מסתיים.
מריה מוסקוליוב: פנינו לעמידר ולמשרד הקליטה אבל אף אחד לא יכול היה לתת לנו תשובה.
מריה מוסקוליוב: יום אחד בא קבלן, שם את המשרד שלו וכעבור כמה ימים קיבלנו הזמנה למשפט מחברת עמידר ללא רשות להתגונן.
מריה מוסקוליוב: תבעו אותנו בתביעה שאנחנו גרים באופן בלתי חוקי וכי אין לנו חוזה.
סופה לנדבר: לא מאריכים את החוזה.
מריה מוסקוליוב: לא.
מריה מוסקוליוב: זה החוזה שהיה לנו עד עכשיו ביד.
מריה מוסקוליוב: קיבלנו את ההזמנה למשפט והיינו צריכים לקחת עורך-דין, לשלם הרבה מאוד כסף כדי שהוא יכתוב לנו כתב הגנה ושהוא ישיג לנו דחייה.
מריה מוסקוליוב: אחר כך חלק מהאנשים המשיכו את המשפט.
מריה מוסקוליוב: לגבי גברת טוניה, עמידר משכה את התביעה שלה בחזרה למרות שאנחנו לא יודעים למה.
מריה מוסקוליוב: עשו הכל בלי להודיע, כאילו אנחנו פושעים וגנבים.
מריה מוסקוליוב: מה שהכי מעניין הוא שסביבנו גרים פולשים שאף פעם לא היו רשומים בטאבו, אבל כולם מקבלים דירות מהקבלן אבל אנחנו פשוט לא קיימים.
סופה לנדבר: מה אתם מבקשים היום?
מריה מוסקוליוב: אנחנו רוצים להיות תושבי השכונה.
מריה מוסקוליוב: אנחנו גידלנו את הילדים שלנו בשכונה הזאת ועכשיו הילדים שלנו אחרי צבא ואחרי לימודים.
מריה מוסקוליוב: אנחנו לא מבינים למה אנחנו לא תושבי השכונה.
מריה מוסקוליוב: אם היינו מטעם עמידר, למה עמידר תבעה אותנו?
סופה לנדבר: זה שאתם תושבי השכונה בהגדרה, איזה זכות זה נותן לכם?
מריה מוסקוליוב: שאנחנו תושבי השכונה.
מריה מוסקוליוב: לפי המכרז ולפי התנאים שהיו כתובים במכרז צריך לספק דירות לכל תושבי השכונה.
עובדיה גולסטני: נעשה כאן עוול לתושבים האלה.
עובדיה גולסטני: אני רואה את התגובות של כל האנשים שיושבים כאן – נציגי משרדי הממשלה – והתחושה שלי היא שכולם מבינים שמשהו כאן לא הגיוני, לא צודק, לא סביר, אבל כל אחד זורק את זה על השני ואומר שזה לא הוא אלא זה המינהל, והמינהל אומר שילכו למשרד השיכון.
עובדיה גולסטני: כל אחד מנסה להתנער.
עובדיה גולסטני: עיריית תל-אביב בכלל שואלת מה רוצים ממנה כי היא בכלל לא בעניין והיא לא ניהלה.
עובדיה גולסטני: זה שילוב של כל המשרדים וכולם צריכים לקחת את האחריות כי בלי שכולם ייקחו את האחריות ויקבלו החלטות לא יהיה כאן שום דבר.
עובדיה גולסטני: כל אחד צודק במה שהוא אומר, אבל הפתרון הוא רק בהתארגנות של כולם.
עובדיה גולסטני: זאת אומרת, מי שמנהל היום את הפרוייקט בשכונת הארגזים זה מינהל מקרקעי ישראל, הוא פרסם את המכרז והוא אחראי לכל המכרזים ביחד עם עיריית תל-אביב אבל המינהל בהחלט עומד בפרונט.
עובדיה גולסטני: בהתחלה לא התייחסו למגורונים ואמרו שכל תושבי השכונה, אחרי כן אמרו למעט תושבי המגורונים ואמרו זאת בצורה מאוד מפורשת.
יעקב אפרתי: אתה סתם מנפח להם את המוח.
עובדיה גולסטני: אני לא עושה זאת.
עובדיה גולסטני: אני אומר לך מה אתה אומר במכתב שלך, ואני קראתי אותו.
עובדיה גולסטני: בשני המכרזים הראשונים אמרו לפנות את כל המתחם ולא הייתה שום הסתייגות.
עובדיה גולסטני: אני דיברתי בזמנו עם סגן השר אלי בן-מנחם והוא אמר לי שהוא דאג שהם ייכנסו ושאל מי הוציא אותם.
עובדיה גולסטני: אלי בן-מנחם אמר לי שהוא לא יודע מי הוציא אותם.
עובדיה גולסטני: זאת אומרת, הם היו בפנים.
עובדיה גולסטני: הם רצו שהמכרז יהיה יותר אטרקטיבי ליזמים ואמרו שאותם נוציא.
עובדיה גולסטני: יש עוד נקודה חשובה.
עובדיה גולסטני: הם הגיעו לשכונה בשנת 1991.
עובדיה גולסטני: לפי המכרז, אם הם לא היו באים עם חוזה, אם הם היו פולשים, הם היו מקבלים דירות.
עובדיה גולסטני: זאת אומרת, עד 1994 מי שהיה חכם היה אומר שהוא לא רוצה, שהוא הולך ובונה לו שם צריף בלי רשיון ובלי מכרז, הוא היה נכנס לפרוייקט והוא היה זוכה לפי המכרז בדירה, ב-50 אלף דולר.
עובדיה גולסטני: על זה בכלל אין מחלוקת.
סופה לנדבר: בישראל נותנים פרס למי שעובר על החוק.
עובדיה גולסטני: הבטיחו להם.
עובדיה גולסטני: יש אנשים שהם נציגי הממשלה שמוכנים לבוא ולהעיד שהדברים האלה נכונים.
עובדיה גולסטני: אנחנו ביררנו את הדברים האלה.
עובדיה גולסטני: זה לא מישהו שלא הבין, שאמרו לו והבטיחו לו.
עובדיה גולסטני: אני חושב שיש כאן כמה וכמה פתרונות.
סופה לנדבר: דיברתי היום עם שר הבינוי והשיכון ואני חושבת שאחרי כן תהיה אצלו בישיבה.
סופה לנדבר: הוא אמר שהוא לומד את העניין.
סופה לנדבר: נתתי לו גם מסמכים.
סופה לנדבר: אני חושבת שכולם מסכימים כאן שיש בעיה.
יעקב אפרתי: אין כאן בעיה.
עובדיה גולסטני: הכיוונים לפתרון יכולים להיות בכמה מישורים.
עובדיה גולסטני: הפתרון הכי הגיוני שאפשר זה להכליל אותם בתוך המכרז.
עובדיה גולסטני: אני קראתי את המכתב שלך.
עובדיה גולסטני: הארכה של חוזה הפיתוח נתונה לשיקול דעת של הנהלת המינהל והנהלת המינהל רשאית להציב תנאים כפי שהיא רוצה.
עובדיה גולסטני: הראיה שאתם לא עושים את זה באופן אוטומטי.
עובדיה גולסטני: מתכנסת הנהלת המינהל, דנה, מציבה תנאים ומחליטה, והיא הייתה בהחלט יכולה להציב ליזמים כל מיני תנאים ובין היתר יכללו אותם.
שרית קליין: אפשר להוסיף פינויים?
יעקב אפרתי: אתה לא מייצג אותם.
עובדיה גולסטני: אני מייצג את התושבים.
יעקב אפרתי: אם היית מייצג את הקבלן, היית אומר לו.
עובדיה גולסטני: בוודאי שהייתי אומר לו, אבל אתם הלקוח.
שרית קליין: אפשר לשנות את ערך הקרקע?
עובדיה גולסטני: כן, בוודאי.
עובדיה גולסטני: הוא הולך לקבל עוד אלף יחידות דיור נוספות.
סופה לנדבר: בשכונה יש פיתוח ובנייה.
סופה לנדבר: בפנים יש שכונה של קרוונים.
קריאה: בניינים.
קריאה: לא קרוונים.
סופה לנדבר: מגורונים.
סופה לנדבר: הם נמצאים במצב הכי טוב.
סופה לנדבר: בישיבה הקודמת מעמידר אמרו לי שהם לא יכולים לשפר את התנאים, לא יכולים לשפץ ולא יכולים לעשות כלום כי הם כאילו לא חוקיים.
יעקב ברוש: לא, לא אמרנו שהם לא חוקיים.
יעקב ברוש: אני גם לא מסכים עם הגברת ואני אעדכן קצת מבחינה היסטורית כדי ליישר את הדברים.
יעקב ברוש: בשנת 1991 עלו לשם 58 משפחות.
יעקב ברוש: ל-20 משפחות נמצאו פתרונות, אולי לא בקצב שהדיירים היו רוצים, בסדר גודל של ארבע-חמש משפחות לשנה.
סופה לנדבר: אבל הם הסכימו.
יעקב ברוש: הם הסכימו.
יעקב ברוש: נשארו בשכונה 38 משפחות.
יעקב ברוש: אנחנו לא הגשנו כנגד אף אחד תביעה בגלל החוזה או לא חוזה.
טוני בולוגונוב: אנחנו היינו במשפט.
יעקב ברוש: אני לא מסכים למה שאת אומרת.
טוני בולוגונוב: איך אתה לא מסכים אם אנחנו היינו במשפט?
טוני בולוגונוב: להביא לך את הקבלות?
יעקב ברוש: לא סיימתי את דבריי.
קריאה: הוא אומר שהמשפט היה על משהו אחר.
יעקב ברוש: אני הגשתי נגד הדיירים 17 תביעות משפטיות, 10 תביעות כספיות פלוס פינוי ו-10 כספיות.
יעקב ברוש: מי שלא עומד בתנאי החוזה, ולא בגלל שאתה גר שם או לא גר, מי שלא משלם את מה שנדרש ממנו – אם זה שכר דירה או חשמל – נגדו הוגשה התביעה.
יעקב ברוש: לא הוגשה תביעה בגלל שאת גרה שם.
טוני בולוגונוב: אני שילמתי כל הזמן.
קריאה: גם אני שילמתי.
קריאה: למה אתה אומר דברים לא נכונים?
עובדיה גולסטני: אני מכיר את התביעות.
יעקב ברוש: אתה מכיר את התביעות ואני התובע.
סופה לנדבר: הם אומרים שלא מאריכים להם את החוזה.
יעקב ברוש: הסברתי בפעם הקודמת ואני אסביר עוד הפעם בסבלנות.
יעקב ברוש: החוזה בנוי בצורה כזאת שהוא מתחדש מאליו כל שנה.
יעקב ברוש: החוזה כרגע בתוקף והוא מתארך ואין שום סיבה שלא נאריך אותו אלא אם יש הפרה יסודית של החוזה.
יעקב ברוש: כאשר יש הפרה יסודית, אנחנו צריכים לבדוק מה זה.
יעקב ברוש: בדרך כלל ההפרות כאן - חוץ מפולשת אחת – כולם גרים שם, זכאים, חלקם ותיקים, חלקם עולים, והם חיים שם למעשה לפי חוזה שמתחדש מאליו כל שנה.
יעקב ברוש: אנחנו לא ביטלנו שום חוזה, אין לנו שום כוונה לבטל חוזים אלא נהפוך הוא – כל דירה שמתפנית באזור גוש דן מוצעת לדיירים כאשר חלק משתפים פעולה ורוצים לבוא לראות את הדירות אבל האחרים אומרים לא, הם רוצים ללכת לפתרונות אחרים ולא לדירות חלופיות של דיור ציבורי.
יעקב ברוש: אני כעמידר לא אחראי לא על פינוי-בינוי ולא על מה שעושים שם בשכונה.
יעקב ברוש: אני יכול להציע פתרונות חלופיים של דירות ציבוריות כמו שעשינו עם כ-15 משפחות.
יעקב ברוש: נכון שעבור שלוש משפחות נרכשו דירות בגלל סיבה מאוד נקודתית וספציפית, אבל כל השאר עברו לדירות ציבוריות ו-10 משפחות גם קנו את הדירות.
יעקב ברוש: אני גם יכול לומר שבסך הכל מצב התחזוקה של הדיור הזה הוא סביר.
יעקב ברוש: הוא לא מן המשופרים בעולם אבל זה נכון לגבי כלל הדיור הציבורי.
סופה לנדבר: מי שהיה בישיבה הקודמת שמע את ההסברים של מנכ"ל עמידר שאמר שהיום בשטח הציבורי אין כמעט דירות.
סופה לנדבר: תוך כמה שנים עברו אותן 15 משפחות?
יעקב ברוש: הרבה שנים.
סופה לנדבר: אנחנו יודעים מה המצב בשטח.
ישראל שוורץ: אנחנו יודעים שאנשים בצורה הכי לגיטימית בעולם, כאשר הם רואים פתרון, חושבים אם הוא טוב להם או לא טוב להם.
ישראל שוורץ: מי שחושב שכאן יותר טוב לו מאשר פתרון אחר, נשאר במקומו.
ישראל שוורץ: אלה החיים.
סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו חיים במדינת חוק.
סופה לנדבר: אם בשטח מסוים יש מגורונים או בניינים מסוג זה או אחר, כאשר המינהל צריך לאשר את המכרז, צריכים קודם כל לחשוב איך מפנים את האנשים האלה.
סופה לנדבר: לא צריך להוציא את המכרז ואחר כך לחשוב ולהתכתב התכתבות בין המינהל לבין משרד השיכון.
סופה לנדבר: אני רואה שאין כאן אשמים אבל יש כאן בעיה של 50 משפחות וזאת בעיה מאוד מאוד רצינית.
סופה לנדבר: אלה אנשים שחיים במדינת ישראל והם אזרחי מדינת ישראל.
סופה לנדבר: לא יכול להיות שנשמע כאן שכל אחד מעביר את האשמה וזורק אותה אחד על השני.
סופה לנדבר: אלה לא אנשים שפלשו.
סופה לנדבר: אני זוכרת שבראשית שנות ה-90 כאשר העולים למדינה נתנו להם הפניות לקרוואנים.
סופה לנדבר: הייתי אז חברת מועצת העיר אשדוד ואתה זוכר את הישיבה.
סופה לנדבר: בן-אליעזר היה אז שר השיכון והוא אמר שהוא רוצה למחוק את הבושה.
סופה לנדבר: אמרו לאנשים שיש כמה פתרונות, אמרו להם שבנו שכונות באשקלון ובעוד מקומות, ומי שרוצה, שייסע לשם, יראה ואם ירצה, ייקח את הדירות, אבל מי שלא, ייתנו לו משכנתא מועדפת בסכום מסוים ובתנאים מסוימים – ולא תנאים רגילים – כי רוצים לפנות אותם.
סופה לנדבר: לא נשאר שם אדם אחד והיו אלף מגורונים.
סופה לנדבר: אני לא רוצה להתווכח מי אשם, אבל תסבירו לי מה אנחנו עושים את האנשים האלו.
סופה לנדבר: זה טוב לומר שיעברו לגוש דן, אבל אנשים בנו משפחה, הילדים הלכו לבית הספר במקום, סביב המקום הזה האנשים בנו את המקום שלהם.
סופה לנדבר: היום לומר להם שיסתלקו, אני לא מסכימה לזה.
סופה לנדבר: אנחנו מצפים שתיתנו לנו פתרון לאנשים האלה.
סופה לנדבר: אלה אזרחי מדינת ישראל.
סופה לנדבר: זה בדיוק מה שקורה בשדרות רק בפן אחר.
סופה לנדבר: אנחנו מפקירים את האנשים שחיים במדינת ישראל.
יעקב אפרתי: אף אחד לא מפקיר.
יעקב אפרתי: כמו שאמרת, היה פרוייקט מגורונים שהיה מגורים זמניים.
יעקב אפרתי: לכולם היה ברור שהם נכנסים לשם בשכירות, בחוזים, בתשלום, על בסיס תקופה זמנית עד שיהיה הדיור הקבוע.
יעקב אפרתי: הדיור הקבוע לא ניתן בחינם ואל תשלו אף אחד שמישהו מקבל דיור בחינם אלא כל אחד על פי מצבו האישי מקבל סיוע ומתארגן ורוכש דירה.
יעקב אפרתי: מי שלא רוכש והוא זכאי לדיור ציבורי, מקבל דיור ציבורי ברמה של דיור ציבורי כפי שהיא והוא משלם שכר דירה בדיור הציבורי.
יעקב אפרתי: זאת הקבוצה, זה הפתרון והוא לא קשור למכרז ולא יכול להיות קשור במכרז.
יעקב אפרתי: חבל שמשלים את הציבור והם נשארים במקום כאילו יצא להם מזה משהו אחר.
יעקב אפרתי: לא יצא להם משהו אחר.
יעקב אפרתי: הדבר היחידי שיכול להיות זה חובתו של משרד השיכון שהוא לוקח את זה על עצמו.
יעקב אפרתי: זה סיכום שעשינו את מנכ"ל משרד השיכון.
יעקב אפרתי: המשרד לוקח על עצמו לפנות את המגורונים האלה כמו שהוא פינה את כל המגורונים בארץ.
יעקב אפרתי: כל אחד ילך לפתרון שמגיע לו.
יעקב אפרתי: זה לא קשור למכרז וחבל שאתם קושרים את זה למכרז.
יעקב אפרתי: זה שהשטח הזה בסופו של תהליך אחרי שיפונה יועבר לקבלן, זה לא קשור בכלל למכרז.
יעקב אפרתי: כאשר עושים מכרז קובעים מראש מה אנחנו נותנים וזה לא משנה מה היה בטיוטה א' או בטיוטה ב' או בטיוטה ג' כי יש כאלה שאומרים שבחלק מהטיוטות זה היה, אבל זה לא משנה בכלל.
יעקב אפרתי: בסופו של תהליך מפרסמים מכרז ומה שכלול במכרז, זה מה שיש.
יעקב אפרתי: המכרז הזה בגדול הוא קובע את ערך הקרקע.
יעקב אפרתי: עבור כל כמות הקרקע הזאת, אתם יודעים כמה שילמו הקבלנים?
דוד קשני: מיליון ו-250 אלף שקלים.
יעקב אפרתי: זה אומר שזה מה שזה שווה.
יעקב אפרתי: הם שילמו מיליון ו-250 אלף שקלים.
יעקב אפרתי: זה מה שהשוק מעריך כערך הקרקע.
יעקב אפרתי: אם אתה היית מבין בזה והיית מגיש הצעה, מן הסתם גם אתה לא היית מגיש יותר וכל אחד אחר היה לו זכות לקום ולהגיש הצעה.
יעקב אפרתי: נבחרה ההצעה שנתנה את המחיר הכי גבוה, כי זה הערך.
יעקב אפרתי: אפשר לחשוב שמישהו טעה אז, אבל אם מישהו היה באמת טועה, הייתה שם היום יצירת פאר, אבל בפועל אנחנו לומדים שהקבלן שזכה במכרז מתמודד בקושי רב מאוד מאוד כדי לקיים את המכרז.
דוד קשני: זה לא נכון.
דוד קשני: אתם לא נותנים לנו לדבר.
סופה לנדבר: אנחנו ניתן.
דוד קשני: אומר מנכ"ל מינהל מקרקעי ישראל דברים לא מדויקים.
סופה לנדבר: תן לו לסיים את דבריו ואחרי כן אתה תדבר.
יעקב אפרתי: אני לא חושב שאני טועה אלא אני חושב שאתה לא מבין.
יעקב אפרתי: זה המכרז.
יעקב אפרתי: זה מכרז פומבי וניתנת זכות לכל אחד להשתתף.
יעקב אפרתי: ביום שנקבע המחיר, זה מחיר הקרקע ואין בלתו.
יעקב אפרתי: לכן מי שחושב שאפשר כרגע במסגרת הרחבה כזאת או הארכה של הסכם הזה או אחר להכניס מטלות בסדר גודל של סכומים שהם גבוהים פי אני לא יודע כמה – אני לא יודע על כמה אתם מדברים כאן – אבל לפחות פי 10-20-30 ממה שהוא שילם, הוא פשוט טועה וחולם חלומות.
יעקב אפרתי: זה בלתי אפשרי בעליל.
יעקב אפרתי: הדבר היחידי שאתה יכול לומר הוא שמחר הקבלן הזה הולך, משאיר את הכל שם.
יעקב אפרתי: זה הדבר המקסימלי.
עובדיה גולסטני: יש לי הצעות קונסטרוקטיביות ואני אחר כך אפרט.
יעקב אפרתי: הן לא מעניינות אותנו.
מריה מוסקוליוב: את זה רואים.
מריה מוסקוליוב: זה ברור.
יעקב אפרתי: בסדר.
יעקב אפרתי: הן לא מעניינות כי הן לא ריאליות והן לא מציאותיות.
יעקב אפרתי: עורך-הדין הזה, אם הוא היה מייצג את הקבלן, הייתם שומעים מה הוא אומר אבל במקרה הזה הוא מייצג את המפונים, אז הוא יודע לומר הפוך.
מריה מוסקוליוב: מה ההבדל בינינו לבין האחרים שגרים במקום?
סופה לנדבר: אני רוצה לבקש שנשמור כאן בוועדה על תרבות דיון.
מריה מוסקוליוב: האחרים הגיעו לשם בשנות ה-70 ובשנת 1985 ואנחנו הגענו בשנת 1991 והם כולם מקבלים ואנחנו לא.
מריה מוסקוליוב: מה ההבדל בינינו לבינם?
יעקב אפרתי: ההבדל ביניכם לבין כל אחד אחר שלכם יש חוזה שמסדיר את ישיבתכם ואת התנאים.
מריה מוסקוליוב: אני הייתי במשפט וכתוב שאני פולשת ולכן יש לי משפט.
מריה מוסקוליוב: אני אביא לך את המסמכים.
מריה מוסקוליוב: תבעו אותי בגלל זה שאני גרה לא חוקי.
יעקב אפרתי: גברתי, לך יש חוזה עם עמידר שאומר שאת גרה בשכירות במגורים האלה, כאשר המבנים האלה הם מבנים זמניים.
סופה לנדבר: אני רוצה שנשמור על תרבות דיון.
סופה לנדבר: מישהו מדבר, תשמעו אותו ואחר כך תאמרו נגד או בעד.
משה גפני: נניח אני במקומם ונכנסתי למגורון בשנת 1991.
משה גפני: עשיתי חוזה שכירות עם עמידר.
משה גפני: אני משפחה, אני גר במקום הזה, והשאלה היא מה אני צריך לעשות היום.
יעקב אפרתי: אפשר להציע לך את רמת הסיוע האישי.
משה גפני: אני לא מדבר עליכם כמינהל דווקא.
יעקב אפרתי: לא כמינהל, כמדינת ישראל.
יעקב אפרתי: משרד השיכון מציע לך את רמת הסיוע לה אתה זכאי על פי המצב האישי שלך ואתה צריך להסתדר כמו כל האחרים.
יעקב אפרתי: מה ההבדל בין המגורונים האלה לבין 7,000 המגורונים שהיו בארץ?
יעקב אפרתי: מה ההבדל בין חוזה השכירות כאן לבין חוזה שכירות חופשי?
יעקב אפרתי: אין הבדל.
משה גפני: אני מדבר כמדינה.
משה גפני: כרשות המבצעת על כל שלוחותיה וככנסת.
משה גפני: יש מי שנכנס למגורון בשנת 1991.
משה גפני: אתם רואים את ראיית המקרו - בוודאי המינהל וגם משרד השיכון – ואתם צריכים את הקרקע בגלל שהיה לכם הסכם.
משה גפני: אבל יש אנשים.
משה גפני: יש גם מושג תלמודי שלפי דעתי הוא תופס גם בחוקי המדינה.
משה גפני: אדם גר במקום והוא גר במקום לא בגלל שהוא גנב אותו אלא בגלל שהעבירו אותו לשם ואמרו לו שיגור שם בחוזה שכירות.
משה גפני: אם אין להם פתרון אחר, מה לעשות?
ישראל שוורץ: אני ארגיז אתכם ואני מתנצל מראש.
ישראל שוורץ: האנשים האלה לא היו זכאי דיור ציבורי.
ישראל שוורץ: המשפחות האלה, ברובן המכריע, לא היו זכאי דיור ציבורי אלא להפך, הן נבחרו מתוך ראייה שאלה לא יהיו משפחות שזכאיות לדיור ציבורי, שאלה לא יהיו משפחות חלשות.
ישראל שוורץ: זאת הייתה אז התפיסה דווקא לגבי המתחם הזה.
ישראל שוורץ: זו הייתה הדרישה של עיריית תל-אביב וכך זה נעשה.
ישראל שוורץ: זה לא נכון לגבי שכונות קרוונים אחרים בהם חיפשנו את החלשים שבין העולים והוותיקים.
ישראל שוורץ: כאן זה נעשה בדיוק בגישה הפוכה והגישה הייתה להכניס לשם משפחות יותר חזקות ואני לא חושב שיש על זה ויכוח עובדתי.
ישראל שוורץ: האנשים האלה גרו שם עד היום וטוב שכך, ואין לי בעיה עם זה, 16 שנים בשכר-דירה מאוד מסובסד.
ישראל שוורץ: מעבר לזה.
ישראל שוורץ: מתוך הראייה שאתה אמרת שמדינת ישראל, וטוב שכך, לא נוהגת לומר נגמר חוזה ושולחת את האנשים לרחוב ומוציאה צו פינוי נגד המשפחות – אנחנו לא יודעים לעשות דברים כאלה ואני חי עם זה בשלום רב – אנחנו בעצם, למרות שעובדתית כמעט אף משפחה או רובן המכריע לא זכאים היום לדיור ציבורי, בגלל מה שאתה אמרת מציעים להם דירות בשיכון הציבורי שהן לא דירות פאר אבל זה מה שיש לנו.
מריה מוסקוליוב: אף אחד לא נתן לנו לראות ולו דירה אחת.
מריה מוסקוליוב: עד עכשיו לא ראיתי ולו דירה אחת.
משה גפני: הבנתי כבר את כל הסוגיה.
משה גפני: אני שואל האם הם מחר יראו את ההצעות שאתם מציעים להם.
משה גפני: נמצא כאן נציג מוסמך של משרד השיכון, נציג מוסמך של עמידר, המנכ"ל, והוא אומר שמחר מציעים להם הצעה.
מריה מוסקוליוב: 16 שנים האנשים מחכים.
משה גפני: אתם לא קיבלתם עד היום שום הצעה.
מריה מוסקוליוב: שום הצעה חוץ מהזמנה לבית המשפט.
משה גפני: אתם הולכים להציע להם הצעה.
סופה לנדבר: אני רוצה להקריא מה אתה אמרת בישיבה הקודמת.
סופה לנדבר: אמרת בישיבה הקודמת שאין לך פתרונות.
משה גפני: מותר לבן אדם לחזור בתשובה.
יעקב ברוש: גם אם תבעו אותך וזה לא היה בגין חוב כספי אלא בגין חוזה, ואת אומרת שכאילו רצו לגרש אותך משם או לפנות אותך, גם אם זה נעשה, ואני לא בטוח שזה נעשה, אני אומר לך שזה נעשה בטעות.
עובדיה גולסטני: זה לא בטעות.
עובדיה גולסטני: היה אינטרס לתת את זה ליזם.
יעקב ברוש: אתה אומר במלים אחרות שאני משקר.
יעקב ברוש: זה מה שאמרת.
עובדיה גולסטני: לא אמרתי את זה.
מריה מוסקוליוב: אני אומרת שהוא משקר.
מריה מוסקוליוב: אני אומרת שאתה משקר.
משה גפני: מר ברוש, אנחנו נמצאים בוועדה לפניות הציבור.
משה גפני: חברת הכנסת לנדבר מטפלת בבעיות ואני מפעם לפעם נכנס לכמה דקות כדי לעזור לה.
משה גפני: התביעה הזאת היא מול עיניי.
משה גפני: אתם תובעים על פינוי הנכס בגלל שהם נמצאים שם שלא כדין.
יעקב ברוש: לא.
מריה מוסקוליוב: שנתיים היינו בבית משפט.
משה גפני: מר ברוש, תכף תקרא.
משה גפני: אם אכן אני צודק, התביעה הזאת תבוטל.
יעקב ברוש: היא בוטלה.
יעקב ברוש: אני אומר שגם אם יצאה תביעה כזאת, היא יצאה בטעות והיא לא מגמתית.