GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סוניה בוגוסלבסקי: הם עושים הצלבה עם השם, הם חייבים לעשות את זה כי הם צריכים להעביר את זה לבן אדם, הם צריכים לזהות את הבן אדם, לאן להעביר את ה---
סופה לנדבר: את תהיי מוכנה לתת בעצם הדרכה לבנקים בגלל שבמקרים האלה, לפחות, אני לא יודעת, פנייה מבנק ישראל לבנקים, בגלל שבעצם הם צריכים לקבל איזה שהיא הדרכה.
סופה לנדבר: לא יכול להיות שהם---
סוניה בוגוסלבסקי: גברתי, יש היום חוק שאומר להם על איזה שם מותר להם לפתוח חשבון.
סוניה בוגוסלבסקי: זה חוק שנועד להתמודד עם איסור הלבנת הון.
סוניה בוגוסלבסקי: הם צריכים לפתוח את החשבון בהתאם לפרטים שרשומים בתעודת זהות.
סוניה בוגוסלבסקי: אם האנשים האלה יוסיפו את השם שלהם, אפשר לעדכן גם את הרשויות ברוסיה וגם את הרשויות בארץ, בשם המלא שלהם או בשני השמות, לא תיווצר שום בעיה.
סוניה בוגוסלבסקי: אני לא יכולה להנחות את הבנקים לפעול בניגוד לחוק.
סופה לנדבר: עכשיו הפנייה שלי לבנקים, אני מבקשת ש---
סוניה זגורסקי: (באמצעות מתרגמת): הבעיה שבמשרד הפנים לא מסכימים להוסיף את שם המשפחה השני בתעודת הזהות.
סופה לנדבר: אני מבקשת לשקול לבטל את העמלות שאתם גובים מפנסיה שמגיעה לתושבי ישראל, עד גובה 200 דולר, כמו שקיים הדבר כלפי רנטה שמגיעה מגרמניה, שאתם פטרתם אותם מעמלות ואם אתם מסוגלים לעשות, ואני חושבת שאתם מסוגלים, בגלל שכל הפנסיונרים האלה הם קליינטים של בנקים ואם אתם תעשו את זה, אתם פשוט תקבלו ברכה גם של הוועדה וגם של אותם פנסיונרים שמביאים אחריהם גם משפחות.
סופה לנדבר: זה לא רק חשבון של פנסיונר, זה של נכדים, זה של ילדים, אתם מרוויחים ותתנו לאנשים האלה, תעשו איזה שהוא אקט הומני, והוא מאוד מאוד הומני.
סופה לנדבר: אני לא יכולה לדרוש מכם, אבל אני יכולה לבקש.
סופה לנדבר: אנחנו נפנה לתקשורת ואנחנו נגיד שבנק ישראל אמר שעמלה 20 דולר זה עמלה שלא מקובלת, היא עמלה שהם יכולים לפנות לוועדה לפניות הציבור באמצעותנו---
שלומית אבינח: או לבנק ישראל ישירות.
סופה לנדבר: יהיה קשה להם.
שלומית אבינח: אתם מטפלים ברוסית במחלקה שלכם?
שלומית אבינח: כן, מטפלים.
סופה לנדבר: אז אנחנו ניתן כתובת וגם טלפונים.
סוניה בוגוסלבסקי: גם לבנקים עצמם אפשר לפנות.
פנינה טוקטלי: לנו יש מוקד מיוחד לדוברי רוסית והם מקבלים שם גם סיוע והנחיות והדרכה כשעוד אין להם פנסיה מה לעשות, איך לעשות, למי לפנות, מי בשגרירות.
פנינה טוקטלי: יש מוקד שממש מלווה את העולים מרוסיה, גם מרומניה, גם ממקומות אחרים, לכן אני חושבת שכדאי---
שלומית אבינח: אבל בבנק הדואר, אם פותחים חשבון, הם לא צריכים לשלם עמלה, זה פותר להם את כל הבעיה.
סופה לנדבר: מה זאת אומרת אתם נותנים הדרכה אם אין לו עוד פנסיה?
פנינה טוקטלי: אין לו פנסיה והוא חושב שמגיעה לו פנסיה, אז האנשים שלנו אומרים לו, 'תפנה למקום הזה והזה, תביא איתך את הניירות האלה והאלה', הם עוזרים לו כדי לעשות את ההליך הטכני.
סופה לנדבר: זה חשוב לדעת.
מיכל סגרי: יש מספר חינם, 1-800-213-141.
מיכל סגרי: לדוברי רוסית.
מיכל סגרי: או 02-6290447.
פנינה טוקטלי: הנחיה לגבי קבלת פנסיה, שאלות ומידע.
שלומית אבינח: אצלכם מי שפותח חשבון פטור מכל עמלה?
שלומית אבינח: ואיך פותחים אצלכם חשבון בבנק הדואר?
פנינה טוקטלי: בכל סניף דואר, הוא יכול גם להתקשר למספר הזה ולקבל סיוע.
אהרן קולב: גם העברה לשקלים פטורה?
פנינה טוקטלי: כן.
פנינה טוקטלי: היו"ר סופה לנדבר: אז אני חושבת שאם הם יכולים לעשות, אתם בוודאי ובוודאי תשקלו את זה בחיוב.
פנינה טוקטלי: אני רוצה להבהיר, בבנק הדואר זה שקלים, אין לנו חשבונות מט"חיים.
שלומית אבינח: הכסף מגיע בדולרים ואתם נותנים את זה בשקלים.
פנינה טוקטלי: נכון, אמרתי.
סופה לנדבר: הם גם צריכים לקבל את זה בשקלים.
קריאה: (באמצעות מתרגמת): הוא אומר שמדינות אחרות לא גובות עמלות, רק בישראל גובים עמלות על הפנסיה.
קריאה: הוא מדבר על כל העמלות שהבנק גובה באופן כללי.
סופה לנדבר: הוא חוזר על מה שנאמר כאן, הוא רק מציג את הפילוסופיה שלו והוא צודק בפילוסופיה שלו כשהוא אומר כמה כסף מרוויחים בנקים.
סופה לנדבר: אני לא חושבת שזה כסף רב כל כך לבנקים, אבל בגלל זה אני חוזרת על עצמי ואני אומרת שתשקלו את זה בחיוב לעשות.
סופה לנדבר: אם בכל המדינות מתייחסים לכסף הזה ככסף לא של רווחה, אני חושבת שאין שום סיבה שהבנקים לא יתייחסו לכסף שמגיע כמו שאתם מתייחסים לרנטה מגרמניה ואם בנק הדואר יכול לעשות את זה, אז בוודאי ובוודאי אתם.
סופה לנדבר: בנקים כל כך רציניים שיכולים לשקול את זה בחיוב לפטור את הפנסיונרים מהעמלות האלה.
סופה לנדבר: אני מחזקת את הבקשה שלי.
קריאה: (באמצעות מתרגמת): לפנסיונר לוקח הבנק כ-200 לשנה, עם כל העמלות מסביב.
סופה לנדבר: אנחנו נכבד את הבן אדם ואני אתרגם.
פונה: (רוסית).
סופה לנדבר: הוא חוזר על מה שאולגה הציגה לנו ואני לא אציג את זה שוב.
סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו נקצר.
סופה לנדבר: אני מבקשת בכל שפה של בקשה, מבקשת.
סופה לנדבר: אני לא יכולה לדרוש, אבל אני מבקשת להתייחס לכסף של הרווחה, שנכנס מקרנות של רוסיה ומדינות חבר העמים כמו שאתם מתייחסים לרנטה.
סופה לנדבר: תעשו את זה, זה יקבל הד בתוך הקהילה של יוצאי מדינות חבר העמים.
סופה לנדבר: בכל זאת מיליון וחצי איש ולאנשים האלה, כמה גרושים שבעצם אתם גובים הם מאוד משמעותיים ואתם יודעים שאנחנו עכשיו, באישור התקציב, אנחנו דואגים לכל גרוש וגרוש, לכל פרט ופרט, זה אנשים מבוגרים והכספים שמגיעים משם פשוט חשובים להם לקיום ואנחנו בסך הכול עַם שאחד תומך בשני ואני חושבת שטוב תעשו אם תעשו את זה.
סופה לנדבר: ואני מבקשת מכם, אחרי שאתם תעבירו את זה הלאה, תחזרו ותכתבו לנו את התשובה.
סופה לנדבר: אני לא חושבת שאני צריכה עכשיו להתעסק בביורוקרטיה.
סופה לנדבר: הם שלחו נציגים, נציגים מאוד מכובדים, והנציגים האלה יכולים להציג מה שהיה כאן ולשלוח לנו מכתב.
סופה לנדבר: אם אתם מבקשים שאנחנו נשלח מכתב למנהל הכללי של הבנק, אנחנו נעשה את זה.
סופה לנדבר: צהריים טובים, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.
סופה לנדבר: הישיבה היום היא בנושא הריטלין, הניתן לטיפול בהפרעות קשב וריכוז בישראל.
סופה לנדבר: כיושבת ראש הוועדה, קיבלתי לא מעט פניות, גם מהעמותה וגם מההורים, וכדיוע לכם סיפור התרופה הזאת עולה בדיונים שונים בכנסת מזה 15 שנה, ואנחנו שוב חוזרים לתרופה הזאת, שלדעתי היא סם.
סופה לנדבר: בחמש השנים האחרונות הצריכה לתרופה הזו גדלה פי שלוש ממה שהיה לפני חמש שנים, והיום בעצם כל ילד היפראקטיבי, מיד מקבל את התרופה.
סופה לנדבר: הגשתי הצעת חוק לדון בעניין, לא יכול להיות שהמגפה הזאת תמשך בעצם במדינה, בגלל שכמו שאני אמרתי והגדרתי, כל דבר שהוא לא נכנס במסגרת מייד מתחילים להרגיע את הילד.
סופה לנדבר: הייתי רוצה, שנדון היום בישיבה גם על תופעות הלוואי.
סופה לנדבר: אגב, לא מזמן היתה תכנית בערוץ 9 בנושא התרופה הזאת, כאשר לא מעט הורים התלוננו על השימוש בתרופה וסיפרו על תופעות הלוואי שהיו אצל ילדים.
סופה לנדבר: יש בעצם דעות שונות, ואנחנו היום נדבר על הדעות האלה.
סופה לנדבר: יש כאן שתי דעות, בעד ונגד, דעה רפואית מדעית ודעה של הורים ומשפחות שלקחו ונפגעו, אנחנו נשמע את הדעות וננסה לבדוק מה אנחנו צריכים לעשות עם התרופה הזאת, האם היא גורמת לנזק או שלא, ומה קורה בכלל בקבלת התרופה הזאת שאותה אנו מגדירים כסם.
אלה שנר: אנחנו מייצגים כמות עצומה של מאות הורים שפנו אלינו, בעצם אלפים של הורים בשנים האחרונות שפנו אלינו שעברו מסכת עצובה מאוד הן של אבחונים כוזבים, הן של לחצים מטעם בתי הספר לאבחונים כאלה על מנת שהם יצרכו תרופות והן את העניין הזה שבצעם יש תופעות לוואי עצומות.
אלה שנר: מה שחשוב לי, אני דווקא רוצה להתחיל מהסוף, מה שחשוב לי שהוועדה הזאת תצא עם איזה שהיא החלטה משמעותית שגם תחייב את בתי הספר לא להמליץ, לא לחייב ולא לדחוף לאבחונים ולשמוש בריטלין.
אלה שנר: משרד החינוך עצמו הוציא מכתבים כאלה, אלא שבתי הספר בכלל לא מודעים לזה שאסור להם לדחוף, אסור להם להמליץ ואסור להם לחייב ומה שאני רוצה להשיג מהישיבה הספציפית הזאת שיהיה צעדים משמעתיים נגד אותם מורים שלוחצים ומחייבים.
אלה שנר: יש פה הורים רבים שיוכלו להעיד על הלחץ העצום שמפעילים עליהם, על האבחונים הכוזבים שניתנים להם, על זה שבעצם אנחנו עדים לרחובות שלמים שכל הילדים בהם צורכים ריטלין, אנחנו עדים לישובים שלמים שכל הילדים בהם צורכים ריטלין, זה כבר הפך לממש התעללות בשימוש של זה.
אלה שנר: גם העלייה הסטטיסטית לפי נתונים של משרד הבריאות, עלתה בהמון, מ- 146 קילוגרם של חומר פעיל ב- 2004, הגענו ב- 2006 לרבע טון, שזה קרוב ל- 250 קילוגרם---
סופה לנדבר: בשנת 2002 זה היה 90 קילו והיום בשנת 2006 זה היה 260.
אלה שנר: יש עלייה וזה מעדויות שלנו, אתה נכנסת לכיתות שלמות שחצאי כיתה לקחו או לוקחים בעבר, משרד הבריאות מודה שבכל רגע נתון לוקחים 38 אלף ילדים את התרופה הזאת, זה מספר עצום כי זה לא מורה בכלל כמה ילדים לקחו בעבר, כמה ילדים הפסיקו, בעצם נוצר מצב שאם אתה נכנס לכיתה, השימוש בתרופה הזאת הוא לא של 2-3% מה שמשרד הבריאות מודה, אלא זה שימוש רחב כי חלק לקחו בעבר.
אלה שנר: אבל בנוסף ל- 38 אלף הילדים שמשרד הבריאות מודה שהם לוקחים בכל רגע נתון, 38 אלף ילדים נוספים צורכים את התרופה כתרופה לא חוקית, כסם לא חוקי במסיבות, לפני בחינות, כסחר בין ילדים, משום שהחומר הפעיל בתוך הריטלין הוא חומר שבהרכבו הכימי דומה וכמעט זהה לקוקאין ובעצם מה שהילדים עושים הם כותשים את התרופה הזאת ומסניפים את זה.
אלה שנר: הם צורכים את התרופה ממשרד הבריאות במשהו כמו 12 שקל לקופסה של חמישים או עשר כדורים, אבל הם מוכרים כל כדור בחמישים, היום בתי הספר הפכו בעצם למקום שבו יש סחר סמים חוקיים בהפיכה ללא חוקיים בתוך בתי הספר.
סופה לנדבר: הילדים בעצמם מוכרים?
אלה שנר: הילדים הקטנים מוכרים את זה לילדים המבוגרים יותר, המשטרה מודעת לזה וזה לא ייתכן.
אלה שנר: זה סם מסוכן, שלא יהיה לאף אחד ספק, זה תחת פקודת סמים מסוכנים בדרגה 2, הוא סם מסוכן בדיוק כמו אדולן, וכמו מורפיום.
אלה שנר: לא נאמר להורים שזה סם מסוכן, כל ההורים שנמצאים פה יעידו, שלאף אחד מהם לא נאמר שזה תחת פקודת סמים מסוכנים, לא נאמרו מה הם 72 תופעות הלוואי האיומות שיש לתרופה הזאת, נלקחו מ- 400 מחקרים שונים.
סופה לנדבר: אלו עוד תופעות לוואי מלבד מחלות לב?
אלה שנר: ה-FDA בעצמו, הוציא ב- 2006 הוראה לכל יצרניי התרופות לשים אזהרה בדרגה החמורה ביותר, שהתרופה הזאת יכולה להוביל להתאבדות, למוות, דום לב, היא מביאה לאלימות מתגברת ודחף לאלימות והיא מביאה לעוויתות, פסיכוזות, דיכאון, חוסר שינה, עודף שינה, אנורקסיה, ירידה במשקל וגם בעיות בלב ובכליות וכו', היא גם מובילה לבעיות שהיא אמורה לטפל בהם, זאת אומרת לאלימות מתגברת, לרצון להפרעה וחוסר ריכוז בוודאי.
אלה שנר: יש פה עדויות מזעזעות של הורים.
רוני אלוני-סודובניק: זה העלון לצרכן שנמצא בתוך הקופסה שנמכרת בבית מרקחת, וכאן למשל כתוב שהתרופה הזאת ממכרת, כתוב ממש מפורשות ולא אומרים את זה להורים, שהתרופה היא ממכרת ולא רק שהיא ממכרת, שאם מחליטים להפסיק אותה זה עלול לגרום לקריז, זאת אומרת כמו שמפסיקים בבת אחת סם, וצריך לעשות את זה, צריך להעביר את הילד תהליך גמילה ממש.
רוני אלוני-סודובניק: ההורים לא מבינים את זה.
סופה לנדבר: אתמול סיפרו לנו על מקרה שילד בגן שלא קיבל את התרופה או שכח לקחת אותה, נכנס ל"קריז", התחיל לצעוק ולצרוח, הפך לאלים ושבר הכל.
רוני אלוני-סודובניק: הורים שלא מבינים את הנקודה הזאת חושבים, שאיך שהפסיקו לתת לו את התרופה, הוא כבר חזר להיות מופרע.
רוני אלוני-סודובניק: זה בדיוק הפוך, זה מה שקורה כשמפסיקים למסומם את הסם בבת אחת ולא בתהליך גמילה מבוקר.
אלה שנר: יש פה עוד עדויות מזעזעות של הורים.
אלה שנר: שיהיה ברור, כל פעם ששולחים ילד לאבחון פסיכיאטרי או נוירולוגי, בסופו של תהליך הוא או במקרה הטוב מקבל תרופות או במקרה החמור יותר, אפילו מאשפזים אותו בכפייה.
אלה שנר: יש פה עדות של אדם שעבור זה שהמורה התלונן שהילד שרט לו את הרכב, הילד נכנס לצלילה שלמה של אשפוז בכפייה, והוא בקושי הצליח להוציא את הילד שלו בשן ועין מבית החולים.
אלה שנר: הוא ידבר בעצמו, אני לא רוצה לקחת את דבריו.
אלה שנר: יש פה אנשים שעברו מסכת שלמה של לחצים בתוך בתי הספר, כולל איומים שיעבירו אותם לחינוך מיוחד במקרה והילד לא יצרך את התרופות, כולל איומים שהילד לא יוכל לבקר בבית ספר, כולל אין סוף דרישה מאותם מורים לקחת את הילד הביתה באמצע היום, צלצולים ביום ובלילה ולחץ, השהיות, הרחקות וכולי, הם יספרו את כולם.
אלה שנר: אני חושבת שהוועדה המכובדת הזאת, צריכה להגיע למשהו מעשי, היא צריכה להגיע להוראה חד משמעית אם יש באפשרותה ויש בכוחה שבתי הספר, שמשרד החינוך ייתן הוראה לעונשים משמעתיים על כל מורה שנוהג ככה, כי הוא לא מבין את הסוף, הוא לא מבין שבגלל שהוא מתלונן על זה שהילד שרט את האוטו שלו, הילד הזה יכול למצוא את עצמו באשפוז בכפייה שיש לו טראומה לכל החיים ולוקח חמש או שש שנים בכלל לדבר שוב עם הילד בעקבות הטראומה הזאת.
אלה שנר: משרד הבריאות מתעלם מההזהרות של ה- FDA, שהם חמורות שכל אירופה גם נתנה את ההזהרות האלה, ולא שם את ההזהרות החמורות האלה, לא מודיע להורים או לא דורש מהרופאים להודיע להורים שזה תחת פקודת סמים מסוכנים ולא דורש מהרופאים להגיד את כל תופעות הלוואי האיומות שאם אתם רוצים אנחנו נחלק אותם, אבל זה לא רק שאנחנו המצאנו את תופעות הלוואי האלה, תופעות הלוואי האלה הם ממחקרים של ה- FDA האמריקאי, שזה רשות המלחמה בסמים, של אנשים מכובדים, של מחקרים עצומים, אני לא רוצה לפרט את זה כי זה מייגע, אבל המדען שלנו, שהוא לא נמצא פה היום אבל כנראה יגיע עוד מעט, הוא ערך תחקיר משל עצמו של 400 מחקרים והוא ידבר בצורה מאוד כואבת לב כי הוא בעצמו נפגע, הילדים שלו נפגעו, על תופעות לוואי איומות.
סופה לנדבר: תודה רבה אלה.
אילן סלומון: אני רוצה להתייחס, יש פה דף שקיבלנו מפרופסור אור נוי, לגבי הנתונים של הריטלין.
אילן סלומון: יש פה סטטיסטיקה שמכילה הרבה הערכות, חישוביות תיאורטיות, כי משרד הבריאות לא יודע באמת ולא יכול להגיד במדויק מה המספרים הנכונים והאמיתיים של ילדים שצורכים ריטלין.
אילן סלומון: מה שאנחנו יודעים בסך הכול זה נתונים שאוספים אותם כל חודש וכל שנה מכל בתי המרקחת בארץ, בדו"ח שנקרא דו"ח סמים מסוכנים וזה המספר היחיד שאנחנו יודעים אותו, יש לי נתונים נכון לבוקר ואני חייב לעדכן אותך ידידי שהמספר שאמרת 230 הוא לא מעודכן, אלא הוא 259 וזה נכון ל- 2006 וזה נכון להיום בבוקר, קיבלתי את זה ישירות ממגיסטו ישראל פיטוסי.
אילן סלומון: מבחינת הערכות, אני חייב לציין שהרבה הורים פונים אלינו לאחר שנתיים שהם לוקחים ריטלין ואז הם מתחרטים ומחליטים להפסיק, יש הורים שאחרי שבועיים מפסיקים, יש כאלה שאחרי בדיקת טוב"ה מגיעים לחדר מיון עם פרכוסים.
אילן סלומון: זאת אומרת שבעצם אנחנו מדברים על מצב של כמויות הרבה יותר גדולות מהמספרים, כי החישוב שפרופסור אור נוי עשה מתייחס לזה שבנאדם לוקח את התרופה בדיוק מסודר, כל שנה, כל יום, אבל זה לא מדויק כי ההורים כל הזמן מנסים להפסיק את הכדור.
אילן סלומון: ושוב, אני לא רוצה לעשות פה הכללות, כי יש פה באמת הורים שאומרים שזה עוזר לילד וזה מעלה לו את הציונים, אבל למעשה ההסתכלות שלהם וגם ההסתכלות של המדע זה במירכאות, הסתכלות על התוצאה המיידית ולא על ההשפעות ארוכות הטווח.
אילן סלומון: אני חושב שעמותת מגן לזכויות אנוש פועלת למען מטרה רחוקת טווח, והמטרה רחוקת הטווח זה לאן הגרף הזה עומד להגיע, והגרף הזה כמו שאנחנו רואים הוא יגיע לשמיים בקרוב מאוד.
אילן סלומון: וכמות של רבע טון של מטיל פנידט שזה חומר שהוא סם מסוכן ומדובר פה על כמות משקל הכדורים רבותיי, מדובר פה על משקל החומר הפעיל שבתוך הכדורים, זה רבע טון לכל ילדי ישראל.
אילן סלומון: עכשיו, זה נתונים של 2006, ב- 2007 לפי הערכה שלנו יש חמישים אחוז יותר, כי בין 2004 ל-2006 שהייתה הכפלה של הכמויות.
אילן סלומון: אז לכן אני לא חושב שהמספרים האלה בכלל תקפים.
אילן סלומון: סטודנטים לוקחים ריטלין לפני בחינות, הם לא לוקחים אותם מידי יום, ומספר הסטודנטים שלוקח הוא הרבה יותר גדול ממה שהאדון המכובד פה כתב.
אילן סלומון: אני פשוט חושב שהמספרים שלנו הרבה יותר קרובים ומדובר פה על 2007 שזה שנה שנסגרה רק אתמול, אנחנו מדברים על קרוב ל- 150 עד 200 אלף אנשים שהתעסקו בריטלין והתעסקו מבחינתי, זה גם לקחו במבחן טוב"ה וגם לקחו לפני בחינות וגם ילדים שסחרו ולקחו מהחבר שלהם.
אילן סלומון: ואני מקבל בערך פעמיים בשבוע פניות מילדים, מהורים על ילדים שחוזרים מבית הספר כאלה הזויים וההורה שואל את הילד מה קרה, הוא אומר, אבא, הילד נתן לי במבחן את הריטלין.
אילן סלומון: אז דברים כאלה זה דברים שהמדינה לא יכולה לשתוק להם.
אילן סלומון: אני חושב שיהיה פה מצב שאם ההגדרה הכוללנית שנקראת הפרעת קשב, שהיא הגדרה שכל אדם יכול לקרוא אותה ולחשוב שהוא גם כן נמצא בתוכה, זה לא בעיה שנגיע למצב שגם מבוגרים וזה מה שקורה כבר.
אילן סלומון: וכל אחד קורא את ההגדרה ואומר גם אני, זה כמו ללכת לצועני וללכת לאסטרולוג ושיגיד לך, עם כל הכבוד לאסטרולוגיה, לקרוא את ההגדרה ולהגיד הנה זה מתאים לי.
אילן סלומון: שהמדינה חייבת להתערב מעל למדע הזה, מעל לפסיכיאטריה, היא צריכה לעמוד מעל הרעיון שאומר שאדם שלא מקשיב זה אדם שיש לו הפרעה פסיכיאטרית.
אילן סלומון: עכשיו זה שמעבירים את הנושא של קשב וריכוז מהפסיכיאטריים לנוירולוגים זה כדי להסוות את העניין שמדובר פה על הפרעה פסיכיאטרית וההורים לא יודעים שהם מדביקים לילד שלהם הפרעה פסיכיאטרית, זאת אומרת זה הפרעה שמלווה את הילד כל החיים שלו והוא הולך בהרגשה שמשהו לא בסדר אצלו.
אילן סלומון: אז המדינה חייבת לחוקק חוקים שיגבילו.
אילן סלומון: כשאני שומע עדויות מסטודנטים שהלכו לפסיכיאטר והוא רשם להם כי יש להם מבחן אז הוא רשם להם את הריטלין, אז מבחינתי זאת עבירה פלילית.
סופה לנדבר: האם נעשות בדיקות לילד ולסביבה?
סופה לנדבר: הרי קשב וריכוז יכולים להיות בהשפעה של משהו שקרה, נניח אימא ואבא מתגרשים, או משהו קרה במשפחה, זה יכול להשפיע, וילד שנמצא במשבר סביבתי יכול לעשות דברים דיי מוזרים.
סופה לנדבר: כלומר, דברים שילד רגיל בסיטואציה רגילה לא עושה, ילד בסיטואציה של לחץ יכול לעשות.
אילן סלומון: אני חושב שמערכת החינוך התמכרה לריטלין, ואם הם טוענים שזה לא גורם להם התמכרות, קודם כל זה גורם לתלות לילדים, אבל גם מערכת החינוך התמכרה לריטלין והיא לא מתפקדת בלי ריטלין ומה שקרה פה זה שהאינטרסים של מערכת החינוך נכנסו לתוך הנושא ובעיות חינוכיות מטופלות באמצעים רפואיים וזה פשע חינוכי.
אילן סלומון: ואנחנו צריכים להבדיל ולהבין שמערכת החינוך צריכה להתעסק אך ורק בחינוך ולא להתערב בהבחנות הפסיכיאטריות.
אילן סלומון: היום בתי הספר גורמים לזה שהילד מסתובב עם אבחנה פסיכיאטרית כי כדי לאבחן את הילד צריך חוות דעת והמורים ממלאים שאלונים, והשאלונים האלה זו השמצה, וזה מה שמלווה את העניין.
אילן סלומון: לכן חשוב מאוד שהחקיקה תגרום לכך שמערכת החינוך לא תהיה שותפה בהבעת הדעה על הילד, אלא אך ורק ההורים מול הפסיכיאטר, שום חוות דעת של בית הספר.
סופה לנדבר: אני לא כל כך מסכימה אתך, בזמן שאצל ילד יש הפרעה אז זו עדות גם מצד הורים וגם מצד מערכת החינוך בגלל שזה לא יכול להיות רק מההורה מול הפסיכיאטר, זה צריך להיות דבר כולל.
נעמי וורמברנט: דיברתם פה על התמכרות, סליחה שאני אומרת את המשפט הזה, אבל התחושה הכי חזקה שלי כרגע זה שיש התמכרות שלכם לדעות של עצמכם ואין מספיק הקשבה למה שפתוח וקיים בכל המקומות בעיקר לדעה המדעית.
נעמי וורמברנט: אתם מציגים כאילו אתם מביאים איזה שהיא אמת מדעית, או אם אין אמת מדעית אז יש משהו מעל המדע, אני לא יודעת מהוא חוץ מאלוהים, שהוא צריך להגיד את התשובה וכנראה זה אתה.
נעמי וורמברנט: אני רוצה להגיד שכרגע לפי התפיסה שלי ואין לי שום עמדה דרך אגב, אני גם לא רופא זה טוב, אני לא באה מהמקום הזה, אני נקייה לחלוטין, אני מנסה למצוא עדויות בכל העולם המחקרי הנקי, המוסמך, מה נכון ולא נכון לעשות עם ילדי ישראל.
נעמי וורמברנט: ואני לא רוצה שאף אחד יתמכר, אף לא רוצה שיסתמם וכל מיני דברים כפי שאתם מפרסמים.
נעמי וורמברנט: באתי לפה בשם האמת המדעית, אין בעניי שום דבר מעל המדע, חוץ מאמונה אלוהית ודתית, אני לא מתווכחת עם זה ולכן אנחנו צריכים לדבר אמת מדעית.
נעמי וורמברנט: עכשיו, האמת המדעית הזאת היא יצאה לפני זמן קצר בהצהרה, הסנאט האמריקאי יצא ב- 19 לספטמבר בהצהרה מכוונת, מסודרת שהבאנו אותה לכאן שיש תופעה כזאת ושזה תופעה רפואית ושיש מחקרים שנעשים בתחום וכו', כל מה שצריך.
נעמי וורמברנט: אתם יכולים לראות את הנוסח של ההצהרה הזאת, זאת אומרת זה לא איזה המצאה ישראלית כאן, יש דיון בנושא הזה בכל העולם, מחקר בכל העולם ובשביל זה קם הגוף שלנו שנקרא "קווים ומחשבות" שאתם בוודאי תשמעו עליו בקרוב כדי לעשות איזה שהוא סדר וכדי שלא תהיה אימא מתוסכלת או מישהו שהכריחו את הילד שלו בבית ספר לעשות דבר לא נכון, גם אני מתנגדת לזה.
חיים אלבז: אני מחכה כבר שנתיים וחצי, אני מדבר בהתרגשות רבה וקשה לי לשמוע אותך, לא באופן אישי, כי יש לי סיפור מאוד קשה ומאוד כואב, בן שנתיים וחצי ואני רוצה לזעוק כאן זעקה גדולה ומרה.
חיים אלבז: יש לי שישה ילדים, לבן שלי קוראים יהודה הוא היה בן 17.5 והוא למד במקום שאליו הופנה בגלל בעיות קשב וריכוז.
חיים אלבז: אני רוצה שתבינו איך המערכת עובדת, כי גם אני נמצא בתוך מערכת החינוך ואני יודע בדיוק מה קורה עם הריטלין ועל זה נדבר בהמשך.
חיים אלבז: ביום בהיר אחד, מתקשר אליי מנהל בית ספר ואומר לי, הבן שלך שרט מכונית של מורה.
חיים אלבז: שימו לב איך הדברים מתנהלים במדינת ישראל המודרנית, אני מקבל את הטלפון ואומר, בסדר נטפל בזה.
חיים אלבז: לא, אתה לא תבוא לבית הספר, אלא אם כן תקבל חוות דעת פסיכיאטרית, לא ידעתי מה זה, נפלתי למלכודת, נפלתי לפח.
חיים אלבז: ב- 1 בספטמבר לפני שנתיים וחצי, אני מלמד כיתה, אשתי הייתה בשנת שבתון, היא מגיעה לפסיכיאטרית בבית חולים העמק, גברת אפשטיין, שזכורה לטוב.
חיים אלבז: והנה היא יושבת ומדברת איתו, ממש אמת מדעית, יושבת ומדברת איתו כמו שאני מדברת איתך, אבל את יודעת שמדע זה דבר מאוד בעייתי, איך מודדים כלים מדעיים, היא יושבת ומשוחחת איתו כמו שאני משוחח איתך.
חיים אלבז: היא מגיעה למסקנה ברורה, הילד הזה מסוכן לציבור.
חיים אלבז: אני יושב בכיתה, באמצע שיעור גמרא, אשתי מתקשרת אליי בוכה ודומעת, חיים החליטו להכניס את יהודה לאשפוז כפייה פסיכיאטרי.
חיים אלבז: אני בכיתה, אני צריך לאסוף את כל כוחות הנפש, כי אסור לי לשדר שום דבר לכיתה, כלום, אסור לי לומר לכיתה כלום, אני תופס את הרגליים, לא אומר לראש הישיבה שלי כלום, טס לבית החולים.
חיים אלבז: יושב מול הפסיכיאטרית, הבן שלך מסוכן לציבור, תוכיחי בבקשה שהבן שלי, אני מכיר אותו, הבן שלי יהודה אני מכיר אותו הוא חומד של בחור, הנה יהודה קורן ביקר בביתנו, הוא ראה שזה בית נורמאלי, בלי קרניים בלי כלום, משפחה נורמטיבית במדינת ישראל שמקבלת חינוך טוב, אני מעיד בענווה, משתדלים לתת חינוך טוב.
חיים אלבז: אני יושב לידה, לא יעזור לך כלום, הבן שלך מגיע עכשיו לאשפוז פסיכיאטרי, אני אומר לה גברת, אני לא מבין מה את רוצה, בגלל שריטה במכונית הבן שלי עכשיו יגיע לאשפוז פסיכיאטרי?
חיים אלבז: היא אומרת לי, כן.
חיים אלבז: אני רואה שאין עם מי לדבר, אין עם מי לדבר, נסתמו הפיות, אני מגיע הביתה, והיחיד, הגבר היחיד שעשה מזה כתבה זה עמנואל הלפרין, כל כלי התקשורת פחדנים, הם פחדנים גדולים, היחיד שהרים את הכפפה זה עמנואל הלפרין, הוא בא אליי הביתה, הוא ראה על מי מדובר, ילד חמד.
חיים אלבז: הם מגיעים הביתה, שימו לב, אחרי חצי שעה, בניגוד לחוק, הם צריכים להביא צו מבית משפט, לא הביאו צו של בית משפט כי הוא קטין, מתדפקים ביום בהיר שלושה שוטרים, צוות אמבולנס של בית החולים והורסים משפחה ביום אחד, הורסים משפחה ביום אחד.
חיים אלבז: תפסיקו לדבר עכשיו על אמת מדעית, זאת האמת המדעית שמתרחשת במדינת ישראל, לא רק לחיים אלבז, היא מתרחשת להמון ילדים, אתם מכסים את זה, ואתם יודעים טוב מאוד שהרבה ילדים מאושפזים בכפייה על לא עוול בכפם ואתם יודעים את זה טוב מאוד.
חיים אלבז: אז את האמת המדעית הזאת תשאירו אותה אצלכם, שום אמת מדעית אין כאן, יש כאן מציאות שאני חוויתי אותה, עוד הרבה ילדים חווים אותה ואני יודע גם על התלמידים שלי אבל אני אמשיך.
חיים אלבז: הם מתדפקים בדלת, והם כמעט עוקרים לי את הדלת, עומד לי שם איזה שוטר אחד, אם אתה לא תפתח את הדלת, אנחנו נעקור לך את הדלת, אני אומר לאשתי, אני לא מבין באיזה סרט אנחנו נמצאים כאן, מה קרה לנו ביום אחד פתאום.
חיים אלבז: בלית ברירה אני מחכה קרוב לחצי שעה, אני מנסה להתקשר לפסיכיאטרית, אומר לה, תגידי לי את נורמאלית, את יודעת מה עשית לנו, הבת שלי עושה את צרכיה בסלון מרוב פחד כי הם לא הבינו מה קרה.
חיים אלבז: עכשיו, אני צריך לתפוס את עצמי ואת כל כוחותיי, מה עושים במצב הזה, פתאום נחתה עלינו גזרה ביום בהיר לקחת את הילד שלי לכלא פסיכיאטרי, אני לא יודע מה זה, אני לא יודע איך זה נראה בכלל.
חיים אלבז: אני אמרתי לצוות של בית החולים, עשו לי טובה, אני מכיר את כל הסיפור, ניסע עם האוטו שלי, בואו תעקבו אחריי, שהבולשת תעבוד כמו שצריך, אני אסע באוטו שלי, אתם תיסעו אחריי, מבטיח לכם אני שומר חוק, אני אגיע לבית החולים.
חיים אלבז: הגעתי לבית החולים טירה, אוי לו ליום הזה שבית החולים הזה הומצא בכלל, בית כלא לכל דבר, רבותיי תקשיבו טוב בכנסת, שלא יהיו כאן אנשים אטומים, זה בית כלא לכל דבר, אני אומר את זה בכאב.
חיים אלבז: כי הילד שלי נהרסו לו החיים שלו נהרסו לו, עוד מעט תשמעו את הסוף, הילד שלי נהרסו לו החיים, אמת מדעית, זה הבן שלי, חס ושלום אני לא מאחל לך שיקרה לבן שלך דבר כזה, מאחל לך רק טוב אני מאחל לך, באמת, מכל הלב.
חיים אלבז: אבל אני אמשיך את האמת המדעית, אני מבין שהפסיכיאטרית ישבה עם כלים מדעיים ואבחנה שהילד שלי הוא מסוכן לציבור, מאוד מעניין.
חיים אלבז: עד לאותו יום, מי לא דיבר עליו, שהוא ילד טוב, הוא ילד מחונך, הכול, פתאום פסיכיאטרית אחת, אלוקים, זה האמת המדעית, היא החליטה שהילד שלי מסוכן לציבור.
חיים אלבז: אני מגיע לבית החולים טירה, שלום, מתחילים למלא שאלונים, אני רואה את כל המראות, אני אומר, חבר'ה, הבן שלי לא יישאר במקום הזה לא יעזור כלום.
חיים אלבז: אני מגיע, רציתי לעשות שם מהומות, אמרתי, התקשרתי לעורך דין, מזל שיש לילד הזה קצת הורים שקצת מבינים.
חיים אלבז: ניסיתי להתקשר לעורכי דין, ניסיתי להתקשר לכל ישראל, ניסיתי להתקשר לכל העולם שמישהו ישמע אותי לפחות, אין לי עם מי לדבר, לא הכרתי בכלל מה קורה כאן במדינה, שבמדינה שלי ייקחו ילד שלי, את הילד שלי, גור שלי ייקחו אותו בלי רצוני, למה מה קרה, מזה הדבר הזה, איך אפשר ביום בהיר לחטוף ילד מההורים שלו ולקחת אותו למקום ולאשפז אותו בשם האמת המדעית?
חיים אלבז: האישה הזאת אין לה שום אמת מדעית, האמת המדעית זה אצלי, כי אני מכיר את הילד שלי.
חיים אלבז: אנחנו מגיעים לבית החולים טירה, מתחיל עכשיו כל הבלגאן, אנחנו יושבים שם, הבן שלי מתחיל למלא.
חיים אלבז: אני בא אחרי יום, תקשיבו טוב, אחרי יום איך מצאתי את הבן שלי, האמת המדעית של הפסיכיאטרית, אני מוצא את הילד שלי, זומבי, את המילה הזאת למדתי מיהודה, זומבי, אני מסתכל על הבן שלי, יהודה מה קרה לך, אומר לי, אבא, נתנו לי כדורים, אמרתי לו יופי, יפה מאוד, אני אומר להם, תוציאו אותו, לא נותנים לי להוציא אותו, אני אומר איפה הרופאה כאן, אני יושב מול הרופאה, ידעתי את הכלים המדעיים שהם מאוד אוהבים להשתמש בהם, אמרתי סליחה, אני רוצה רק לשאול אותך שאלה פשוטה, למה לילד שלי לא רוצים להראות לו את אור השמש, מה הקשר בין זה שהוא מסוכן לציבור?
חיים אלבז: אמרתי לה תשמעי, בואי נעשה הסכם, תכבלי אותו באזיקים, ואני אבא שלו אסתובב איתו, בבקשה, אתם אומרים שהוא מסוכן לציבור, תני לו לראות את אור השמש.
חיים אלבז: הבחורה כנראה קלטה את העיוות המטופש הזה.
חיים אלבז: שאלתי את הבן שלי, מה עבר עליך הלילה, הכניסו כל מיני ילדים לכל מיני מקומות ומבוגרים וכל מיני אנשים דחפו להם זריקות וצעקות וחבל על הזמן מה שהולך שם, בית כלא אחד גדול, שלא יספרו סיפורים, במדינת ישראל יש כלא פסיכיאטרי שמענה אנשים ולא מרפא אותם, זה שקר גס, הוא לא מרפא אותם.
חיים אלבז: אחרי יומיים אני רואה שבצר לי, אני מנסה להתקשר לעורכי דין ולכל העולם כולו ואני לא מצליח.
חיים אלבז: לא הייתה ברירה התחלתי להתחיל את עורך הדין, בסופו של דבר הצלחתי, הם היו צריכים שם להביא איזה משהו, בוא תסכים שזה יהיה לא בכפייה ואז חתמתי.
חיים אלבז: למרבה הפלא, הילד שלי, אני לא אשכח, ביום אחד, ביום השני או השלישי, הוא מסתכל עליי בעיניים, אומר לי אבא, אימא, קשה לה, אבל אבא עליך אני סומך, אתה תהפוך את כל העולם להוציא אותי מכאן, אמרתי לו, יהודה אני אוציא אותך מכאן.
חיים אלבז: הילד הזה יצא מבית החולים.
סופה לנדבר: אחרי כמה זמן?