GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סטיליאן גלברג: לא אמרתי שאין ברירה וצריך לשים על ההוסטל.
סטיליאן גלברג: אני אומר שאנשים בהוסטלים, אין להם ברירה.
סטיליאן גלברג: אם אתה שם אנטנה על ההוסטל, ההוסטל לא רשום על השם שלך, אתה לא בעל הבית, אף אחד לא שואל אותך באופן פורמאלי.
סטיליאן גלברג: יחד עם זאת, כפי שאמרת, אין לך להיכן לברוח.
סטיליאן גלברג: לכן אני חושב שהנהלת ההוסטל צריכה לשבת – ברגע שהיא מחליטה – ולשתף את הציבור הזה בהחלטה אם שמים אנטנה או לא שמים אנטנה, מה יוצא לדיירי ההוסטל מהאנטנה וכולי.
סטיליאן גלברג: אם אני שם אנטנה על הבית שלי, אני אקבל אלפיים דולר לחודש.
סטיליאן גלברג: אני לא יודע בדיוק מה המחיר, אבל זה סדר הגודל פחות או יותר.
סטיליאן גלברג: אין שום ספק שאם אני רוצה אנטנה על הבית שלי או על הבית ממול, אני רוצה על הבית שלי כי אם האנטנה היא על הבית ממול תהיה לי גם קרינה וגם קנאה בגלל הכסף שהוא מקבל.
סטיליאן גלברג: על כל הדברים האלה צריך לשבת עם הדיירים.
סטיליאן גלברג: עובדה היא שיש סדר גודל של 7,000 אנטנות וזה אומר שיש 7,000 בניינים שם נמצאים אנשים שמעוניינים לשים את האנטנות.
סטיליאן גלברג: השר להגנת הסביבה פנה לכל הרשויות הממשלתיות ואמר שהמקום המועדף של האנטנות – שמבחינתנו הן מהוות תשתית חיונית – הוא על מתקנים של הממשלה, על בנייני ממשלה, על בניינים ציבוריים, שם קל יותר לפקח גם מבחינתנו, קל יותר להיכנס לגג ציבורי מאשר לגג של אדם פרטי, ולבדוק אם האנטנה פועלת לפי התנאים.
סטיליאן גלברג: בנושא ההוסטלים.
סטיליאן גלברג: דרך אגב, אל תחכו לתקנות שלנו כי התקנות שלנו הן תקנות מבחינה פיסיקאלית לגבי רמות הקרינה המותרות ודואגים שרמות הקרינה האלו לא יעברו בשום מקרה.
סטיליאן גלברג: הנושא הזה של שיתוף הציבור בקבלת החלטות תכנוניות, הוא צריך להיות או בחוק התכנון והבנייה או בתקנות נפרדות.
רוברט אילטוב: התקנות שהשר לאיכות הסביבה צריך לקבל, הוא צריך לקבל בהתייעצות עם כל השרים הרלוונטיים הנוגעים בדבר.
רוברט אילטוב: לכן בתקנות צריכה להיות נגיעה גם לנושא הזה, גם לנושא של משרד הפנים שהוא חלק מהרישוי, גם לנושא של איכות הסביבה, גם לנושא התשתיות ולכל נושא אחר.
רוברט אילטוב: עם כל הכבוד, אני מבקש לא לגלגל אחריות.
רוברט אילטוב: אתם צריכים לקבל את ההחלטות בתיאום עם כל המשרדים והשיקולים האלה צריכים להיכנס לתקנות האלה.
רוברט אילטוב: התקנות האלה צריכות להיות כלליות וצריכות לגעת בכל דבר ועניין שנוגע להקמת אנטנה.
רוברט אילטוב: לכן נתנו לכם את האפשרות להתקין את התקנות בתיאום עם כל המשרדים.
רוברט אילטוב: אי אפשר לבוא עכשיו ולומר שאתם תעסקו רק בנושא הקרינה.
רוברט אילטוב: לפני מספר שבועות ישבנו בוועדת הפנים ואתם אמרתם שבגלל שהמשרדים האחרים לא נותנים לכם את התשובות, לכן אתם לא מוציאים את התקנות לפועל.
רוברט אילטוב: לכן לומר עכשיו שבזה אתם עוסקים ובזה אתם לא עוסקים, אני מבקש שזה לא יהיה כך.
סופה לנדבר: למי שייך מתן האישור הסופי להקמת אנטנה?
סטיליאן גלברג: למשרד להגנת הסביבה.
סטיליאן גלברג: שוב, אני לא מגלגל איזושהי אחריות אבל המשרד פועל בהתאם לחוק והחוק מונח לפניך וקובע בדיוק מה סמכויות המשרד להגנת הסביבה בכל מה שקשור להקמתן והפעלתן של אנטנות.
סטיליאן גלברג: ההיבט הזה שהוא מאוד חשוב, ההיבט הפסיכולוגי, אין דרך שהוא יבוא לידי ביטוי בתקנות טכניות.
סטיליאן גלברג: אני מבין שלא מוצא חן בעיניך מה שאני אומר, אבל אלה הן העובדות.
סטיליאן גלברג: המשרד לא יכול לעשות משהו בניגוד לחוק או ליד החוק או מחוץ לחוק.
רוברט אילטוב: לא ביקשתי שתעשו משהו שהוא לא לפי החוק.
רוברט אילטוב: אתם תתאמו עם שר הפנים את כל הנושא של רישוי אותן אנטנות.
רוברט אילטוב: כאשר בבניין משותף רוצים לעשות שינוי בבנייה, צריכים לבקש את הסכמת 75 אחוזים מדיירי הבניין ואז ועדות אלו ואחרות נותנות.
רוברט אילטוב: את הדברים האלה אפשר להביא לידי ביטוי גם בתקנות כאן.
סטיליאן גלברג: אנחנו בהחלט תיאמנו את זה עם משרד הפנים.
סטיליאן גלברג: אם הבניין הוא בניין משותף, אכן מה שאתה אומר הוא נכון.
סטיליאן גלברג: התהליך הוא שקודם החברה פונה למשרד להגנת הסביבה כדי לקבל היתר מקדמי על בסיס מידע תיאורטי וכדי לראות אם אפשר או אי אפשר מבחינת רמות הקרינה.
סטיליאן גלברג: לאחר מכן החברה צריכה לקבל היתר בנייה.
סטיליאן גלברג: בתהליך של קבלת היתר בנייה, אם זה בניין משותף, חייבים הסכמה של רוב הדיירים, אבל יש בעיה ספציפית עם ההוסטלים.
סופה לנדבר: אין שום בעיה.
סופה לנדבר: אנחנו נפתור את הבעיה.
סטיליאן גלברג: הדיירים בהוסטלים הם לא הבעלים.
סופה לנדבר: אנחנו נחייב את כל החברות שההוסטלים שייכים להן לקבל חתימת הדייר שחי בהוסטל.
סופה לנדבר: לא יכול להיות שאדם כאן חסר אונים.
סופה לנדבר: כמה החברות משלמות עבור אנטנה?
ליאור ורונה: אני יכול להתייחס לדברים שנאמרו כאן?
ליאור ורונה: אני חושב שבנושא של הכסף, אין לי נתונים כי כל מקום הוא לגופו ואני חושב שזה גם לא הנושא.
ליאור ורונה: אין כאן ממוצע.
סופה לנדבר: תאמר לי כמה אתם משלמים פר אנטנה בכל חודש.
ליאור ורונה: תלוי באיזה מקום.
רוברט אילטוב: תקרה גבוהה ותקרה ממוצעת.
ליאור ורונה: אני לא יכול לתת נתונים כאלה כי אני צריך לבדוק אותם.
ליאור ורונה: אלה דברים שאני צריך לבדוק, אבל אני יכול להעביר אותם.
ליאור ורונה: אני לא מנסה להתחמק, אבל אני לא רוצה לומר סתם.
ליאור ורונה: אני מוכן שתפני אלי, אני אעשה את הבדיקה ואתן לך את התשובה.
רוברט אילטוב: כמה אתם מקבלים על אנטנה בנתניה?
אריק אלדר: לא התכוננתי לשאלות כספיות וזה לא רלוונטי.
רוברט אילטוב: זה כן רלוונטי.
רוברט אילטוב: הכול הוא עניין כלכלי כי אם זה היה בחינם, לא הייתם שמים את האנטנות.
אריק אלדר: אני מוכן לצאת בהפסקה, לצלצל לחשבות ולבוא עם נתונים.
רוברט אילטוב: נתונים לפרוטוקול.
אריק אלדר: אין לי נתונים כי אנחנו לא באים לכאן עם נתונים כספיים אלא באים לענות על שאלות.
סופה לנדבר: זה אחד מהדברים שאנחנו שואלים עליו.
רוברט אילטוב: לנתונים לגבי הקרינה התכוננתם?
רוברט אילטוב: אם כן, למה אין נתונים כספיים?
רוברט אילטוב: תעבירו אלינו את הנתונים.
בסיה סמחוביץ: את הכסף מקבלים את חשבון הבריאות שלנו ואתם צריכים לתת דין וחשבון לוועדת הכנסת כמה אתם משלמים וכמה אתם מקבלים.
ליאור ורונה: לגבי הנושא הזה, אין שום בעיה להעביר אליכם את הנתונים לאחר בדיקה.
ליאור ורונה: אני לא רוצה לזרוק סתם מספרים.
ליאור ורונה: אני חושב שגם הדיון כאן צריך להיעשות אחרי בדיקה, אחרי בדיקת כל הנתונים, בלי זריקת סיסמאות.
ליאור ורונה: אני אומר דבר שאולי יפתיע.
ליאור ורונה: אני באמת מבין את התחושה של הדיירים.
ליאור ורונה: מה שאומרת הגברת כאן היא מדברת מליבה והיא לא מדברת מתוך אינטרס אלא אומרת את מה שהיא חושבת ומה שהיא מרגישה ומה שמרגישים וחושבים אנשים שגרים לידה.
ליאור ורונה: צריך לבדוק איפה הבעיה ואיך פותרים את הבעיה.
ליאור ורונה: אם אתם חברי הכנסת הייתם משוכנעים שאין עם האנטנות בעיה, לא ברמה בריאותית, לא ברמה טיפולית ולא בשום רמה, אני חושב שהדיון הזה גם לא היה מתקיים כי אתם מבינים שיש פה בעיה שצריך לפתור אותה.
ליאור ורונה: גם אתם מסכימים שהבעיה היא לא בעיה בריאותית ואני גם אתייחס לנושא הזה.
ליאור ורונה: בנושא של הפחד ושל החשש.
ליאור ורונה: אני לא יכול להילחם בפחד וחשש אלא על ידי הסברה.
ליאור ורונה: לפני שהולכים לכל התהליכים האלה, אני חושב שגם לפני שכונסה הוועדה הזאת, ואפשר לעשות את זה עכשיו, לתת לנו את האפשרות להביא אנשי מדע מקובלים במדינת ישראל – ואם צריך, גם מהעולם וגם ממדינות שדוברות את השפה הרוסית כדי שיהיה יותר קל – ולבצע הסברה ולבצע איזשהו תהליך.
ליאור ורונה: יכול להיות שבסיום מסע ההסברה, יבינו יותר.
ליאור ורונה: אני יכול לומר לך שאני עתיר ניסיון במסעות הסברה כאשר ב-97 אחוזים מהמקרים עשינו זאת בקרב אוכלוסיות קשות, בתי ספר, עולים, מורים, כשאנחנו נותנים את האפשרות להביא אדם מקצועי שמוכר במדינת ישראל.
ליאור ורונה: העמדה של מדינת ישראל היא שנכון להיום על פי כל הבדיקות אין בעיה.
ליאור ורונה: מדינת ישראל בשעה טובה מאמצת את העמדה האמריקאית שכבר אימצה אותה מזמן להנחות את הגופים הפדראליים בארצות-הברית לשים אנטנות על בנייני הגופים הפדראליים ובנייני הגופים הממשלתיים כי הם מבינים שאין עם זה בעיה.
ליאור ורונה: מדינת ישראל אומרת לכן החברות הסלולריות שתעשו את ההסברה.
ליאור ורונה: כשאני אומר משהו, ברור שאחרי שאני אסיים יאמרו שמשלמים לי לומר את הדברים.
ליאור ורונה: צריך להבין שכל מה שאני אומר, אני מתבסס על מה שאומרים במשרד להגנת הסביבה, על מה שאומרים במשרד הבריאות במדינת ישראל, ועל מה שאומרים בארגון הבריאות העולמי של האו"מ וכל הדברים שאני אומר עכשיו מבוססים על זה.
ליאור ורונה: אני מוכן לזרוק את הכפפה - כמו שעשינו בבתי ספר – לבוא ולעשות הסברה ואם אחרי ההסברה לא נגיע למצב בו מצליחים להרגיע את האנשים, אז אפשר לדבר על הכול.
ליאור ורונה: לאור הדברים שנאמרו כאן, אני רוצה לגעת בעוד כמה דברים.
ליאור ורונה: לדעתי אני הייתי רואה את האינטרס הציבורי והאינטרס הציבורי הוא לעודד הקמת אנטנות.
ליאור ורונה: כל הורדה של אנטנה בעצם פוגעת באינטרס הציבורי ואני אומר זאת למרות שזה מאוד פופוליסטי וקל לומר את זה.
ליאור ורונה: האינטרס הציבורי הוא גם חשוב לנו ובישראל לצערי הרב מחמירים פי כמה וכמה מאשר בכל העולם.
ליאור ורונה: מחמירים פה גם ברמת הבדיקות ומחמירים פה גם ברמה של התקנים.
רוברט אילטוב: הוויכוח הוא לא יותר קרינה או פחות קרינה.
רוברט אילטוב: הוויכוח כאן הוא אחר.
רוברט אילטוב: קודם כל, השאלה היא איפה הייתם כל הזמן עם ההסברה.
רוברט אילטוב: אם אני צריך להביא אותך לכאן לוועדה כדי שאתה תיתן לי פתרון של הסברה, זה פסול.
רוברט אילטוב: היו לך 10 שנים לתת הסברה בהוסטלים ובכל מקום ציבורי.
רוברט אילטוב: אני מסכים אתך ואין לי ויכוח אתך על כך שאם יש יותר אנטנות יש פחות קרינה.
רוברט אילטוב: אין לי ויכוח מדעי אתך.
רוברט אילטוב: אתה צודק, אבל למה דווקא בהוסטלים?
רוברט אילטוב: יש לך ליד ההוסטל שטחים ריקים ואתה יכול לבוא לעירייה, לשכור שטח ולבנות שם את האנטנה שלך ולא להפריע לאף אחד.
רוברט אילטוב: רק בהוסטלים אתם שמים אנטנות?
רוברט אילטוב: למה צריכה להיות אנטנה בהוסטל כאשר כולם שם רועדים מפחד?
רוברט אילטוב: ואנחנו מדברים על אנשים שהם מעל גיל 70.
רוברט אילטוב: אני רוצה לשאול אותך שאלה נוספת.
רוברט אילטוב: בנתניה שאני מכיר אותה היטב יש תשעה הוסטלים.
רוברט אילטוב: בעיה אקוטית יש בהוסטל אחד.
רוברט אילטוב: יש לך שם אלפי אנטנות, אבל כל האנטנות הן בהוסטלים?
רוברט אילטוב: תמצא פתרון שלא יהיה על הוסטל.
רוברט אילטוב: אם אתה רואה שכל ה-150 אנשים שגרים בהוסטל מתנגדים בצורה חריפה, למה לשים דווקא שם את האנטנה?
רוברט אילטוב: עברתי על זה, ישבתי עם כל החברות הסלולריות ויש מקרים שאני גם תומך בהן אבל כאשר יש בעיה קשה, בעיה פסיכולוגית, צריך לפתור אותה.
רוברט אילטוב: אין לי ויכוח על הנתונים, אבל אתה לא עשית הסברה במשך כמה שנים, ועם כל הכבוד, בהוסטל הזה לא עשית הסברה.
ליאור ורונה: זה נכון.
רוברט אילטוב: חיכיתם לישיבת הוועדה?
רוברט אילטוב: אני מבקש מכם.
רוברט אילטוב: הוויכוח שלנו הוא לא על קרינה או לא על קרינה אלא הוויכוח כאן הוא ויכוח פסיכולוגי.
רוברט אילטוב: אנשים פוחדים מהאנטנות האלה.
רוברט אילטוב: יש שם שטחים ריקים, יש שם שטחים אחרים ויש לכם מיליון שיטות לשים אנטנות במקומות אחרים.
רוברט אילטוב: אתם יכולים למצוא את הפתרון הפרטני להוסטל זה או אחר.
רוברט אילטוב: יש אולי 15 בעיות אקוטיות ברמה הארצית ואתם צריכים למצוא להן את הפתרון.
רוברט אילטוב: אתם צריכים להגיע לכאן כדי לתת את ההסברה?
רוברט אילטוב: אני לא צריך לקבל ממך את הנתונים כי כבר נפגשתי עם כל החברות הסלולריות וקיבלתי את הנתונים.
רוברט אילטוב: כל מה שתגיד, זאת אמת לאמיתה, אבל לך תסביר את זה לאנשים ולא לי כי הם באים אלי כנבחר ציבור.
רוברט אילטוב: הם בחרו בי ולא אתה ואני צריך לתת להם את ההסבר.
רוברט אילטוב: אם אתה לא נתת להם את ההסבר, אנחנו נמצא את הפתרון להוריד את האנטנות.
סופה לנדבר: שוב, אנחנו לא רוצים לאיים אבל אנחנו רוצים היום להגיע אתכם להסכם שאתם תוך חודש ימים תתנו לנו פתרון ותורידו את העוול הזה שיש מעל הגג של כל הוסטל.
רוברט אילטוב: אם יש בעיה בהפרת הסכמים, אנחנו נמצא את הפתרון שלא תפרו את ההסכמים.
רוברט אילטוב: אנחנו לא נסבול את זה שאתם צריכים לתת את ההסברה אבל בסופו של דבר מגלגלים את זה אלינו ואנחנו אלה שצריכים לתת תשובות.
רוברט אילטוב: אם אתם לא תתנו את התשובות, אנחנו נמצא את התשובות.
ליאור ורונה: נאמרו כאן דברים קשים על ידי חבר הכנסת אילטוב ואני רוצה ללכת אתם ולא ללכת נגדם.
ליאור ורונה: גם אני אזרח שמצביע ואתה גם מייצג אותי כמו שאתה מייצג כל אחד ואני מסתכל גם על האינטרס שלי ועל האינטרס שלנו כאזרחים.
ליאור ורונה: אנחנו עושים את ההסברה בתקשורת, בעיתונות.
ליאור ורונה: כאשר יש בעיה שמגיעה לפתחנו, לפתח החברות הסלולריות, אנחנו מבצעים אותה ונמשיך לבצע אותה בכל מקום ובכל זמן אפשרי.
ליאור ורונה: יש דבר אחד שצריך לדעת אותו.
ליאור ורונה: אתה אומר לי שאתה מסכים לעובדות המדעיות אבל יש הבדל בין זה שאני אומר את זה לבין זה שאתה אומר את זה או מישהו אחר אומר את זה.
ליאור ורונה: אם אתה כחבר כנסת או שר כשר או איזשהו נבחר ציבור – ואני לא נבחר ציבור ואתם כן נבחרי ציבור – אומרים את זה, יש בזה כוח.
סופה לנדבר: אנחנו לא באנו לכאן לעשות יחסי ציבור לחברות.
סופה לנדבר: אני אומרת לך ולכל הנוכחים – ואני אומרת את זה באיפוק רב – שאם אנחנו קבענו שהיום אנחנו עושים ישיבה, בצורה אנושית אנחנו פונים לחברות.
סופה לנדבר: לדיירי ההוסטלים יש חרדה ואנחנו מבקשים מכם להסיר את האנטנות ולהעביר אותן למקום אחר בו הדיירים מסכימים.
סופה לנדבר: בעירייה יודעים לאשר את המקומות בשטח ואתם יודעים שמדובר בעסק כלכלי.
סופה לנדבר: אני לא נכנסת לכיס לא של עמיגור ולא של החברות, אותי זה לא מעניין, אבל אני כן דואגת לאותם אזרחים.
סופה לנדבר: אלה אנשים מבוגרים שעברו משהו בחיים ואני עכשיו לא צריכה להסביר מה זה ניצולי שואה.
חיים מזר: הדיון חשוב וחשוב שהרשות המחוקקת והרשות המבצעת קשובות לאזרחים.
חיים מזר: אנחנו הקשבנו לכל מה שנאמר כאן וכל מה שנאמר כאן הגיע מהלב.
חיים מזר: אנחנו מתייחסים לנושא הזה כמו לתחנות אוטובוס.
חיים מזר: אף אחד לא רוצה שתהיה תחנת אוטובוס ליד הבית, אבל תחנות האוטובוס חשובות.
סופה לנדבר: אנחנו כאן בישיבה קשרנו קשר בין דיירים ועיריית אשדוד שהייתה צריכה לאשר.
רוברט אילטוב: די הרבה זמן אני הייתי ממונה על תחבורה בעיריית נתניה ואם תחנה הפריעה למישהו, אנחנו מצאנו דרך להעביר אותה למקום אחר שלא תפריע.
רוברט אילטוב: אם אתה משווה את זה לנושאים התחבורתיים, הרי שגם בנושאים התחבורתיים ניתן למצוא פתרון וגם לגבי האנטנות ניתן למצוא פתרון.
רוברט אילטוב: אנחנו לא אומרים לא לשים אנטנות, אבל אנחנו אומרים שאם יש התנגדות חריפה, תמצאו דרך ומקום אחר כדי שהדבר לא יפריע לתושבים.
רוברט אילטוב: זה מה שאנחנו מבקשים.
ליאור ורונה: אני מבקש להרים את הכפפה שזרק חבר הכנסת אילטוב.
ליאור ורונה: אם ניקח את נתניה כמודל, אני מוכן להגיע לנתניה.
ליאור ורונה: אם ייתנו אלטרנטיבה למקום אחר, כי כאן זה עניין של פריסה, אפשר לדבר על הכול.
ליאור ורונה: אנחנו רוצים להיות קשובים.
משה גפני: אבל אף אחד לא מאמין לכם.
משה גפני: גם אנחנו לא מאמינים לכם מכיוון שכאשר היה החוק לקרינה הבלתי מייננת שנדון עם חבר הכנסת יורי שטרן זיכרונו לברכה, אתם התחייבתם – עת הישיבה התקיימה בתל-אביב – שמההוסטלים אתם מוציאים את האנטנות.
משה גפני: התחייבתם לכך.
ליאור ורונה: אני מבקש לדייק.
ליאור ורונה: אמרנו שאנחנו – התחייבנו במכתב – נרד בתנאי שתהיה לנו אלטרנטיבה במקום אותו מקום שייתן פריסה.
רוברט אילטוב: אתם מצפים מאתנו שאנחנו נמצא לכם את המקום?
רוברט אילטוב: אנחנו עובדים בחברות סלולריות?
רוברט אילטוב: אתם מוצאים אלפי פתרונות בפריסה ארצית.
ליאור ורונה: מה תעשה אם יש לי אישור על מקום בו נמצאת אנטנה?
רוברט אילטוב: אם אתה צריך את העזרה שלי, אני מוכן לעזור לך.
רוברט אילטוב: אתה פנית לעיריות באופן רשמי על מנת שימצאו לך קרקע?
ליאור ורונה: חיובי.
רוברט אילטוב: אתה יכול להעביר לנו את הנתונים האלה?
רוברט אילטוב: אנחנו נפעל גם מול העיריות.
רוברט אילטוב: אין בעיה עם זה.
סופה לנדבר: אנחנו לא מתווכים של החברות ואנחנו לא הלוביסטים שלהן.
סופה לנדבר: אנחנו חברי כנסת ואנחנו מייצגים את הציבור, את כלל הציבור במדינת ישראל ולא משנה אם הם דוברי רוסית, אמהרית או עברית.
סופה לנדבר: אלה אזרחי מדינת ישראל וזכותם לדרוש ולבקש שתורידו את האנטנות ואנחנו נעמוד על כך.
רוברט אילטוב: חברת עמידר הורידה את האנטנה ולא קרה כלום.
סופה לנדבר: הודיעו לנו שחברת עמידר הורידה את כל האנטנות.
אריק אלדר: אני לא אדבר בשם עמידר ואני לא יודע אם הם הורידו או לא כי לא בדקתי.
אריק אלדר: גם אני שמעתי את זה אולי זה נכון ואולי לא.
אריק אלדר: ברשותך, אני רוצה לגעת בשתי נקודות שלי הן חשובות מאוד.
אריק אלדר: השתתפתי בשלוש-ארבע ואולי חמש ישיבות עם חבר הכנסת יורי שטרן זיכרונו לברכה שהיה המוביל של החוק הזה.
אריק אלדר: מתחילת הישיבות הבנו שיש פה בעיה שהיא כמעט חסרת תקדים בישראל - כאן אני אתחבר לדבריו של חבר הכנסת – והבעיה בעיקרה היא בעיה פסיכולוגית.
אריק אלדר: זאת אומרת, אם הדברים הם כל כך פשוטים, טכניים, מדעיים, כמעט כולם כאן מסכימים שאין בעיה.
אריק אלדר: מבחינה מדעית יש לי בתיק שלי את כל הדוחות של האנטנות של חברת עמיגור, שכולן בין אחוז לארבעה אחוזים מתחת לתו תקן הישראלי, לא הבינלאומי.
אריק אלדר: כלומר, אם רוצים לדבר במונחי חוק ומדע, באמת אנחנו פועלים תמיד לפי החוק.
אריק אלדר: צריך להסביר עוד דבר שנגעו בו ואני אומר לכל הנוכחים שיש הבדל גדול בין אנטנה למתקן גישה.
אריק אלדר: אנטנה צריכה אישור גם של משרד להגנת הסביבה וגם של הרשות המקומית, אבל מתקן גישה, כמו זה הקיים בנתניה, שהוא מתקן יחסית קטן, הוא פטור מאישור הרשות המקומית.
אריק אלדר: המשרד להגנת הסביבה עושה בדיקת קרינה, ואם אין בעיה, ניתן האישור.
רוברט אילטוב: במתקן גישה יש בעיה אחרת.
רוברט אילטוב: אתה יכול לעשות אותו לא במקום שמיועד לדיור ציבורי ויש ייעוד למבנה.
רוברט אילטוב: אם אתה חורג בשימוש, אתה עובר על חוק פלילי שאומר שיש עבירה פלילית.
רוברט אילטוב: זה כמו חריגה בבנייה.
רוברט אילטוב: אם אתם רוצים שננקוט צעדים פליליים, אנחנו ננקוט צעדים פליליים.
אריק אלדר: אני לא רוצה להיכנס לנקודה הזאת.
אריק אלדר: אותן אנטנות שיש בידינו היום, כולן – זה לא נעים לשמוע את זה לפעמים, זה לא סימפטי כי יש פה אלמנט פסיכולוגי חזק מאוד – בתוך המסגרת הקשוחה ביותר של החוק, תחת כל האישורים ותחת כל הקרינות.
סופה לנדבר: החוק אומר שרוב הדיירים צריכים לחתום שהם מסכימים שתותקן אנטנה על הגג?
אריק אלדר: אני בפירוש לא מאשר שדבר כזה קיים.
אריק אלדר: אני רוצה להתייחס למשפט מאוד קשה ופוגע שנאמר כאן.
משה גפני: אני רוצה להבין מה אתה אומר.
משה גפני: למה אתם שמים את האנטנות?
אריק אלדר: על הגגות?
אריק אלדר: מכיוון שזה מנדט במסגרת החוק.
משה גפני: לא שאלתי אותך על החוק.
משה גפני: אני שואל אותך למה אתם שמים את זה.
אריק אלדר: אתה יכול לשאול באותה מידה למה אנחנו מביאים לבתים האלה הצגות תיאטרון, אומנים, בדרנים וכולי.
אריק אלדר: התשובה היא שזה במסגרת החוק.
משה גפני: אני שואל למה אתם שמים את זה.
משה גפני: חברת עמיגור היא חברה ציבורית שתפקידה לדאוג לדיירים.
אריק אלדר: ואכן היא דואגת.
משה גפני: אני שואל האם העמדת האנטנות מעל הבתים של האנשים שנמצאים אצלכם במבנים, האם זה צורך הדיירים.
אריק אלדר: לא אמרתי שזה צורך הדיירים.
משה גפני: על זה שאלתי.
משה גפני: תענה לי על זה.
משה גפני: אל תאמר לי במסגרת החוק.
אריק אלדר: ברור לי שזה נוגד להרגשת הדיירים וזה עושה להם רע כי יש בעיה פסיכולוגית עם העניין הזה.
משה גפני: אני שואל למה אתה שם את זה.
אריק אלדר: אנחנו שמים משום שהדבר הזה במדינת ישראל הוא במסגרת החוק והוא מותר לנו.
משה גפני: שאלתי למה אתה שם את זה.
משה גפני: האם זה יעזור לדיירים?
אריק אלדר: אנחנו עושים את זה משלוש סיבות, ולא לפי סדר החשיבות: ראשית, החוק במדינת ישראל מאפשר לי לעשות זאת.
אריק אלדר: שנית, יש לי הכנסה כספית מזה ולא היינו עושים את זה אם זה היה גורם לנו הפסד כספי.
אריק אלדר: שלישית, הכסף הזה נכנס למחזור התקציבי של החברה ומקבל ביטוי במה שאמרתי קודם.
אריק אלדר: נאמרו כאן שני משפטים שבעיניי הם חמורים מאוד.
אריק אלדר: מחתימים את הדיירים שאינם יודעים את השפה ומוליכים אותם שולל.
אריק אלדר: אני אחראי על 54 בתי הדיור המוגן של חברת עמיגור ואני מכיר כל אות שכתובה בחוזה.
אריק אלדר: לנו יש איסור חמור להחתים דייר על חוזה לפני שהוא קיבל את ההעתק שלו ברוסית וכאשר אם מישהו לא מבין, לידו יושב מישהו ומתרגם לו את החוזה.
אריק אלדר: כל העותקים ברוסית נמצאים במשרד שלי.
אריק אלדר: לומר דבר כזה, זה פשוט פוגע.
אריק אלדר: נאמר כאן שיש פגיעה באיכות החיים שלהם.
אריק אלדר: אני מזמין את כל הנוכחים ובראשם את יושבת-ראש הוועדה לבוא ולראות איך נראה בית דיור מוגן של חברת עמיגור.
אריק אלדר: הלוואי על הוריי שלא זכו להגיע לדיור המוגן הזה.
אריק אלדר: שוב, אין לי ויכוח לגבי התחושה הפסיכולוגית שלהם.
אריק אלדר: אני לא שולט בשפה הרוסית, לפני חודש סיימתי סבב של 30 בתי דיור מוגן לשם באתי עם כל הדוחות – אבל את הדוחות שמתי בצד – להסביר ולנסות להרגיע את הפחדים.
אריק אלדר: לא דיברתי על העובדות המדעיות החוקיות שאותן אני יכול לשים על השולחן ולפתור את הבעיה.
אריק אלדר: באתי עם צוות של עובדים שלנו, ועברתי ב-30 בתים, ואמרתי שאני אנסה להרגיע את הפחדים כי אני יודע שהם קיימים ועם פחדים קשה להתמודד.
אריק אלדר: אני רוצה לסכם את דבריי בשני משפטים.
אריק אלדר: כאשר חבר הכנסת יורי שטרן זיכרונו לברכה בא אלינו לפגישה עם המשרד, והוא הגיע אלינו, ושידר לנו את הפחדים של כולם, קיבלנו החלטה, על-פי בקשתו, שחצי שנה נקפיא לחלוטין את התקנת האנטנות.
אריק אלדר: אז היו לנו משהו כמו 12 פניות.
אריק אלדר: מאז עברה לא חצי שנה אלא שנה וחצי, ולא הותקנה אף אנטנה למרות כל הפניות ולמרות כל הפיתויים הכספיים והאחרים.
אריק אלדר: אתם מוזמנים לבדוק את זה.
אריק אלדר: באותו רגע שתתקבל החלטה, אתם רוצים להוביל מהלך, אני לא מכחיש שבלבי יש איזו סימפטיה עמוקה לפחדים של הדיירים ורצון להבין, אבל אני גם נמצא במסגרת שגם לה יש את הצרכים שלה.
אריק אלדר: יעבור חוק, מחר בבוקר עמיגור הראשונה – כבר הקפאנו ואנחנו לא שמים יותר אנטנות למרות שיש עלינו לחצים לשים אנטנות וכל יום יש פניות – להוריד את המתקנים שלה.
משה גפני: אני מבין שהדיון הוא בנושא פניות ציבור שהגיעו בקשר לאנטנות.
משה גפני: הנושא של האנטנות, על פי מחקרים מדעיים, גורם נזק לבריאות.
משה גפני: יש מחקרים מדעיים שהם לא כאלה, אבל רוב המחקרים המדעיים בארץ ובעולם מראים שזה גורם נזק לבריאות.
אריק אלדר: איזה מחקרים?
אריק אלדר: אני אשמח לראות אותם.
אריק אלדר: אני אתפטר יום אחרי.
משה גפני: יש מחקרים מדעיים בארץ ובעולם שהאנטנות גורמות נזק באופן חמור לבריאות.
משה גפני: יש מחקרים מדעיים שאומרים אחרת.
משה גפני: המציאות היא – אצלנו ביהדות זה ככה – שכאשר יש ספק של פיקוח נפש, הולכים לחומרה.
משה גפני: כאשר יש את היום הקדוש לעם היהודי, את יום הכיפורים, אם יש ספק קל של פיקוח נפש, מחללים את יום הכיפורים.
משה גפני: יש פה ספק של פיקוח נפש.
משה גפני: מה שקורה מבחינת ההוסטלים זה פשוט ניצול ציני של אנשים מסכנים שאין להם יכולת להתגונן מכיוון שכאשר אצלי בבית בא אחד הדיירים ולוקח כסף מהחברות שלכם שעושות הרבה מאוד כסף – ואני מאוד מפרגן להן – כל הדיירים מתקוממים ויש להם את הכוח, נערכת הפגנה במקום, ומסלקים את האנטנה או לא נותנים להתקין אותה.
משה גפני: לא ביקשתי את האישור שלך.
משה גפני: אני הכי אובייקטיבי כאן ואתה לא.
משה גפני: אתה מרוויח כסף ואני לא.
משה גפני: אני מקבל את המשכורת שלי גם בלי לומר כלום.
משה גפני: הטענה להוסטלים היא לא אם אתם פועלים במסגרת החוק כן או לא, לא זה הדיון.
משה גפני: מה שקורה עם ההוסטלים מביא אותנו לשני דברים.
משה גפני: דבר אחד, להקשיח את החוק ואני הייתי חלק מחוק הקרינה הבלתי מייננת והייתי בין היוזמים שלו, ואנחנו הסכמנו להתפשר בגלל הרצון הטוב שכל הצדדים גילו כאשר אמרו שלא יהיו אנטנות בהוסטלים, ירחיקו אותן ממוסדות לימוד וכולי.
משה גפני: זו הייתה האמירה שנאמרה שם ולכן הסכמנו להתפשר על החוק.
משה גפני: נכון, המסקנה שעולה מהדיון הזה, על כל פנים מחלקו, שבאמת צריך להקשיח את החוק ואנחנו נקשיח את החוק.
משה גפני: פסיכולוגיה או לא פסיכולוגיה, זה לא נושא של חברת עמיגור ולא של חברה ציבורית אחרת.
משה גפני: הדיירים אינם מעוניינים באנטנות, נקודה.
משה גפני: מכאן ועד להסביר לנו את התופעה הפסיכולוגית, אף אחד מכם לא פסיכולוג.
משה גפני: הדיירים חוששים לבריאותם ובצדק.
משה גפני: תפקידה של חברת עמיגור למשל – אתה דיברת ולכן אני מציין את חברת עמיגור, אבל זה תפקיד כל החברות הציבוריות כי על זה הן תוקצבו וזה היעד שלהן – לסייע לאותם קשישים בהוסטלים לאיכות חיים, לדיור, לכל הנושאים האחרים.
משה גפני: כל הדברים מסביב שהם אינם טובת הדיירים אלא פוגעים בהם, ולא משנה באיזו צורה, אסור לחברות לעשות זאת.
משה גפני: התשובה שזה נעשה במסגרת החוק איננה רלוונטית.
משה גפני: במסגרת החוק אתה גם יכול להעמיד טנק על הגג למעלה.
משה גפני: אין מציאות שתעשה דברים בהם אין את טובת הדיירים כדי להגדיל את המחזור הכספי שלך.
משה גפני: לכן מה שאתם נדרשים על ידי הוועדה זה לסלק את האנטנות האלה מההוסטלים.
משה גפני: זה תפקידנו כחברי כנסת, היות ולאנשים האלה אין את היכולת הכוחנית שיש לכל דייר אחר.
משה גפני: אם הייתם באים לרמת אביב והייתם מנסים לשים אנטנה על הגג, עבור תשלום כל הון שבעולם, אתם יודעים מה שהיה קורה.
משה גפני: שם אין לכם בעיה כי שם אלה אנשים חלשים, הם קשישים, הם עולים חדשים, הם לא יוכלו להתגונן.
משה גפני: התפקיד שלנו הוא לדאוג להם.
משה גפני: אני אומר לכם שאם לא תסלקו את האנטנות על פי הבקשה של הוועדה כאן, אנחנו נקשיח את החוק ואנחנו נתחיל לבדוק את כל הדברים הנוספים של כל מה שמתלווה לעניין הזה.
משה גפני: ההיתממות הזאת שאין מחקרים מדעיים, היא היתממות טובה מאוד וזה בסדר גמור.
משה גפני: דרך אגב, אתה אמרת שמחר אתה מתפטר אם אני מביא לך את המחקר.
משה גפני: אין לי שום עניין לפגוע בפרנסה שלך אבל אתה יודע שאני צודק.
רוברט אילטוב: גם אני רוצה לפנות לחברת עמיגור, לחברת עמידר ולכל חברה ציבורית שמטפלת בדיור הציבורי.
רוברט אילטוב: אתם זכיתם במכרז של משרד השיכון ומשרד הקליטה על מנת לתת שירותים לדיור סוציאלי.
רוברט אילטוב: הדבר הזה כולל הכול ואני סמוך ובטוח שאין שם סעיף שמתיר לכם להניח אנטנות או להרוויח כספים.
רוברט אילטוב: אין סעיף כזה בחוזה.
רוברט אילטוב: אני מאוד אשמח אם תראה לי סעיף כזה ואנחנו נדרוש לשנות אותו.
רוברט אילטוב: אתה מקבל כסף מהמדינה בהתאם למכרז על מנת לתת את כל השירותים המגיעים לאנשים האלה שמתגוררים בהוסטלים ואף אחד לא אומר לך שתרוויח יותר כסף ורק אז תיתן להם.
רוברט אילטוב: אתה תיתן להם גם ככה כי אתה חייב לתת את זה על פי אותו חוק, על פי אותו הסכם ועל פי אותו מכרז.
רוברט אילטוב: לכן לומר שאתה מרוויח כסף ומחזיר את זה אל הדיירים, זה לא מעניין אותנו כי אתה מקבל כסף בגין הדיירים.
רוברט אילטוב: לכן אנחנו פוסלים את מה שאתה אומר ולא מקבלים את זה.
רוברט אילטוב: אנחנו דורשים ממך שאתה תעמוד בתנאי המכרז ולא מעניינים אותנו הרווחים הנוספים שלכם.
אריק אלדר: אין במכרז ולו רבע מילה שמדברת על האנטנות.
רוברט אילטוב: אתה חברה ציבורית.
אריק אלדר: אני חברה ציבורית שיש לה מנהלים, חוק וסדר.
רוברט אילטוב: אתה לא יכול להרוויח על חשבון הדיירים.
אריק אלדר: זה עניין אחר.
אריק אלדר: זו השקפה באספקטים פסיכולוגיים.
אריק אלדר: אין בחוזה ולו מילה אחת שאומרת לנו.
רוברט אילטוב: אנחנו נגדיר את זה בחוק.
אריק אלדר: נהיה הראשונים לכבד אותו.
משה גפני: חברת עמיגור היא חברה טובה, היא חברה שיש לה שם טוב, אבל אתם עושים לעצמכם נזק בל יתואר.
משה גפני: דע לך שאני מכיר את חברי הכנסת.
משה גפני: נוצר פה תהליך שהולך ומתרחב שמי ששם אנטנות, מקבל שם רע.
משה גפני: אתם עושים נזק לעצמכם.
משה גפני: אני מציע לך לא להסתמך על החוק כל הזמן.
משה גפני: אתה צריך לעשות את תפקידך.
משה גפני: אל תפגע בשם של החברה שלך.
סופה לנדבר: אני מבקשת לקבל את תגובת משרד הבריאות.
מנפרד גרין: הדיון מורכב.
מנפרד גרין: בתחילת הדיון הבנתי שלא ניכנס לצד המדעי, כך שאני לא יודע אם אתם רוצים לפתוח אותו.
מנפרד גרין: אני חושב שאני יכול להציג את זה, אבל אני לא יודע אם זה מה שאתם רוצים.