GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עימד עבד: אמנם אנחנו מפתחים תשתיות עכשיו, וזאת ההזדמנות שלנו גם לשמוע ולראות מה האפשרויות, וגם אם מחוקק בתקנות ובחוק... אבל להתייחס לזה שתהליך התאמת התשתיות דורש זמן, כדי להתאים ובגלל זה המחוקק נתן טווח של תאריכים ויעדים לגבי הקרונות, כמה קרונות צריכים להיות נגישים תוך שנה-שנתיים מאז התקנת התקנות, וגם לגבי התחנות עצמן.
עימד עבד: רק רציתי לציין קצת אחוזים---
סופה לנדבר: לא, אני רק רוצה לדעת.
סופה לנדבר: תסבירו לי, את התקנות אני מכירה וגם את החוקים אני מכירה ואת מי שמחוקק את החוקים אני מכירה, ומי שבעצם לפח אנחנו מחוקקים את החוקים האלה.
סופה לנדבר: תסבירו לי איך זה יכול להיות ברכבת שבן אדם שהוא נכה, צריך 12שעות לפני זה להתקשר.
סופה לנדבר: זה אבסורד, רבותיי.
עימד עבד: אני רק אציין משהו אחד, את באמת ציינת את התקנות.
עימד עבד: 24 שעות זה קבוע בתחנות, והרכבת, ויחיאל טובול יעיד על זה שהרכבת עושה את הכול שזה אפילו לפעמים שעה ושעתיים, הוא יעיד על זה.
עימד עבד: אנחנו משתדלים.
סופה לנדבר: אתם משתדלים, אבל לא משתדלים מספיק.
עימד עבד: אני לא אומר שאנחנו 100%, אבל אנחנו באמת משתדלים.
יחיאל טובול: אני ממונה ארצי על תחנות הרכבת.
יחיאל טובול: אני כבר 17 שנים עובד ברכבת ואני מכיר את התהליכים שעברנו ברכבת מהתקופה שלא תמיד היא היתה בתודעה הלאומית, הציבורית, ולא השתמשו ברכבת כל כך הרבה נוסעים ובטח לא נכים שחשבו להשתמש ברכבת.
יחיאל טובול: היא בכלל לא היתה מכוונות ומותאמת לנכים.
יחיאל טובול: אני חייב לומר לכם שבתקופה האחרונה ובשנים האחרונות, אמנם באמת משקיעים המון כסף בתשתיות בתחנות חדשות וברכבות, אבל התחום הזה של הנגישות לנכים ולמוגבלים, נותנים את הדעת בצורה מאוד מאוד משמעותית ואני יכול להעיד על כך.
יחיאל טובול: יש תחנות ישנות, וזה מה שהתכוון עימד עבד.
יחיאל טובול: יש תחנות ישנות שעוד מתקופת המנדט קיבלנו אותן, וזה מין תהליך שאנחנו או משפרים אותן או הורסים ובונים חדשות.
יחיאל טובול: את התחנות החדשות אנחנו בונים על פי סטנדרטים בינלאומיים ומתאימים אותן במאה אחוז.
יחיאל טובול: (אני הקשבתי למה שאמרת לגבי תחנת באר שבע ואני אענה לך בהמשך, ברשותך).
יחיאל טובול: כל התחנות החדשות שנבנות, נבנות על פי סטנדרטים בינלאומיים.
יחיאל טובול: אנחנו מתאימים את התחנה גם מבחינת החנייה.
יחיאל טובול: יש לנו יועצים מיוחדים שזה כל התפקיד שלהם.
יחיאל טובול: בעת בניית התחנה הם באים ונותנים את הדגשים שלהם בנושא נגישויות, זה החל מהחנייה, המשך לכיוון הקופה.
יחיאל טובול: אני מזמין אתכם לתחנת להבים, תחנה חדשה שאוטוטו עומדת להיפתח, לקראת ה-24 ליוני.
יחיאל טובול: הדלפק של הקופה, אתם כבר תראו אותו, שנמצא בגובה כזה מתאים שעגלת נכה מגיעה לשם, הוא בדיוק באותו גובה, הנכה לא צריך עזרה מאף אחד.
יחיאל טובול: הוא מגיע באופן עצמאי לחנייה, יש לו את הרמפה מכיוון המדרכה להיכנס לתחנה, במפלס אחד נמצאת התחנה, הוא יגיע לקופה, הוא ירכוש כרטיס, יש מתקן מיוחד לכבדי שמיעה שצריכים לשמוע את הקופאי ויש לו בעיה של שמיעה, לחירש, יש מענה לנכה, יש מענה גם לעיוור, עם פסים מיוחדים שמוליכים אותו ומכוונים אותו.
יחיאל טובול: דרך אגב, גם באוניברסיטה בבאר שבע זה קיים.
יחיאל טובול: תחנת להבים נמצאת בין קרית גת לבין באר שבע ואני יכול לומר שכל התחנות החדשות שנבנות, ונבנות כרגע כ-30 תחנות חדשות, כולן בסטנדרטים האלה.
יחיאל טובול: יחד עם זאת, במקביל, אנחנו גם משדרגים תחנות קיימות ואנחנו מטפלים כרגע גם בנושא הזה.
יחיאל טובול: אנחנו נותנים את הדגש, יש לנו תוכניות עבודה.
יחיאל טובול: תחנות שהן כבר נגישות, כבר מופיעות באתר האינטרנט ואפשר לראות שהן נגישות.
יחיאל טובול: תחנות שהן לא נגישות, אנחנו נמצאים בתהליך עבודה.
יחיאל טובול: יש לנו תהליך מסודר.
יחיאל טובול: אנחנו בונים מעליות ואתם מוזמנים לתחנת לוד לראות שבנינו שם מעליות וגשר בין הרציפים.
יחיאל טובול: תחנת עתלית, תחנת חדרה, בנימינה, נתניה.
יחיאל טובול: תחנות ישנות ותיקות שנבנו לפני 50 שנה, שלא היה בהן כלום ומאז שיצא החוק---
סופה לנדבר: אז תסביר לי, אם כל כך טוב, אז מה כל כך רע?
יחיאל טובול: קרונות חדשים אנחנו הזמנו.
יחיאל טובול: דרך אגב, כ-93% מכלל הרכבות שנעות היום במערכת הרכבתית נגישות לנכים, וזה לא דבר של מה בכך.
יחיאל טובול: זה דבר כבד ורציני וזה מראה בעצם על הנכונות ועל הרצון שלנו.
יניב רונן: לפי התקנות, בכל רכבת צריך להיות קרון נגיש.
סופה לנדבר: רבותיי, אני חושבת שאתם חיים באיזה שהיא מדינה אחרת.
סופה לנדבר: אתם מנותקים מן המציאות.
סופה לנדבר: אז תסבירו, אם כל כך טוב, ואני מעריכה את מה שאתם עושים, אני חושבת שאתם מאוד משתדלים, אבל אל תעשה לנו טיול לתחנה חדשה, תיקח את איגור עכשיו ותעקוב אחריו מה הוא צריך לעבור כדי להגיע לרכבת, בתל אביב?
איגור גונופולסקי: בכל מקום.
איגור גונופולסקי: זה לא משנה.
יחיאל טובול: אני באמת מוכן לתת לו תשובה עניינית.
סופה לנדבר: ותסבירו לי, מה זה 12 שעות, בן אדם שצריך לנסוע, צריך להודיע מראש?
סופה לנדבר: 24, 12, אפילו שעה אחת.
יריב אגמון: אפילו לא שעה.
יריב אגמון: אני מבקש להתייחס לדברים של מר איגור גונופולסקי.
יריב אגמון: קודם כל, הרכבת פועלת על פי התקנות.
סופה לנדבר: התקנות של מי?
יריב אגמון: על פי תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות שתיקן שר התחבורה, שלפי תקנה 24א', 24 שעות במשך 4 שנים מיום פרסום התקנות, שזה אומר עד סוף שנת 2007, על פי דין, 24 שעות.
יריב אגמון: אחרי סוף השנה, 12.
יריב אגמון: הרכבת לא עושה את החשבונות הקטנים האלה והם---
סופה לנדבר: אבל, רבותיי, אז יכול להיות שמשרד התחבורה נמצא במדינה אחרת והוא בכלל לא נמצא (אני עכשיו אתן זכות דיבור למשרד התחבורה), אבל אתם צריכים לאתר את הבעיה ואתם צריכים להגיע לפתרון של הבעיה, ואתם צריכים לפנות יחד.
סופה לנדבר: לא הנכה צריך להגיע למשרד התחבורה.
סופה לנדבר: הרי אתם מופעלים על ידי---
יריב אגמון: גברתי, לא סתם התקנה תוקנה ככה.
יריב אגמון: אמנם אנחנו לא משרד התחבורה, אבל הכל עניין של הדרגתיות.
יריב אגמון: כמו שאמר עורך דין עימד, אי אפשר להנגיש מדינה ביום, או תוך חצי שנה, או תוך שנה.
יריב אגמון: התשתיות האלה של רכבת מהצפון עד הדרום, זה נושא תקציבי בכלל.
יריב אגמון: לגבי ההתייחסות של מר גונופולסקי.
יריב אגמון: אני ראיתי את הפניות שלו, ראיתי את הפניות שהוא פנה ואנחנו השבנו לנציבות שוויון במכתב מסודר אחת לאחת.
יריב אגמון: דוגמה, ביום אחד שהוא פנה, הוא הגיע רבע שעה לפני, פשוט הגיע.
יריב אגמון: הוא לא עמד בתקנות ולא מילא את החובה שלו----
סופה לנדבר: הוא הגיע.
יריב אגמון: אני לא מתווכח, אני מסביר משהו.
עדה וייס: התקנות אושרו על ידי הכנסת.
חיים רייזלר: אתם מתחבאים אחרי התקנות, זו בדיוק הבעיה.
סופה לנדבר: משרד התחבורה.
סופה לנדבר: תסבירו לנו מה התקנות האלה, מה קורה לכם?
סופה לנדבר: אני מוכנה לקבל את הטענות כלפי הכנסת, אבל אתם צריכים להבין, אתם המומחים.
סופה לנדבר: אני במקצוע אחר לגמרי.
סופה לנדבר: אמנם יש לי תואר שני, אבל המקצוע שלי שונה מתחבורה ורחוק מלהיות עריכת דין או משהו כזה.
סופה לנדבר: אתם מכינים, אתם אנשי מקצוע, אתם צריכים להכין את הדברים כך שלא יהיו מנותקים מהמציאות, מחיים של בני אדם.
סופה לנדבר: הרי כל התקנות וכל החוקים שאנחנו מאשרים ואתם מכינים אותם, צריכים לעמוד על הקרקע, צריכים לשרת את הציבור.
סופה לנדבר: בשביל מה עשיתם דבר שהוא עושה עוול לנכים?
איציק לביא: אני מבקש להתייחס לנקודה של 24 שעות ושל ה-12 שעות.
איציק לביא: במהלך הדיונים של תיקון התקנות שסוכמו ב-2003, אני חושב שזאת היתה אחת השאלות שזכו לשעות של דיונים והתלבטויות.
איציק לביא: זה לא מין איזה דבר שיצא ככה מהשרוול, זה פורום שישבו הרבה אנשים, נציגים של כל הארגונים, של כל הגופים.
איציק לביא: זה לא יצירה של משרד התחבורה, וזה לא מן דבר שהוא תוצאה של קפריזה של מאן דהו.
איציק לביא: ממש לא.
איציק לביא: התוצאה הסופית זאת ברירת מחדל.
איציק לביא: ואני אומר את זה ואנשים יודעים את זה.
איציק לביא: זאת פשרה.
איציק לביא: אף אחד לא שמח מזה ואנחנו יודעים שזה לא הפתרון שרוצים אותו.
איציק לביא: העניין של ה-24 שעות וכעבור זמן לעשות את המעבר ל-12 שעות; היום הרכבת קצת רצה יותר מהר מהמועדים שהתקנות מחייבות וגם המצב הזה הוא מצב ביניים עד שכל סידורי העבודה וכל ההתארגנויות, בכל התחנות, זה יבשיל למצב של זמן המתנה שיצטמצם למינימום הנדרש מתוך שיקולים תפעוליים.
איציק לביא: השעות האלה, גם ה-12 שעות (אתם צריכים להבין את זה וחבל שאנשי הרכבת לא כל כך מסבירים את הנקודה הזו ואני צריך לעשות את זה במקומם), יש תחנות מאוישות, יש תחנות לא מאוישות, יש סידורי עבודה לאותם אנשים שצריכים ללוות את הבן אדם, להעלות אותו, לעזור לו לרדת.
איציק לביא: המאמץ שנעשה גרם לכך שבאמת צמצמו מ-24 שעות ל-12 שעות, וזה לא סוף פסוק, ועוד לוחצים את זה יותר ויותר כלפי מטה, אבל אני טוען שזה שלפי הצרכים התפעוליים והאילוצים התפעוליים של איך הרכבת עובדת.
איציק לביא: אני לא חושב שיהיה אפשר להגיע למצב שלא יידרש איזה שהוא פסק זמן (פז"ם) ואני כרגע לא רוצה לנקוב אם זה רבע שעה, או שלושים דקות, או תשעים דקות, או משהו.
איציק לביא: זאת שאלה תפעולית פרופר.
איציק לביא: בשביל הרכבת.
איציק לביא: אני יודע שהעניין הזה של קציבת הזמן זה דבר שהרכבת עובדת ללחוץ את זה כלפי מטה, למינימום, עד שמגיעים לגבול שמצרכים תפעוליים כנראה לא ניתן לרדת.
איציק לביא: וצריכים להבין את הנקודה הזו.
איציק לביא: זה לא שסתם יושבים אנשים מרושעים, חסרי לב, ומחליטים.
איציק לביא: זה ממש לא ככה.
איציק לביא: הסוגיה הזו, אני חושב, דנו בזה עשרות של שעות.
איציק לביא: אני לא מגזים, בכל מיני הזדמנויות זה עלה וירד, ועלה וירד, ובסופו של דבר זו פשרה.
איציק לביא: זו התוצאה.
איציק לביא: אני לא אומר שאנחנו מאושרים מהעניין הזה, אבל אתם צריכים להבין שיש אילוצים תפעוליים.
סופה לנדבר: איפה כאן הפשרה?
סופה לנדבר: אני רואה את זה כאילו הייתי אני, אני לא חושבת שכך צריך להיות.
סופה לנדבר: נכה צריך להיות חופשי בתנועה שלו.
סופה לנדבר: אם הוא רוצה לנסוע ברכבת, שייסע.
איציק לביא: חברת הכנסת לנדבר, גם לי זה נראה לא הגיוני, אבל בין האיך אני רואה את זה, לבין ההיגיון של כל אחד מאיתנו שיושב פה, אני יכול להגיד שפסק הזמן יהיה 15 דקות.
איציק לביא: אפשר להגיד 0.
איציק לביא: זה יישאר מלה מתה שכתובה על הנייר.
איציק לביא: ישנם הצרכים התפעוליים שנגזרים מתוך---
סופה לנדבר: על הרכבת?
איציק לביא: תראי, יושבים פה אנשי הרכבת, אני לא רוצה לדבר בשמם.
איציק לביא: אני לא איש רכבת.
איציק לביא: זו המציאות האמיתית.
איציק לביא: אם אנחנו נכנסים, ופה ממש צריכים להיכנס, זה לא הפורום הזה, לאיך רכבת עובדת, סידורי עבודה, התפעול וכל השאר, אנשים עם היגיון קצת בריא יבינו שלהגיע לאפס זמן זה פשוט לא ניתן, נקודה.
סופה לנדבר: רבותיי, אני נולדתי בסנט פטרסבורג (לנינגרד).
סופה לנדבר: נולדתי שם והתרבות של לעבור דרך רכבת תחתית זה דבר שאיתו נולדתי.
סופה לנדבר: הנסיעה לאוניברסיטה היתה שעתיים וחצי לכיוון אחד.
סופה לנדבר: לי לא צריכים לספר.
סופה לנדבר: למה במדינות אחרות יש תרבות כלפי נכים?
סופה לנדבר: והם לא צריכים להתקשר לרכבת ושום דבר?
סופה לנדבר: תנסו ולא תצליחו לשכנע אותי שנכה...
סופה לנדבר: זה נראה לי מאוד מאוד אבסורדי.
סופה לנדבר: תחזרו הביתה, תעשו שיעורי בית, תשברו את הראש, אבל אני רוצה תוך חודש ימים שתתנו לנו תשובה איך אתם מתקנים את הסיפור הזה.
סופה לנדבר: אני חושבת שתדווחו את הסיפור הזה לשר התחבורה, תעשו את המאמץ ותפתרו את הבעיה.
סופה לנדבר: אני לא חושבת שיש בעיה.
סופה לנדבר: מה זה, במדינה אחרת אין בעיה?
סופה לנדבר: וכאן במדינת ישראל אנחנו ממציאים את הבעיה הזו?
סופה לנדבר: אין דבר כזה.
סופה לנדבר: עכשיו תגידו לי, בבקשה, בהזדמנות זו, מה קורה עם מוניות, למה הם לא יכולים לנסוע בנתיב הציבורי לנסוע?
איציק לביא: לגבי מוניות, במסגרת החקיקה שהיום עומדת על סדר היום, יותר נכון התקנות (אני לא יודע אם כל האנשים שיושבים כאן מודעים), ישנו כל פרק הנגישות שתוקן במרץ 2005.
איציק לביא: יש שם סעיף של מוניות נגישות.
איציק לביא: סיימנו את הכנת הוורסיה היותר מאוחרת, שאוטוטו צריכה להגיע לקראת סיכום הדיונים בוועדת העבודה והרווחה.
איציק לביא: על פי התיקון הזה מ-2005, יפעלו מוניות נגישות שיהיו מותקנות עם מעלון ועוד כל מיני סידורים, לטובת אנשים שיזדקקו לסוג השירות הזה.
סופה לנדבר: אבל מה עם אותן מוניות שיכולות להעלות את הנכה, לקפל את העגלה ולהכניס לרכב?
קרני צדקיהו: למה הנכה צריך לשלם 40 שקלים במקום 10 שקלים.
קרני צדקיהו: תענה להם.
קרני צדקיהו: למה הוא צריך לשלם?
סופה לנדבר: כנראה צריך להיות תיקון לתקנה שבעצם המונית שמסיעה את הנכים יכול לעבור בנתיב הציבורי.
עדה וייס: הוא יכול לעבור בכל נתיבי התחבורה הציבורית בארץ, כמעט.
עדה וייס: לא בכולם.
קרני צדקיהו: את לא דוברת אמת.
קרני צדקיהו: את לא אומרת פה אמת.
סופה לנדבר: תן להם לדבר, בבקשה.
עדה וייס: הוא מדבר על רחוב יפו שסגור למוניות, זה לא חשוב את מי שהוא מסיע.
עדה וייס: כל הנוסעים במוניות, כיוון אחד סגור למוניות וזה משיקולי תכנון תחבורה.
עדה וייס: הרכבת הקלה תעבור שם, עוד מעט יתחילו לעבוד גם ברחוב יפו, לסלול את המסילה, ישתנו כל הסדרי התנועה.
קרני צדקיהו: אין לנו בעיה עם זה, עד שהרכבת תיסע, המוניות צריכות לנסוע.
קרני צדקיהו: עד שהרכבת 'הקללה' הזאת תיסע, תני לנו להיכנס בנתיב ציבורי.
קרני צדקיהו: מה, שבע שנים?
קרני צדקיהו: שבע שנים צריך לחכות?
קרני צדקיהו: למה אני צריך לחכות שבע שנים?
קרני צדקיהו: אני שברתי את הרגל שלי, חמישה חודשים אני הולך עם גבס ואני לוקח מוניות, משלם 70 שקלים במקום 20 שקלים.
קרני צדקיהו: למה, תסבירי לי למה! למה?
קרני צדקיהו: תסבירי לי, בושה וחרפה! אתם שונאים את המוניות, שונאים את הנכים, עושים להם את המוות!
סופה לנדבר: די, מספיק, גם הנכים לא רוצים את זה.
קרני צדקיהו: בושה וחרפה שאנשים כמוכם יושבים שם.
קרני צדקיהו: אני מציע לך, תיקחי את האנשים של דן, יסדרו לך רמפה ברכבת, יפתרו לך את הבעיה.
סופה לנדבר: מספיק, די!
קרני צדקיהו: בושה וחרפה, אני אומר לך! בן אדם נכה, בן אדם נכה!
איציק לביא: אפשר לבקש את ההגנה של יושבת הראש, כנגד הצעקות האלה?
סופה לנדבר: אם אתה תתחיל שוב לצרוח, אני אצטרך לבקש ממך לצאת.
סופה לנדבר: אני חושבת שכל בן אדם שמוזמן---
קרני צדקיהו: אני לא אצעק, אבל זה אוכל לי את הלב.
סופה לנדבר: אני מתארת לעצמי שזה כואב, אבל---
קרני צדקיהו: בואי אני אראה אותך, שתעלי אתי במונית, כשאת יודעת שזה 12 שקל,למה?
סופה לנדבר: מספיק, מספיק.
סופה לנדבר: תן להם לדבר.
סופה לנדבר: אתה יודע למה, אני אסביר לך.
סופה לנדבר: במדינת ישראל, אין לנו תרבות אחד כלפי השני, אין לנו סבלנות אחד כלפי השני.
סופה לנדבר: יש לנו כל כך הרבה ליקויים בפנים, ביחס אחד לשני, ומה שאפשר לעשות בקלות ותאמינו, שאני כאן בוועדה במשך שנה הזאת, אני נתקלתי בדברים שאני לא יכולה לעבור עליהם בשתיקה.
סופה לנדבר: אפשר בקלות לעזור לבן אדם, אבל---
קרני צדקיהו: שלחתי לה מכתב, אחרי 8 חודשים קיבלתי ממנה תשובה.
סופה לנדבר: אבל בן אדם שמקבל קצת סמכות, יש לו---
קרני צדקיהו: זה מדינה מתוקנת?
קרני צדקיהו: 8 חודשים בשביל מכתב?
סופה לנדבר: זהו, מספיק.
איציק לביא: לגבי רחוב יפו.
איציק לביא: להשכלת השומעים, יש במדינת ישראל עשרות קילומטרים של נתיבים ומסלולים.
איציק לביא: היום על הפרק יש הצעת חוק, אז ההצגה הזו שהוא נתן, היא לא במקום.
קרני צדקיהו: אבל מה הפתרון?
קרני צדקיהו: תענו רק, מה הפתרון?
איציק לביא: אבל זה לא המקום.
קרני צדקיהו: אני אתן לך את החומר שהיא נתנה, אני אפקסס לך את כל החומר---
סופה לנדבר: אני מבקשת ממך לצאת.
סופה לנדבר: אתה מפריע לי לנהל את הישיבה, אני ככה לא מסכימה.
סופה לנדבר: לא מסכימה.
סופה לנדבר: תסבירו לי מה אתם עושים כדי לעשות ולתקן את העוול כלפי הנכים.
סופה לנדבר: למה הם לא יכולים להיות חופשיים?
סופה לנדבר: אני לא מסכימה עם כך, אתם תתקנו את זה.
איציק לביא: יש חוק שוויון זכויות, מ-98', יש תקנות מ-2003 שהן חלות על---
סופה לנדבר: אבל התקנות זה של בני אדם, תתקנו את זה.
סופה לנדבר: מה זה התקנות האלה?
סופה לנדבר: הן באו לשרת את הציבור, תתקנו אותן.
איציק לביא: רגע, אם יורשה לי.
איציק לביא: פה צריך להעמיד דברים על דיוקם.
איציק לביא: התקנות מתייחסות לקווי שירות באוטובוסים וקווי שירות עירוניים, רכבת,ספנות ותחבורה אווירית.
איציק לביא: יש לכל אחד מהמודים האלה של התחבורה, פרק זמן ליישם את מלוא הדרישה.
איציק לביא: לגבי התחבורה הציבורית באוטובוס, בתקנות נקבע פרק זמן של עשר שנים.
איציק לביא: התקנות נכנסו לתוקף בתחילת 2004.
איציק לביא: עשר שנים זה תחילת 2014.
איציק לביא: נכון להיום, זה החוק.
איציק לביא: מוצא חן, לא מוצא חן?
איציק לביא: צריך להבין, התחבורה העירונית במדינת ישראל---
סופה לנדבר: אם דן רצו לתקן את העוול שנעשה, הם תיקנו את זה.
סופה לנדבר: בלי מלים.
סופה לנדבר: אתה לא מקשיב בכלל למה שאתה אומר.
איציק לביא: סליחה, גברתי היושבת ראש.
איציק לביא: חברת דן פועלת בדיוק על פי המתחייב מחוק השוויון ועם התקנות.
איציק לביא: בדיוק על פי זה.
איציק לביא: כשכל הדבר הזה נחקק, זה היה באמת כדי להביא את מוסדות התחבורה הציבורית ליישם את מה שחוק השוויון קובע.
איציק לביא: הדברים מתבצעים בתהליך ואת הנקודה הזאת חשוב מאוד להסביר.
איציק לביא: זה לא מסוג האקטים שאם אתה בא ואומר לי, בוא, מחר בבוקר תתקן הכול.
איציק לביא: מן הטעם הזה, גם העניין של קביעת העשר שנים.
איציק לביא: זאת גם אחת הסוגיות שזכתה להמון זמן במהלך הדיונים בקביעת התקנות, והגיעו למסקנה שצריכים את כל הזמן הזה.
איציק לביא: התחבורה הציבורית באוטובוסים במדינת ישראל מופעלת בסדר גודל של כ-2,800 אוטובוסים.
איציק לביא: בכל מדינת ישראל.
איציק לביא: הגדולים שבהם זה אגד ודן, נכון להיום, הם מפעילים סדר גודל של כ-88%, 90% מתוך המערכת הזאת.
איציק לביא: השאר מופעל על ידי זכיינים חדשים.
איציק לביא: החדשים, כמעט כל צי האוטובוסים שלהם הם אוטובוסים חדשים, כי לא היה 'יד שנייה' בשוק, היו צריכים לקנות חדש.
איציק לביא: לגבי החבילה שמופעלת על ידי אגד ודן, נכון להיום, אני מעריך, בהערכה מאוד זהירה, תקנו אותי אם אני טועה, כ-45% מהאוטובוסים שמופעלים בשירות העירוני, למרות שיש לנו עשר שנים, כבר היום, מתחילת 2004, האוטובוסים כבר נגישים וחדשים.
איציק לביא: אוטובוס כזה, להצטיידות זה סדר גודל של מיליון שקלים.
איציק לביא: זאת אומרת, כאשר אני מדבר על 2,800 אוטובוסים עירוניים במדינת ישראל, לפי חשבון עגול של מיליון שקלים לאוטובוסים, קל לעשות את החשבון במה מדובר, מכאן גם ההיגיון---
סופה לנדבר: סליחה! זה בכלל לא קשור, למה אתם מתעקשים?
איציק לביא: לא מתעקשים על שום דבר, אני מנסה---
סופה לנדבר: אתם רוצים שאנחנו נוריד את התקשורת?
סופה לנדבר: אנחנו נוריד את התקשורת, שיגיעו לבית של הבחור הזה וילוו אותו איך אתם מתעקשים על דבר דבילי, סליחה על הביטוי.
איציק לביא: על מה מתעקשים?
איציק לביא: לא ברור לי.
סופה לנדבר: למה נכה צריך להתקשר 12, או 24 שעות מראש?
איציק לביא: אני מדבר על אוטובוסים.
סופה לנדבר: אני מדברת על שעות.
סופה לנדבר: אני מדברת על זה.
איציק לביא: בבקשה, יושבים פה אנשי הרכבת, שיענו לך שלא צריך 12 שעות.
סופה לנדבר: אבל אתם אומרים שהם פועלים לפי התקנון.
איציק לביא: התקנות קבעו 24 שעות וכעבור תקופה לרדת ל-12 שעות.
איציק לביא: היום הרכבת כבר נכנסה ל-12 שעות, בפסק זמן יותר מקוצר, ועוד לוחצים את זה כלפי מטה.
איציק לביא: כפי שאמרתי קודם.
סופה לנדבר: אנשי הרכבת, תסבירו לי למה צריך 12 שעות, או 24 שעות, כדי לשרת את ציבור הנכים?
יחיאל טובול: מאז שבעצם נפתח קו נמל התעופה בן גוריון, הרכבת פעילה 24 שעות ביממה.
יחיאל טובול: צריך להבין שפועלות 42 תחנות בארץ בסך הכול וכדי לתת שירות 24 שעות ביממה, סביב השעון, לכל ציבור הנוסעים, בכללם גם הנכים, זה אומר שצריך לאייש במשרה של מנהלי משמרת, בכל שעות היממה, בתחנה.
יחיאל טובול: אם אנחנו רוצים לתת שירות של 100%, בכל שעה, בכל תחנה, תמיד צריך שיהיה בן אדם מנהל תחנה שייתן שירות.
יחיאל טובול: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו פתאום ביום אחד לנפח את המנגנון ולשלש את כוח האדם בתחנות, מהרגע להרגע.
יחיאל טובול: מה גם, שברגע שיש מנגנון של תיאום, אנחנו יכולים לכוון את עצמנו.
יחיאל טובול: אני יכול לומר לך לומר לך, שנכון ש-12 שעות, אבל מה שקורה בפועל זה שאנשים כן מגיעים לתחנות, הם כן מקבלים שירות.
יחיאל טובול: אני עד לזה.
יחיאל טובול: ביום ראשון בבוקר, לדוגמה, הייתי בתחנת כפר סבא, בהוד השרון, הגיעה אמא עם נכה עם כיסא גלגלים לא ממונע.
יחיאל טובול: היא הגיעה איתו, עזרנו לה, העלינו אותה, היא לא תיאמה עם אף אחד.
יחיאל טובול: דיברנו עם תחנת תל אביב.
יחיאל טובול: כולם הולכים לעשות את זה, גם מנהל התחנה, כולם עושים את זה באהבה, כולם עושים את זה ברצון.
יחיאל טובול: השירות שאנחנו נותנים לנכים הוא שירות טוב, אני חושב.
יחיאל טובול: מנהלי התחנות משרתים אותם.
יחיאל טובול: ברגע שמגיע נכה, הם מלווים אותו בפועל, מעבר למה שהם צריכים לעשות על פי החוק.
יחיאל טובול: הם לוקחים אותו במהלך כל הנסיעה מהרציף, ואם צריך, מלווים אותו עד היציאה.
יחיאל טובול: צריך להבין, תחנות ישנות כמו תחנת יבנה.
יחיאל טובול: נגיד שלא תיאמו, יגיע הנוסע ללא תיאום לתחנת יבנה.
יחיאל טובול: התחנה הזאת לא מתאימה, אז הטענה שלו תהיה פי כמה ופי כמה.
יחיאל טובול: למה בעצם אפשר תמיד להגיע לתחנה כזו שלא מתאימה?
יחיאל טובול: לכן חשוב לנו שתתאמו מולנו, כדי שנבדוק שסוג הרכבת מתאים, שהתחנה מתאימה, שהיא מאוישת, שיש את המתקנים, שהכול בסדר.
חיים רייזלר: יש אנשי ביטחון בתוך הרכבת, למה הוא לא יכול להרים כיסא?
יחיאל טובול: לא, לא, לא.
יחיאל טובול: לאנשי הביטחון אסור.
יחיאל טובול: לכל אחד יש תפקיד.
יחיאל טובול: אני חייב פה להזכיר.
יחיאל טובול: יש פה משהו מהותי שכנראה הוא לא ברור וחשוב שאני אגדיר אותו.
יחיאל טובול: נכה, עם עגלה, עם כיסא גלגלים ממונע, אי אפשר להוריד אותו סתם ככה בידיים ואי אפשר להוריד אותו עם איזה מתקן מאולתר, או מישהו בעל כוח שיכול להרים אותו.
יחיאל טובול: יש לנו מתקנים מיוחדים שמיועדים לכך.
יחיאל טובול: אלה מתקנים סטטיים שנמצאים בתחנה.
יחיאל טובול: חייב מנהל תחנה, שיש לו הכשרה להפעיל את המתקן הזה, שהוא עובר את הוראות הבטיחות.
יחיאל טובול: זה לא דבר פשוט להזיז מתקן עגלה על הרציף כשיש רכבות נעות, כשיש אנשים, זה עלול ליפול.
יחיאל טובול: צריך לעשות את זה בשכל, צריך לעשות את זה בהיגיון.
יחיאל טובול: לא צריך שמישהו אחר ייפגע מזה.
יחיאל טובול: חייבים לבצע את התיאומים האלה.
יחיאל טובול: אי אפשר סתם להגיע גם לתחנות שהן לא מוכנות לכך.
איגור גונופולסקי: קודם כל, יש עכשיו סוג מעלון חדש, שחור, שאתה בטוח מכיר אותו.
יחיאל טובול: אני מכיר אותו היטב.
יחיאל טובול: זה מכשיר שלאחרונה הכנסנו אותו.
איגור גונופולסקי: למה לא להסיע אותו בתוך הרכבת, שהפקח יפעיל אותו?
איגור גונופולסקי: זה יפתור את כל הבעיות.
איגור גונופולסקי: זו לא בעיה כספית אפילו.
יחיאל טובול: אני רוצה להבהיר עוד נקודה אחת חשובה.
יחיאל טובול: זה לא מסתכם בזה שלפקח יהיה את המתקן הזה בתוך הרכבת.
יחיאל טובול: אתה גם אמור לצאת מהתחנה הזו ולקבל שירות.
יחיאל טובול: אני רוצה לחדד את הנקודה.
יחיאל טובול: אתה שואל, אני עונה, לא בורח משום שאלה.
יחיאל טובול: אתה תגיע לתחנה שלא תיאמת ותרצה לרדת ואז מתברר שבעצם אין מעלית ואין מה שמחבר בין אותו רציף ליציאה.
יחיאל טובול: מה נעשה?
יחיאל טובול: אתה תיתקע בתחנה הזו.
איגור גונופולסקי: לא, לא, לא.
איגור גונופולסקי: אני יודע איזו תחנה נגישה.
יחיאל טובול: אז יפה, ביררת.
יחיאל טובול: אם אתה מברר, הרי אין בעיה.
חיים רייזלר: הוא לא מתאם, הוא נוסע בין א' ל-ב', א' ו-ב' נגישות.
יחיאל טובול: אם הוא נוסע בין א' ל-ב' ואלה תחנות שהן נגישות, הוא מקבל שירות מלא.
יחיאל טובול: גם אם הוא לא תיאם, הוא מקבל.
איגור גונופולסקי: מה עם המכתבים ששלחתי לכם?
איגור גונופולסקי: למה אתם לא אמרתם לי?
יחיאל טובול: אתה יכול לתת דוגמה ספציפית שהגעת לתחנת נגישה ולא קיבלת שירות?
יחיאל טובול: אמרו לך, 'צא החוצה, אנחנו לא משרתים אותך'.
איגור גונופולסקי: הגעתי וביקשתי מאנשים להעלות אותי.
יחיאל טובול: לאן הגעת?
איגור גונופולסקי: העלו אותי, אבל לא הורידו, נגיד.
איגור גונופולסקי: העלו, אבל לא הורידו, זה לא נקרא לתת שירות.
איגור גונופולסקי: אני לא יורד מהרכבת, אני נתקע ברכבת.
יחיאל טובול: יפה, זאת בדיוק הנקודה שהיא חשובה מאוד.
יחיאל טובול: חשוב לתאם את זה.
איגור גונופולסקי: אז אם יהיה פקח, יהיה מעלון וזה יפתור את הבעיות.
יחיאל טובול: אם אתה מגיע לתחנת היעד, צריכים לקבל אותך.
יחיאל טובול: זה דבר בטיחותי.
יחיאל טובול: אתה אמנם מגיע עם עגלה לא ממונעת, אבל יש כאלה עם עגלות ממונעות והם חייבים לקבל עזרה.
איגור גונופולסקי: אבל אם לפקח יהיה מעלון, תהיה לו הכשרה, למה זה לא בטיחותי?
איגור גונופולסקי: מה, מנהל תחנה יותר חכם מפקח?
יחיאל טובול: הפקח לא יכול להתעכב.
יחיאל טובול: הרכבת תוך דקה צריכה לצאת, הוא לא יכול להתעכב.
יחיאל טובול: מנהל תחנה שנמצא בתחנה, הוא מכין את המעלון מראש.
יחיאל טובול: הוא מכין אותו להגעה שלך.
יחיאל טובול: הפקח לא יכול לעשות את זה.
יחיאל טובול: אנחנו נאחר עם כל הרכבות.
אבנר עורקבי: באוטו שלי יש מעלית שעולה ויורדת, אני לא צריך מישהו שידע להפעיל אותה.
אבנר עורקבי: למה באוטו שלי יש מעלית שעולה ויורדת, מעלה ומורידה ואין לי בעיה?
אבנר עורקבי: למה ברכבת אין את המתקן הזה?
יחיאל טובול: לא הבנתי את הקשר.
אבנר עורקבי: באוטו שלי יש מעלית שעולה ויורדת?
אבנר עורקבי: למה אצלך ברכבת אין דבר כזה.
יחיאל טובול: יש לנו, למה אין?
יחיאל טובול: ברכבות החדשות.
יחיאל טובול: הזמנו כרגע 87 קרונות חדשים מסימנס (אל תבטלו את התשובות שלנו, אנחנו נותנים לכם תשובות לעניין).
יחיאל טובול: מתוך 87 קרונות חדשים של סימנס, ב-24 חדשים, שזה עונה לשאלה שלך, יהיה שם את המתקן הזה, שמתוך הרכבת, אוטומטית, יוצא החוצה.
יחיאל טובול: אז זה גם איזה שהוא צעד שאנחנו עושים לקראת.
יחיאל טובול: אנחנו כן עם אוזן קשבת לצרכים שלכם.
חיים רייזלר: אתה יכול לשים את זה בכל רכבת.
יחיאל טובול: תראה, זה עניין של התאמות.
יחיאל טובול: זה קרונות שבאים מחוץ לארץ.
חיים רייזלר: עם כל הכבוד, אני עכשיו מעיד ברמה מקצועית.
חיים רייזלר: מבחינה מקצועית יש פתרונות הרבה יותר טובים והרבה יותר יעילים.
חיים רייזלר: יש את המעלונים העצמאיים, שאפשר עם פקח, בלי פקח, להפעיל.
חיים רייזלר: לגבי העניין הזה של הבטיחותי, יש במדינת ישראל מספיק נכים שיש להם מכוניות עם מעלונים ותאמין לי שלאף אחד אין בעיות בטיחות.
חיים רייזלר: אף אחד לא זקוק לליווי וזה חלק מהגישה.
חיים רייזלר: לא צריך קורס מיוחד.
חיים רייזלר: זה דבר ראשון.
חיים רייזלר: דבר שני, המעלונים שאתם בחרתם, עם כל הכבוד, סלח לי, אני לא רוצה לפגוע, אבל זה הפתרון הכי זול שהיה אפשר לעשות.
סופה לנדבר: אני רוצה עכשיו לשמוע את הנציבות לשוויון זכויות.
סופה לנדבר: יש לך מה לומר?
סופה לנדבר: אגב, אני צריכה להגיד שאת לא היית בישיבה הקודמת, בחרתם לא להגיע ואני רואה את זה בחומרה, בגלל שהייתם צריכים להגיע ואתם לא יכולים לבחור לאן להגיע ומתי להגיע.
סופה לנדבר: הייתם חברים לנו.
בלהה ברג: לגבי הישיבה הקודמת, דיברתי גם עם מישהו מאצלכם כבר שלשום, אמרתי שאני נמצאת בישיבה במשרד המשפטים, שנקבעה לפני זמן רב, עם מעל עשרים משתתפים.
בלהה ברג: לא יכולתי להשתתף בישיבה הזאת שנקבעה רק לאחרונה.
בלהה ברג: אנחנו גם העברנו לכם את הדיווח לגבי מה קורה היום בתחום הזה.
בלהה ברג: באופן אישי אני לא מתעסקת בהצעת חוק חנייה לנכים, אבל לפי דעתי הועבר אליכם דיווח מאוד מפורט איפה הדברים עומדים.
סופה לנדבר: אני עכשיו לא אתווכח, בגלל שזה מכעיס אותי.
סופה לנדבר: חבל שלא הייתם ולא שלחתם אף נציג, בגלל שמישהו היה חייב להיות.
סופה לנדבר: יש כאן בעיה שאני לא חושבת שאני צריכה לחזור עליה בהקשר לישיבה הקודמת.
סופה לנדבר: אנחנו נתכתב ונפתור את הבעיה.
סופה לנדבר: להבא, אני חושבת שיש מספיק עובדים בנציבות ויכולים לשלוח נציג.
סופה לנדבר: אנחנו לא קובעים את הישיבות יום לפני, אנחנו קובעים אותן בזמן סביר ובזמן הזה צריכים להגיע לישיבות.
סופה לנדבר: אבל נחזור לעניין הישיבה של עכשיו.
בלהה ברג: אנחנו מקבלים תלונות שונות לגבי אי נגישות בתחומים שונים ומספר תלונות לגבי הרכבת.
בלהה ברג: בשלב זה התכתבנו עם הרכבת ואיימנו גם בלהוציא צו נגישות סביב התלונה של מר איגור גונופולסקי.
בלהה ברג: אני חושבת שהייתי כן עושה הבחנה.