GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אריק רשף: כל הדברים האלה, בסופו של דבר שייכים או נקבעים על ידי מי שמנהל את הבניין.
וילי בזזובוב: (דבריו מתורגמים מרוסית לעברית).
וילי בזזובוב: אני מבין שיש הנחות שניתנות בחברות הכבלים, אבל לא לזה אני רוצה להתייחס.
וילי בזזובוב: מנויי הכבלים דוברי רוסית בלבד וכדי שנוכל לראות את הסרטים עליהם גדלנו, אין לנו ברירה אלא להתחבר לחברות הכבלים.
וילי בזזובוב: ב-YES וב-HOT רוב הערוצים דוברי הרוסית הורדו מהחבילה ועל הוספתם צריך לשלם סכום נוסף.
וילי בזזובוב: לעומת זאת, המחירים לא ירדו אלא המחיר נשאר אותו מחיר.
וילי בזזובוב: אם אני רוצה להתקין צלחת של חברה פרטית שנותנת למשל עשרה ערוצים דוברי רוסית, הנהלת ההוסטל או מקבץ הדיור לא מאפשר לנו לעשות זאת.
וילי בזזובוב: יוצא מכך שאנחנו מפסידים.
וילי בזזובוב: מצד אחד יש חבילה עם 500 ערוצים שאנחנו לא מבינים את שפת הדיבור שם, אבל מהצד השני מה שטוב לנו, אנחנו לא מקבלים.
ארקדי שמונר: אני מהנדס חשמל ואני יכול לומר שיש כאן בעיה שלא רוצים להבין אותה.
ארקדי שמונר: יש דרכים לפתור את הבעיה אבל לא אתן לכם עכשיו שיעור בחשמל.
סופה לנדבר: אני חושבת שמה שעשינו היום, פתחנו תיבת פנדורה.
סופה לנדבר: אני חושבת שבמדינת ישראל, כמו שאנחנו תמיד עושים, עושים הכל אבל לא מספיק.
סופה לנדבר: איך קרה שאחרי אכלוס – ואני מסכימה עם עמידר, עם עמיגור ועם משרד השיכון שאומרים שרוב הבניינים במצב טוב, בניינים בהם אנשים גרים בסיפוק – לא שמו לב לכך שבתוך הבניינים האלה חיים בני אדם וכל אחד מנהל את החיים האישיים שלו כפי שהוא רוצה.
סופה לנדבר: אני מסכימה עם אותם אנשים ואני רוצה לומר להם תודה על כך שהגיעו לכאן.
סופה לנדבר: בעוד שבועיים אני אקיים ישיבה נוספת.
סופה לנדבר: משרד הקליטה, אני לא יודעת מי חתם על החוזים האלה, על הפעלת הבניינים האלו ועל הפעלת ההוסטלים והדיור המוגן.
סופה לנדבר: אני מבקשת מכם לבדוק מה קורה בחוזים האלה והיכן לא שמתם לב.
סופה לנדבר: תוך שבועיים אני רוצה שתעשו בדק בית ותפתרו את הבעיה הזאת.
סופה לנדבר: תבדקו בניין בניין, חוזה חוזה.
סופה לנדבר: אני אסירת תודה לך על העצה שנתת לי.
סופה לנדבר: אני לא אסכים שיהיו מתווכים באמצע.
סופה לנדבר: אם לאדם מגיעה הנחה, לא יכול להיות שהוא לא יקבל אותה.
סופה לנדבר: לא יכול להיות שהמצב הזה יהיה לגבי ניצולי שואה, וטרנים, אנשים מבוגרים שחיים על קצבת זקנה אתה קשה להם לסיים את החודש.
סופה לנדבר: אנחנו יודעים באיזה תנאים אנחנו חיים, אנחנו יודעים באיזה תנאים חיים האנשים האלה שחוסכים בחשמל, במים ובכל הדברים האלמנטריים כדי להגיע למצב שבסוף החודש יישארו כמה אגורות לתרופות, לתיאטרון, למוזיאון ולכל הדברים שאדם צריך בחייו.
סופה לנדבר: אני מבקשת את משרד הקליטה לפתור לי את הבעיה תוך שבועיים ולהגיע מוכנים לדיון.
סופה לנדבר: אל תאמרו לי בפעם הבאה שחביב קצב עסוק.
סופה לנדבר: אני גם אפנה היום לשר הקליטה.
סופה לנדבר: אני חושבת שאתם אנשים אחראים מאוד, ואני מכירה את חביב קצב ככזה.
סופה לנדבר: בבקשה, תפתרו את הבעיה הזאת.
סופה לנדבר: אני לא רוצה יותר לסחוב אנשים מכל הערים ולגרום להם להופיע כאן.
סופה לנדבר: היום אני אתייחס לנושא ברדיו.
סופה לנדבר: אני אומר שבהסכמה עם משרד הקליטה – וכך אני מבינה את השתיקה שלך – שתוך זמן קצר תפתרו את הבעיה וכל ההטבות שמגיעות לפי חוק תעריפי חשמל ולפי התקשרות עם חברה זו או אחרת, ייתנו לאנשים האלה כך שהם יוכלו לנהל את החיים האישיים והפרטיים שלהם.
סופה לנדבר: אני לא אסכים למה שאתם עושים בבניינים האלה.
סופה לנדבר: אני לא אומרת אתם עושים, אבל אתם נתתם להפעיל את הבניינים האלו לחברות הנהלה ולבעלים ואני רוצה שתבדקו מה קורה שם.
אולגה דדון: לגבי הכבלים.
אולגה דדון: מה ששמעתי עכשיו כאן לגבי המנעולים על הארונות, זה דבר חדש שפעם ראשונה שמענו.
אולגה דדון: כמובן שאנחנו נבדוק את המקים האלה לעומק ולא ניתן להם לקרות.
סופה לנדבר: אמר לך ממלא מקום ראש העירייה.
אולגה דדון: אנחנו מחייבים את הקבלן לבנות תשתית לערוצים ישראלים.
אולגה דדון: מבחינתנו זה לא משנה HOT או YES אלא אנחנו דורשים ערוצים ישראלים.
אולגה דדון: אם הקבלן משיג איזושהי הנחה באמצעות מכרז וזה לטובת הדיירים, אנחנו רק מברכים על כך.
אולגה דדון: אם דייר כלשהו רוצה להתחבר לחברה אחרת, זאת זכותו המלאה והוא חופשי וזכאי לעשות זאת.
אולגה דדון: אם יש מישהו שמונע זאת ממנו, אנחנו נתערב ונפעל בהתאם.
סופה לנדבר: יש עוד דבר שיכול להיות שלא שמעתם עליו.
סופה לנדבר: חוץ מההתקשרות עם החברות והספקים, יש עוד דבר אחד.
סופה לנדבר: תבדקו בבקשה – אם אתם כבר בודקים – הכשרה של אנשים שמפעילים את הבניינים האלה.
סופה לנדבר: הם לא עוברים הכשרה ולעתים קרובות יושבים אנשים שאני לא רוצה לומר עליהם פרימיטיביים אבל אלה אנשים שהרמה שלהם לא תמיד מתאימה למקום אותו הם מנהלים.
סופה לנדבר: אני מבקשת מכם לבדוק את הדברים האלה.
סופה לנדבר: תבדקו איזה קורסים להכשרה עוברים האנשים האלה.
סופה לנדבר: במקרה אנחנו שומעים שיש אנשים שמרוצים, אבל קיבלנו גם תלונות על כך שחלק מדיירי הבניינים האלה לא מרוצים מהאנשים שמנהלים אותם.
אולגה דדון: יש לך פנייה מסוימת?
סופה לנדבר: אחר כך אני אתן לך.
סופה לנדבר: שלום, בוקר טוב.
סופה לנדבר: הנושא של הוועדה היום הוא פעילות ועדה רפואית לנכים, מוגבלים, נכי עבודה, במסגרת המוסד ביטוח לאומי.
סופה לנדבר: אנחנו עשינו כבר ישיבה אחת ב-12 בדצמבר 2006.
סופה לנדבר: ביקשנו לשנות כמה דברים ואנחנו רוצים לשמוע מה השתנה ומה לא השתנה ולמה, יש לנו פניות חוזרות ויש לנו פניות חדשות ותלונות ויש כאן אנשים שבעצם היום עוברים את התהליך של ועדות רפואיות.
סופה לנדבר: אנחנו נשמע, נקשיב ונחליט מה אנחנו רוצים במהירות לעשות ולהשיג בביטוח הלאומי.
סופה לנדבר: (סבב היכרות) כמו שאמרתי, בחודש דצמבר 2006 קיימנו ישיבה.
סופה לנדבר: אנחנו גם פנינו למוסד לביטוח לאומי בקשר לשינויים שאנחנו חושבים שצריכים לעשות אותם.
סופה לנדבר: נעשה קצת, אני לא אגיד שלא, אבל לדעתי לא מספיק ואתם יודעים שאני לא רוצה להגיד שהמצב החמיר, אבל יש דברים שצריכים לתקן אותם באופן דחוף ביותר ואנחנו עכשיו נדבר על אותם שינויים שלדעתי צריכים לעשות וגם נשמע קודם כל את הפונים.
סופה לנדבר: מר יעקב סופיר, תסביר לנו מה הבעיה, מתי אתה פנית לוועדות רפואיות, מה קרה לך.
יעקב סופיר: פניתי כבר לפני הרבה שנים, כבר 25 שנה, מיום השחרור מצבא ההגנה לישראל, וקיבלתי את אחוזי הנכות שקיבלתי.
יעקב סופיר: באופן קבוע קבעו לי 75% אחוזי נכות ולאחר מכן התווספה עוד בעיה, עוד מצב גב, פריצת דיסק בין 4 ל-5.
יעקב סופיר: עברתי ניתוח בשיבא, כי היום זה בידיים אחרת, ורגל שמאל וימין, לא יכולתי יותר, עברתי ניתוח וחודש אחרי כבר הרגשתי בסדר, אבל לא יותר מחודש.
יעקב סופיר: לאחר מכן הרגשתי שאני לא יכול לעשות כלום עם עצמי, אז ניגשתי, בתום לב, להודיע על החמרת מצב, שאני פשוט שבר כלי, לא יכול לעשות שום כלום.
יעקב סופיר: במקום שיוסיפו לי או ישאירו לי כמו שזה היה, הורידו את זה מ-75% ל-60%.
יעקב סופיר: למה?
יעקב סופיר: אני לא יודע.
יעקב סופיר: לאחרונה כתבו לי מכתב שאם אני ממשיך עם הערעור הזה, אז יש סיכוי שרופא מוסמך יבדוק אותך והוא יוריד לך את זה לא ל-60% ל-40%.
יעקב סופיר: אם מגיע לי 40%, אז מלכתחילה תורידו את זה ל-40%, למה עכשיו, כאילו אם אני אמשיך בדרך הזו של לערער, אז יורידו את זה ל-40%.
סופה לנדבר: ממי קיבלת מכתב?
יעקב סופיר: שמך?
אילנה שרייבמן: אילנה שרייבמן.
יעקב סופיר: השם הזה מצלצל לי.
אילנה שרייבמן: אני לא מטפלת בתחום הזה.
יעקב סופיר: זה נראה נוסח קבוע שנותנים את זה לכולם.
יעקב סופיר: מי שבא לערער... אני בתמימות, כי המצב שלי החמיר.
יעקב סופיר: בסכרת המצב נהיה טוב יותר?
יעקב סופיר: הרי ידוע שבסכרת עם השנים נוספות בעיות לב, בעיות תפקוד מיני, כליות, כל המרעין בישין, אז את מיטיבה איתי, אז כל אחד יבקש את המחלה הזו, זה מצוין.
יעקב סופיר: ונתווספה גם הבעיה של הגב שאני ממש סובל ממנה.
יעקב סופיר: אז זה ממש עיוות הדין.
יעקב סופיר: יש פה עיוות הדין לגמרי לגמרי לגמרי.
יעקב סופיר: זה לא איזשהו שכל ישר שאומר 'אוקיי, יפה, באמת נהגו נכון, הם עשו נכון'.
יעקב סופיר: זה כמו שהייתי לפני חודש בהיפו, בבית מלון, ביקשתי, להבדיל, ממגן דוד אדום החזר כספי.
יעקב סופיר: לא אושפזתי, רצו לאשפז, לא אושפזתי, אם הייתי מתאשפז הייתי מקבל החזר מלא, אבל לא רציתי להתאשפז, רציתי לחזור חזרה למלון.
יעקב סופיר: חזרתי למלון, הגיע לי חיוב ממגן דוד אדום על 762 שקלים.
יעקב סופיר: בא מנהל הקופה, אומר לי 'תשמע, מגיע לך 50%', למה?
יעקב סופיר: לא יודע.
יעקב סופיר: בקיצור, היה בלאגן, הוא שלח ערר לחברה, כתבו שם 'בגלל שה בית מלון, זאת לא דרך ציבורית', מה זאת אומרת?
יעקב סופיר: בית מלון זה לא דרך ציבורית?
יעקב סופיר: אם אני נופל בבנק, או נופל בשירותים, דרך ציבורית זה רק רחוב?
יעקב סופיר: הייתי בהיפו, נפלתי ליד 80 איש, ליד המרצה, התעלפתי, הייתי באיבוד הכרה, הזמינו אמבולנס.
יעקב סופיר: לא אני הזמנתי אמבולנס.
יעקב סופיר: והגיע מכתב שמשרד הבריאות לא מתעסק בזה.
יעקב סופיר: מה זאת אומרת?
יעקב סופיר: משרד הבריאות דרך ביטוח לאומי לא מתעסק עם זה.
יעקב סופיר: מי עוד ייתן את אחוזי הבריאות?
יעקב סופיר: רופאים של ביטוח לאומי.
יעקב סופיר: באותה מידה גם רופא של ביטוח לאומי, יחזירו לי את זה.
יעקב סופיר: ויותר מזה, כבר מפברואר הורידו לי אלף שקלים.
יעקב סופיר: הוועדה מפברואר, ושם הורידו לי 15% וזה מתבטא באלף שקלים.
יעקב סופיר: זאת אומרת, קיבלתי 2,145, עכשיו אני חי מ-1,162.
יעקב סופיר: כשרוצים לשכור דירה דרך עמידר, הם מחייבים אותי ב-1,045.
יעקב סופיר: זאת אומרת, 1,162, 1045---
סופה לנדבר: כמובן שאחוזי הנכות שלך משפיעים על---
יעקב סופיר: היה לי 75%, לא ברור לי למה הם עשו את זה.
אילנה שרייבמן: אני ביקשתי רשות מיוחדת להשיב לך, כי התלונה שלך היא מיוחדת ואני לא רוצה שהיא תיבלע בין שאר התלונות, כי זאת דוגמה קלאסית למקרה שבו אנחנו יוצאים מגדרנו כדי להיות בסדר ובסוף זה נתפס בדיוק ההיפך ואני אסביר למה אני מתכוונת.
אילנה שרייבמן: כשאתה הופעת בפני הוועדה לעררים, לפי המסמכים שהיו בידיה אז (כי בינתיים עכשיו המצאת מסמכים חדשים שמשנים את התמונה), אבל לפי המסמכים שהיו בידיה אז, הרופאים סברו שכנראה צריך להוריד לך את אחוזי הנכות, ואני לא נכנסת כרגע אם זה מוצדק או לא, אבל הם חשבו שהערעור שלך הוא כזה שהוא עלול לגרום להפחתת אחוזי הנכות, ואז מה אנחנו עושים?
אילנה שרייבמן: אנחנו מפסיקים את הדיון בוועדת העררים, כי זה אתה היית זה שערערת, ואנחנו לא רוצים להרע את המצב, ולכן אנחנו מודיעים לאדם ש'אנחנו הפסקנו את הדיון, שתדע שהוועדה עלולה להרע את מצבך, להפחית את אחוזי הנכות'.
יעקב סופיר: אבל הפחיתו לי כבר, הורידו לי כבר בפעם הראשונה.
אילנה שרייבמן: אני לא מדברת על הפעם הראשונה, אני מדברת על המכתב הזה שאותו צירפת לתלונה.
אילנה שרייבמן: אז תן לי להסביר בסוגיה הזו; אנחנו מודיעים לך שהאחוזים שלך עלולים להיות מופחתים ולכן יש לך זכות למשוך את הערעור ולהישאר במצב כפי שהוא היה.
אילנה שרייבמן: ואתה פה מתלונן שההודעה שלנו, שבאה בעצם להיטיב איתך, היא כביכול מאיימת.
יעקב סופיר: תקראי את זה לפני כולם בקול.
אילנה שרייבמן: אני אקריא.
אילנה שרייבמן: כתוב ככה: "הוועדה לעררים מיום ...
אילנה שרייבמן: שוקלת אפשרות להפחית את האחוזים שנקבעו לך על ידי רופא מוסמך.
אילנה שרייבמן: ההפחתה היא ביחס לאחוזי סכרת מ-65% ל-40%.
אילנה שרייבמן: בטרם תתקבל החלטה סופית, הנך רשאי להמציא לוועדה, תוך 30 יום, מסמכים והוכחות לחיזוק טענותיך נגד ההחלטה".
אילנה שרייבמן: זה דבר אחד.
אילנה שרייבמן: "כמו כן, הנך רשאי להודיע לוועדה על ביטול הערר.
אילנה שרייבמן: במקרה כזה לא תמשיך הוועדה לדון בערר ואחוז הנכות הרפואית שנקבע לך, 65%, יישאר ללא שינוי".
אילנה שרייבמן: אז אתה יכול לראות את זה כאיום, אבל אנחנו רואים את זה כשקיפות וכמִנהל תקין.
סופה לנדבר: אבל אם המצב שלו יותר חמור, אז מה?
יעקב סופיר: למה בכלל להוריד אותי, למה?
יעקב סופיר: למה להוריד אותי?
יעקב סופיר: הרי באתי להחמרת מצב.
יעקב סופיר: כי אם לא, לא הייתי מגיע בכלל לוועדה הראשונה בפברואר.
יעקב סופיר: אז המצב היה נשאר 75%.
יעקב סופיר: אני, בטיפשותי, באתי, בתמימותי באתי, כי המצב שלי החמיר, כי אני באמת לא מסוגל לעבוד.
יעקב סופיר: אני באתי בתמימות הדעת, ממש, באתי כדי לקבל 100% והאמת היא הייתי קצת עם עין גדולה, כי הפקידה אמרה לי 'אל תלך', ולמה אמרה אל תלך?
יעקב סופיר: כי היא מכירה את הפרוצדורה הזו, כשבאים להוסיף, הם מורידים.
אילנה שרייבמן: אני אתן לך סטטיסטיקה כמה פעמים אנחנו הוספנו.
יעקב סופיר: כשבאים להוסיף, הם מורידים, ואני באתי לקבל את ה-100%, כי אני לא מסוגל לעבוד.
סופה לנדבר: בסדר, אנחנו מבינים.
סופה לנדבר: המצב שלך החמיר, יש לך מחלה נוספת, ולא נשמע לי, אישית (אני לא רופאה), לא הגיוני שבזמן שיש מחלה נוספת, מורידים לך.
סופה לנדבר: הרי המחלה שעבורה אתה קיבלת את ה---
יעקב סופיר: זה סכרת.
יעקב סופיר: זה סרטן, הסכרת.
יעקב סופיר: את יודעת מה זה סכרת?
יעקב סופיר: אני חי את זה יום יום.
אברהם גבסו: אני חולה במחלה כרונית שפרצה בזמן שירותי הצבאי וחליתי במחלת דלקת פרקים מאוד קשה, הייתי זכאי לנכות של 75% קבוע.
אברהם גבסו: הלכתי לבקש ניידות, לא מכירים את זה לניידות, אבל הרבה ועדות הייתי ודוחים אותי, בגלל שהסעיף שלי לא נכלל ברשימת הליקויים ולדעתי זה לא מועדון סגור ובגלל זה אני מתקשה לנהל אורח חיים תקין.
אברהם גבסו: לדעתי זה תמוה.
אברהם גבסו: כל שני וחמישי יש עוד מחלה כרונית חדשה, אז למה לא מכניסים אותה לרשימת הליקויים.
אברהם גבסו: מי שאוכל אותה זה הנכה.
ליאור שטרסברג: הערה בנושא הליקויים.
ליאור שטרסברג: כרגע יש עבודה משמעותית, שמשולבת גם בלשכה המשפטית של המוסד לביטוח וגם הרופא הראשי בנושא ספר הליקויים.
ליאור שטרסברג: הנושא הזה אמור לעלות לדיון לאישור, במסגרת הישיבה או הקרובה, או לאחר מכן, תלוי בהתקדמות העבודה.
ליאור שטרסברג: במסגרת מועצת המוסד לביטוח לאומי, זה נושא שעולה, הם מכירים אותו ואנחנו מאוד מקווים שכבר בישיבה הקרובה הוא יעלה ואנחנו נעשה סדר בעניין הזה, כי ברור שהנושא הזה הוא בוער.
סופה לנדבר: אני חושבת שמשנת 56' לא היו שינויים וכל המחלות ישנות.
סופה לנדבר: מובן שהשר חדש והתקופה מאוד קצרה, אבל המוסד לביטוח לאומי, אתם צריכים לשנות את זה ומיד.
סופה לנדבר: אני חושבת שבמשך 30 שנה אתם יודעים את הרשימה של כל המחלות שהתווספו ובגלל זה אני חושבת שאתם צריכים לעשות---
קובי כהן: אני רוצה להוסיף הערה, זה חשוב בעניין הזה.
סופה לנדבר: אתם תרשמו את כל הדברים וכל ההערות ואתם תענו לי בזמן שתדברו.
קובי כהן: הנושא של מחלת אקרון עלה לדיונים במסגרת הביטוח הלאומי לפני כמעט שלוש שנים.
קובי כהן: יש המלצות, יש מכתב שיצא מכאן לביטוח הלאומי, שמבקש אישור להכליל את הליקוי הזה ברשימת הליקויים ויש את התשובה של האוצר שדחה את הבקשה.
קובי כהן: חשוב היה להוסיף את זה.
ירון לוי: קודם כל אני רוצה לציין שאני עובד מדינה, עובד משרד הרווחה באגף לשירות למפגר.
ירון לוי: אני נכה טירון, נכה חדש, בן שנתיים וחצי.
ירון לוי: נפלתי בעבודה לפני כשלוש שנים, קיבלתי מכה בברכיים, שנה לאחר מכן התמוטטתי ואז התברר שיש לי פריצות בכל עמוד השדרה וננעלה לי לפתע הברך.
ירון לוי: פניתי לביטוח הלאומי להכרה כתאונת עבודה בגב ובברך.
ירון לוי: שלחו לי הכרה בגב.
ירון לוי: שאלתי מה לגבי הברך, נזמן אותך לחקירה.
ירון לוי: בקיצור, הייתי בחקירה, עברתי את החקירה, יש פה את המסמכים, הייתי 100%, אבל אין הכרה.
ירון לוי: לאחר מכן הסתבר שהנעילה באה כתוצאה ממחלת אר.
ירון לוי: אס.
ירון לוי: די שהתפרצה לי.
ירון לוי: אר.
ירון לוי: די, מי שלא יודע, זו מחלה שבן אדם יכול לקבל מכה ולו הכי קטנה באצבע או בברך, המערכת החיסונית לא עובדת בצורה נכונה ואז היא פוגעת במערכת העצבים הפריפרית.
ירון לוי: היום אני עם 4 גפיים, למעשה, כשרק יד שמאל קצת היא היד החזקה שלי.
ירון לוי: פניתי במקביל לתאונת עבודה ונכות כללית.
ירון לוי: בתאונת עבודה כמובן, ידוע למה, קיבלתי 10%, לצמיתות.
ירון לוי: בנכות כללית קיבלתי 81% נכות רפואית ו-75% אי כושר.
ירון לוי: עכשיו אני צריך להגיש ערר על זה.
ירון לוי: הדבר התמוה, איך יכול להיות שבתאונת עבודה זה כזה מזערי ועם נכות כללית 81%,
ירון לוי: זאת אומרת, איך עבדתי בכלל?
ירון לוי: זה לגבי הביטוח הלאומי.
ירון לוי: לגבי ניידות, אני חייב לציין שהייתי בוועדת ערר בתל השומר.
ירון לוי: יש לי מסמך מבית חולים לווינשטיין לאחר אשפוז כחודש, מתהלך עם קביים למרחקים קצרים, וחייב כיסא גלגלים למרחקים ארוכים.
ירון לוי: זה היה לפני כחצי שנה, היום עשיתי ניתוח בברך, יישרו לי אותה, הורידו את הגבס, אחרי שבועיים היא ננעלה שוב, כתוצאה מהאר.
ירון לוי: די, אני צריך להחליף גם את המפרק.
ירון לוי: הייתי בוועדה הזו, עוד כשהלכתי כמה מטרים עם קביים.
ירון לוי: זה אבסורד, המרחק מהחנייה לחדר הבדיקות זה 10 מטרים.
ירון לוי: נכנסתי עם הקביים.
ירון לוי: אני מביא את האישורים, כמו שמבקשים בטופס ההזמנה, 'אם יש ברשותך, אתה צריך להביא אישור על כיסא גלגלים שיש לך שנה וחצי'.
ירון לוי: 'אתה צריך להביא אישור שאתה אכן זקוק לכיסא גלגלים'.
ירון לוי: המלווה שלי מגיש את הטפסים לדר' אגסי, אחד הרופאים שם, הוא תופס אותם, 'ראינו, אני מכיר'.
ירון לוי: אני אומר לו 'דוקטור', אני מבקש שיישאר בוועדה, הוא אומר 'זה בסדר'.
ירון לוי: ואחרי כשבוע מגיע הפרוטוקול 'זקוק לכיסא גלגלים?
ירון לוי: לא', 'הגיש מסמכים רפואיים?
ירון לוי: לא'.
ירון לוי: אני חייב לומר את זה פה וסהדי במרומים, אני מתקשר לפקידה ואני מספר לה את כל הסיפור שלי, היא אומרת לי 'התיק שלך סגור, יש בית דין'.
ירון לוי: אז היא אומרת לי 'מותק, איך נכנסת?', הם רושמים מה השינויים.
ירון לוי: אמרתי לה, 'אני צריך לשקר לבורא עולם, כשאני יכול ללכת 7 מטרים, להיכנס עם כיסא גלגלים?
ירון לוי: אני לא אעשה את זה'.
ירון לוי: היום אני גר בקרוואן 40 מטר, נפלתי 30 פעם, התאשפזתי 5 פעמים בשל הנפילות ושני מטר אני לא יכול ללכת עם קביים.
ירון לוי: היום אני צריך ללכת לבית דין לעבודה, בשביל לערער על זה, או לחכות עוד שנה.
ירון לוי: זה דבר שהוא אבסורד מיסודו.
ירון לוי: זאת אומרת, אני צריך לשקר.
ירון לוי: אם הייתי נכנס עם הכסא, הייתי בסדר גמור, הייתי מקבל תשלומים.
ירון לוי: בנוסף, האר.
ירון לוי: די, אני לא יודע אם הוא ברשימת הליקויים של הביטוח הלאומי, כי בזה קיבלתי כאבים כרוניים.
ירון לוי: אני חושב שמיציתי, אבל שני הדברים האלה, הן ביטוח לאומי, האבסורד הזה בין הוועדות והדבר השני שזה הניידות.
ירון לוי: רגל ימין שלי לא מתפקדת בכלל, יש לי פודרוב בקרסול, ירך ימין כבר הצטמקה לי ב-7 סנטימטרים וכיום יש לי חשד, בנוסף, אני מקווה שזה יישנה, לניוון שרירים.
ירון לוי: כל הדבר הזה, כל ההחמרה שלי היא כתוצאה מהנפילה בברך.
ירון לוי: פרופ' דוד מנדס בחיפה, אמר לי 'ירון, חד משמעית, ברך יכולה להינעל גם שלוש שנים אחרי הפגיעה ומתפתח האר.
ירון לוי: די', אבל לך תילחם מול ביטוח לאומי ולך תילחם מול בית הדין לעבודה.
ירון לוי: הקושי פה זה להוכיח.
ירון לוי: הברך נעולה, אני צריך להחליף מפרק, יש לי הסתיידות גבוהה בעצם הירך, אוסטיאופורוזיס בירך ובכל עמוד השדרה ואני בסך הכול בן 43, אבא לשני פיצים ואני מדרדר מיום ליום.
ירון לוי: עד לפני שלוש שנים סיימתי תואר ראשון דרך העבודה ונפלתי, הייתי מועמד לתפקיד בכיר במשרד הרווחה, כי סך הכול אני עשר שנים שם, אבל תרמתי, ולצערי היום הייתי בוועדה של משרד הבריאות ואחרי כשנתיים וחצי בבית ופיטרו אותי היום עם 65% אחוזי נכות.
ירון לוי: זהו, והביתה.
ירון לוי: וחבל לי שאני צריך להפסיד את העבודה.
ירון לוי: היום אני זרוק במיטה כל היום.
ירון לוי: זה מה שקורה.
ירון לוי: הוועדות האלה, זה דבר שהוא פשוט אבסורד, לא יכול להיות דבר כזה.
ירון לוי: זה פשוט לא יכול להיות.
סופה לנדבר: מה אתה רואה האבסורד של הוועדות האלה?
ירון לוי: האבסורד של הוועדה, כשאני בא לוועדה בנכות מעבודה, 10%, וכללית 85%, איך זה יכול להיות?
ירון לוי: איך זה יכול להיות?
אבנר עורקבי: אני מבקש רק שאם הביטוח הלאומי, אנחנו יודעים מה זה נכות מעבודה---
סופה לנדבר: אבנר, אני רוצה שקובי ידבר ואחר כך אתה.
קובי כהן: אני רוצה לפתוח את הדברים שלי בקריאה.
קובי כהן: עברנו שתי ועדות ציבוריות, הוועדה השלישית, ציבורית כרגע, הבנתי שמתנהלת.
קובי כהן: עברנו שלושה בג"צים, עברנו המלצות, עברנו הצעות חוק.
קובי כהן: עם הסיפור הזה כבר אנחנו נגררים שנים על שנים.
קובי כהן: הגיע הזמן שיהיה סוף לסיפור הזה.
קובי כהן: יש המלצה חד משמעית להוציא את הוועדות הרפואיות מחוץ לגורם המשלם, שזה הביטוח הלאומי.
קובי כהן: אנחנו מבקשים שהנושא הזה, שמביא איתו סבל גדול מאוד לנכים, מביא איתו צער, מביא איתו המון בעיות, ייפתר באופן סופי.
קובי כהן: אני לא רוצה להרחיב ולתאר את המקרים, כי אם היינו צריכים, היינו יכולים להביא כאן לא מקרים בודדים, אלא עשרות על עשרות של מקרים.
קובי כהן: אני לא מטיל דופי באנשים, יש כאן אנשים נהדרים, אבל אני חושב שהנושא הזה צריך להגיע לפתרון וכמה שיותר דחוף.
סופה לנדבר: העיקר שלא תהיה תלות של רופאים שנמצאים בוועדות הרפואיות בביטוח הלאומי, בגלל שזה נראה מאוד לא הגיוני.
אילן גלאון: יש לי 4 שאלות ותובנה אחת.
אילן גלאון: אני אגיד את התובנה בסוף, אבל הן שאלות שחלקן שאלות תם, אני פשוט לא יודע את התשובה להן, כי מה שאתה כרגע דיברת הרי זאת הנחיה עוד מהתקופה של מבקר המדינה הקודם, שמר גולדברג הנחה שלא יכול להיות מקור התשלום מקור הסמכות.
אילן גלאון: זאת אומרת שאותו שמאי של חברת הרכש שצריך לקבוע את השמאות, הוא לא יכול להיות מתוגמל.
אילן גלאון: לגבי זה אני שואל באמת את השאלה כשאלת תם, אני כבר מבין פחות או יותר את התשובה ממך.
אילן גלאון: מקור התשלום לרופא שצריך לקבוע את אחוזי הבלאי, תסלחו לי על השימוש במונחים השואלים מתחום הרכב, בשמאות הזאת.
אילן גלאון: שתיים, כמה הזמן הממוצע להתמשכותה, נגיד, של ועדת ערער.
אילן גלאון: אני ארמוז לכם רמז.
אילן גלאון: אני מכיר את הדברים משני הצדדים, גם מן הצד הבודק, גם מן הצד הנבדק.
אילן גלאון: אני רוצה לדעת מה הוא הזמן הממוצע.
אילן גלאון: השאלה השלישית היא האם מישהו נותן בכלל את דעתו לגבי נושא של חישובי אחוזי הנכות שנקבעים על פי נכות מובילה ומה שנשאר ממנה, כי זאת הבעיה המרכזית.
אילן גלאון: זה מלכוד 22 של הביטוח הלאומי.
אילן גלאון: אגב, שום דבר שאני אומר כאן הוא לא מכוון לאף אחד מהאנשים כאן אישית, חוץ מאשר למר יצחק (בוז'י) הרצוג שאני רוצה לברך אותו, כי הוא הולך לשים את היד בדבר המהותי ביותר.
אילן גלאון: השאלה הרביעית היא באמת כמה כסף החזיר הביטוח הלאומי בשנה האחרונה מתוך הרזרבות שלו לאוצר וכמה בשנה הבאה.
אילן גלאון: אם תרצו, אני אומר את התובנה שלי עכשיו, כי על חלק מהשאלות אני יודע את התשובה.
אילן גלאון: מלכוד 22 הוא ספר נפלא של ג'וזף הלר.
אילן גלאון: הוא ישן, אבל אני מציע לכולם לקרוא אותו ויש שם טריק כזה.
אילן גלאון: טייסים במלחמת העולם השנייה, במידה והם מודיעים שהם לא רוצים לטוס, סימן שהם שפויים, ואז הם חייבים לטוס.
אילן גלאון: אבל אם הם כן אומרים שהם רוצים לטוס, סימן שהם לא שפויים ואז הם לא יכולים לטוס.
אילן גלאון: קורה מצב מאוד דומה בוועדות הביטוח הלאומי.
אילן גלאון: נניח בקבלת אחוזי נכות לצורך פטור ממס הכנסה.
אילן גלאון: נניח שאנחנו מקבלים את העיקרון של פטור ממס הכנסה כעיקרון, ולא את העיקרון האוניברסלי ואז מגיע בן אדם שיש לו נכות מובילה של 60% ומכאן והלאה נותרים לו לשאר הנכויות עוד 40% לחלוקה.
אילן גלאון: כלומר מכאן והלאה הסכרת, הלחץ דם, מחלות נוספת, השחיקה באיברים האחרים של גופו כתוצאה מן הפחת המוחלט שיש לו באיבר האחד שהוא פגוע בגפה אחת, מתחיל חישוב שלעולם לא יוכל להגיע ל-89 אחוזי הנכות הנדרשים, וכל שכן אם הוא מצליח ויכול להתפרנס עד כ-25,000 שקלים לפי התיקון החדש.
אילן גלאון: כלומר יש כאן תרגיל שהוא מלכוד 22.
אילן גלאון: בלפונטיין קוראים לזה 'השועל והחסידה'.
אילן גלאון: לביטוח הלאומי יש בעיה מהותית (לא אתם, המוסד), הוא קיים 50 שנה ועד עצם היום הזה הוא לא הצליח לצאת מן הארון.
אילן גלאון: הוא לא יודע את הזהות המינית שלו.
אילן גלאון: המה הוא, האם הוא קנס, או אם הוא ביטוח של הלאום, ולכן גישתו כלפי אנשים היא שכל עוד לא הוכחת את חפותך, אתה בגדר נאשם, בדיוק הפוך מאשר בדין הפלילי.
אילן גלאון: מי שיותר מכל משרת את הדבר הזה, בכל הממדים שלו, זה אותן ועדות רפואיות שמקור התשלום הוא גם מקור הקביעה ומקור התשלום קובע למקור הקביעה, כשהמגמה המרכזית של הביטוח הלאומי היא לשלם כמה שפחות כסף לכמה שיותר אנשים.
אילן גלאון: אם זה אפשרי.
אילן גלאון: ולכן אנחנו יכולים לעשות כל מיני דברים מן הסוג שאנחנו מדברים עליהם, זה לא חשוב, שנבין את המהות של הדברים.
אילן גלאון: יש לי שאלה קטנצ'יקית, האם התור המתוכנן הגיע לכל הוועדות של הביטוח הלאומי, או עדיין יש מקומות שחושבים שהנכים הם ערימת אנשים שבמילא זמנם בידם ואין להם מה לעשות ואפשר להזמין אותם בכל שעה, כי אני גם את הדבר הזה ראיתי בבתי חולים שונים.
אילן גלאון: לא בכולם, אבל בבתי חולים שונים.
אילן גלאון: כלומר, הבעיה הבסיסית היא בנטייה.
אילן גלאון: והשאלה המהותית ביותר, אם לא הגיע הזמן שאתם, או מי מכם, אולי אתם לא מוסמכים, ללכת ולערוך מחדש את טבלת אחוזי הנכות.
אילן גלאון: רבותיי, משום שבן אדם שהוא משותק בגפיו, או יש לו סכרת, ובתוספת לכך לחץ דם או מחלות אחרות, אי אפשר לייחס לו רק מתוך הנכות הנותרת, כי לא נשאר ממנו רק 40% אדם, אלא ההיפך וההיפך הוא הנכון.
אילן גלאון: כאן הבעיה שלו עולה בטור חשבוני, אם לא הנדסי.
אילן גלאון: אם לא נבין את התובנה הזאת, אנחנו לא ביטוח לאומי, אנחנו ביטוח של משהו אחר.
אילן גלאון: לאור העובדה שהם גם רוצים שהביטוח הלאומי יהיה גובה המס על דירות להשכרה, אז יכול להיות בכלל שמה שאני אומר כאן הוא בכלל הולך לכיוון של מס ולא ביטוח.
אילן גלאון: אמרתי גם את התובנה, גם את השאלות, אני מבקש לענות לי, ועל חלק מהן אני אפילו יודע את התשובה.
יעקב כהן: כבוד היושב ראש, אורחים נכבדים.
יעקב כהן: אני חושב שכולם תמימי דעים שחייב להיות שינוי מהותי בכל הגישה.
יעקב כהן: לצערנו, מי שפונה לוועדות של ביטוח לאומי, ההרגשה שהוא מגיע לשם כמו שהוא אישום, רוצה להוציא כספי ציבור.
יעקב כהן: אולי יש יחידים כאלה באמת, אבל באופן כללי לא יכול להיות שההרגשה שמישהו בא לשם, יסתכלו עליו כמו על סחטן ומנצל את המשאבים של המדינה.
יעקב כהן: צריך להיות שינוי והשינוי הזה צריך להיות דבר ראשון כמו שאמרנו, אין כזה תקדים, לא יכול להיות שאותו צד המחליט על גובה הנכות, ואם יש בכלל נכות, יהיו אלה הנתבעים והצריכים לשלם.
יעקב כהן: אין את זה באף מגזר, באף סקטור.
יעקב כהן: זה צריך להיות שינוי מהותי.
יעקב כהן: צריכים להיות אנשים אובייקטיביים שיבדקו אם מגיע לו וכמה מגיע לו.
יעקב כהן: דבר שני שרציתי להעלות.
יעקב כהן: לצערנו צריך להיות שינוי.
יעקב כהן: יש דפוסים איך קובעים נכות וכמה אחוזי נכות של עשרות שנים ויש, לצערנו, הרבה דברים שהרבה אנשים שלא מסוגלים לשרת את עצמם, הם לא מסוגלים לפרנס, אז לפני שלושים שנה קבעו שעל המחלה הזו, המסוימת, לא מקבלים נכות או נכות חלקית.
יעקב כהן: צריכה לשבת ועדה רפואית, ציבורית, שתבדוק את העניינים הללו.
יעקב כהן: רואים דברים אבסורדיים.
יעקב כהן: אני לא רוצה להאריך, אבל פונים אליי אנשים בתור חבר כנסת ואני יכול להגיד שלהיפך, לפעמים דווקא אני מופתע לטובה גם.
יעקב כהן: קבעו לו נכות ואני לא יודע מה זה שייך, הוא יכול לתפקד ברמה היומיומית.
יעקב כהן: ויש אדם שלא מסוגל לתפקד וצריך סיוע, והמחלה שלו, משום מה, לא נכללה בספר בין המחלות שמזכות לנכות ראויה.
יעקב כהן: חייב לבוא שינוי בכל הנושא הזה, לדעתי.
יעקב כהן: עוד דבר.
יעקב כהן: יש לפעמים אדם שהגיע אחרי שנים, או שסחבו אותו במשך שנים, ועד שהכירו בו, זה ארך תקופה ארוכה, ואני מכיר אנשים כאלה במציאות, המחלה הזו היתה לו כבר לפני חמש-שש שנים ולא שנהיה איזה גריעה, הורע מצבו, הוא לא ידע שהוא יכול לקבל, טרטרו אותו שנים, לא היה בטוח, למעשה הוא לא מקבל רטרואקטיבית.
יעקב כהן: אני צודק, יש כזה דבר?
יעקב כהן: הוא מקבל רטרואקטיבית?
יעקב כהן: לכמה זמן, שנה או שנתיים?
אילנה שרייבמן: מי מחוקק את החוקים במדינת ישראל?
יעקב כהן: תגידו לנו, אנחנו לשירותכם.
יעקב כהן: אם יש מחלה שאין על זה ספק שהמטופל, התובע, המבקש היה לו שנים את זה, אז מגיע לו את שנים.
יעקב כהן: אני לא ראיתי במס הכנסה שאם עברו חמש שנים, אז היא אומרת, 'סליחה, לא מגיע, עבר הזמן, בוא נדבר מהיום והלאה'.
יעקב כהן: עוד דבר שאני רוצה להעלות: ברור הוא שההמתנה והתור אורך.
יעקב כהן: 40 אנשים שאומרים שהגישו לפני שנה, לפני שנתיים, לא זז.