GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איגור גונופולסקי: יש עוד בעיה שהיא חמורה, אני לא יודע איך לפתור אותה.
איגור גונופולסקי: בחלק מהמקרים, כשכן נקבעת נסיעה, הכול בסדר, מסודר, 12 שעות בראש, אני בא לתחנת יעד, אף אחד לא ניגש להוריד אותי מהרכבת ואז אני פשוט מפספס תחנה.
איגור גונופולסקי: המשכתי לנסוע.
איגור גונופולסקי: אני בכיסא רגיל, אני יכול לבקש מאנשים להוריד אותי פיזית.
איגור גונופולסקי: יש אנשים שמשתמשים בכיסא ממונע, כבד והם פשוט נתקעים על הרכבת.
איגור גונופולסקי: לא מורידים אותם בתל אביב, הם ממשיכים לחיפה.
איגור גונופולסקי: גם לי קרה מקרה כזה.
איגור גונופולסקי: יום מבוזבז, קרה לי פעם אחת.
איגור גונופולסקי: אני כבר לא עושה את זה, כשאני רואה שאף אחד לא ניגש, אני מבקש מאנשים עזרה.
איגור גונופולסקי: פעם אחת נסעתי לחיפה וחזרה, סתם.
סופה לנדבר: אבל אם פספסת, אז איך אתה יכול לעלות על הרכבת בחזרה?
איגור גונופולסקי: שם הם עושים חריגה מהכללים, הם מעלים בלי הודעה מראש.
איגור גונופולסקי: לפחות בזה הם עושים.
איגור גונופולסקי: אין פיצוי, אין שום דבר, לא נקבע בחוק שום דבר.
איגור גונופולסקי: בעיה נוספת זה תיקון מעליות.
איגור גונופולסקי: קורה שבתחנה מסוימת מעלית לא עובדת והם מתקנים אותה רק אחרי שבוע-שבועיים.
איגור גונופולסקי: זה לא מופיע בשום לוח מודעות, פשוט שבוע-שבועיים תחנה לא עובדת, מבחינת נכים התחנה לא קיימת.
איגור גונופולסקי: על שאלה שלי 'למה?' הם עונים שלוקח זמן להביא חלקים.
איגור גונופולסקי: אני לא יודע איזה חלקים, זה בסך הכול מעליות, אפשר להחזיק חלקי חילוף.
איגור גונופולסקי: אני לא מדבר על מעלון, אני מדבר על המעלית בתוך תחנה.
איגור גונופולסקי: עדיין, בבנייני מגורים מתקנים מעליות, אם צריך, בשעות.
איגור גונופולסקי: ברכבת לא עושים את זה.
איגור גונופולסקי: הבנתי שיש דוגמאות, אני לא מתחייב על זה, אבל קראתי ב-YNET שבתחנת אשקלון למשל היה משהו בסגנון, וגם בבנימינה.
איגור גונופולסקי: אני נתקלתי בזה בתחנת הגנה לא מזמן, לפני חצי שנה, ובתחנת תל-אביב מרכז לפני שנה-שנתיים.
איגור גונופולסקי: כתבתי לרכבת ישראל, לפניות הציבור, הרבה מכתבים, עם הרבה קייסים, עם כל המקרים שקרו וקיבלתי תשובה והתשובה בכלל לא מתייחסת לפנייה.
איגור גונופולסקי: התשובה כללית לגמרי.
איגור גונופולסקי: על כמה פניות יש את אותה תשובה, אותה תשובה שבלונית, כמעט אותו טקסט, עם תוספות פה ושם.
איגור גונופולסקי: גם זומנתי לפגישה אצל אחראי פניות הציבור ברכבת, אריאל קצב, הוא גם, לא עודד.
איגור גונופולסקי: הוא אמר שהמצב שקיים זה מה שיש.
איגור גונופולסקי: זה אומר שהם לא מתכוונים לשנות אותו כנראה.
חיים רייזלר: כשאני מגיע לכנסת בדרך כלל הייתי נוסע ברכבת, משום מה בזמן האחרון רכבת ישראל עשתה את הנסיעה לירושלים כמעט בלתי אפשרית.
חיים רייזלר: במקום שלוש שעות, הם האריכו את הנסיעה לחמש שעות.
חיים רייזלר: הרכבת מגיעה עד בית שמש, מבית שמש יש עוד נסיעה לירושלים.
חיים רייזלר: זה תופעה שלא הבנתי אותה וזה גורם להרבה נכים לא לעלות לירושלים עם הרכבת.
חיים רייזלר: זה אחד.
שלומית אבינח: אתה צריך לעבור רכבת?
חיים רייזלר: ולחכות שעתיים בערך.
חיים רייזלר: אני יוצא בשבע , אני מגיע ב-12.
חיים רייזלר: ב-7 אני בחיפה, אני מגיע ב-12 לירושלים.
חיים רייזלר: הפסקתי לנסוע ברכבת וזה נחשב כלי תחבורה שאמור להיות נגיש לנכים והרבה נכים הפסיקו.
חיים רייזלר: דבר נוסף, בשעות הלחץ, זה בהמשך של החניות נכים, יש כיסאות לנכים.
חיים רייזלר: כשאין שעות לחץ זה לא נורא, אבל בשעות הלחץ, כשנוסעים לתל אביב, יושבים שם חיילים וכל מיני אנשים, אין שום אכיפה שנכה יוכל לשבת.
חיים רייזלר: אתה אומר לו, 'תשמע, אני נכה,אני צריך לשבת', הוא אומר לי 'אדוני, תעשה לי טובה, אני עייף, תן לי לישון' ואין עם מי לדבר ברכבת.
חיים רייזלר: הקונווקטורים לא ממלאים את תפקידם.
חיים רייזלר: זה דבר שני.
חיים רייזלר: ואני אמשיך לנושא אוטובוסים, לאו דווקא רכבת ישראל.
חיים רייזלר: אני רואה הרבה נכים שרוצים לעלות לאוטובוס ולא יכולים מסיבה מאוד פשוטה.
חיים רייזלר: האוטובוסים אף פעם לא מתקרבים לשפת הכביש.
חיים רייזלר: ואז, למרות שיש סמל ענק של נכה, שהוא יכול לעלות, הוא לא יכול לעלות לאוטובוס, כי האוטובוס לא מתקרב, ברוב המקרים, לשפת הכביש, על מנת שנכה, עם העגלה, יוכל לעלות על האוטובוס.
חיים רייזלר: זה נשמע אבסורד, אבל זה המצב.
סופה לנדבר: זה נשמע מאוד אבסורד.
חיים רייזלר: ועוד פעם אכיפה.
חיים רייזלר: זה לא רק אכיפה של האוטובוסים, זה גם המשטרה,שידאגו להם, שמכוניות לא יחסמו את הכניסה.
חיים רייזלר: ברוב המקרים יש כניסה, אבל הם לא עושים את זה.
חיים רייזלר: לא מזמן היתה כתבה בטלוויזיה, על נכה עיוור, או עם כלב, או נכה עם כיסא גלגלים, שנהג מונית רואה מישהו עם כיסא גלגלים, דבר ראשון המחיר מוקפץ, דבר שני, הוא לוקח עבור הכיסא גם ודבר שלישי – אני יכול להגיד לך שכשאני השתחררתי מבית חולים לביקורים הביתה, עשו לי את המוות נהגי מוניות.
חיים רייזלר: לא יכולתי לנהוג, הייתי על כיסא גלגלים ולקחו מחירים מופקעים, במקום 40 שקלים 70 שקלים.
חיים רייזלר: רק בגלל שהם לוקחים נכה עם כיסא גלגלים.
חיים רייזלר: זה פחות או יותר מה שיש לי להגיד על הנושא של נגישות של נכים לתחבורה ציבורית.
חיים רייזלר: אני חושב גם שהגיע הזמן שיהיו בארץ מוניות מיוחדות לנכים שרוצים---
שמעון איפרגן: יש.
חיים רייזלר: לא נתקלים בהם.
חיים רייזלר: לפחות בחיפה לא ראיתי.
חיים רייזלר: בחיפה אין דבר כזה.
חיים רייזלר: איפה יש?
חיים רייזלר: הרבה פעמים אני נתקל בהרבה מקרים עם נכים שמבקשים עזרה, באין ברירה.
חיים רייזלר: את יודעת, אני מסתכל אפילו על אנשי הביטחון, את אף אחד לא מעניין.
חיים רייזלר: יושב נכה ולא נותנים לו לעלות לרכבת.
חיים רייזלר: בגלל שהוא לא קבע.
חיים רייזלר: זה לא נתפס שבן אדם---
סופה לנדבר: זה נתפס ואני חושבת שאנחנו היום נשנה את הכללים.
חיים רייזלר: בשביל זה אנחנו פונים.
יעקב כהן: אני רוצה להעלות ולספר לכם מעשה שנתקלתי בו לפני שנה בערך.
יעקב כהן: ברוב הדר ופאר חנכו תחנת רכבת חדשה בבאר שבע צפון באוניברסיטה, והזמינו את כל המכובדים לטקס והפעילו תחנה נהדרת, רק בערך חודש וחצי אחרי שהתחנה התחילה לעבוד, עוד לא התקינו שם את המעלון שמעלה את הנכים מהתחנה עצמה לרציף.
יעקב כהן: זאת אומרת, היתה תחנה נהדרת, אבלה נכים לא יכלו להשתמש בה.
יעקב כהן: פניתי, שבועיים לפני שהפעילו את התחנה, ושאלתי איך נתנו רישיון הפעלה לתחנה בלי שהתקינו בו מעלית לרציף.
יעקב כהן: ביקשתי תשובות ולא זכיתי לקבל תשובות והיה טקס נורא נחמד.
יעקב כהן: היום יש מעלית.
יעקב כהן: זה דבר ראשון.
יעקב כהן: הדבר השני שרציתי להעיר כאן.
יעקב כהן: אני צרכן של רכבת ישראל באופן קבוע הרבה מאוד זמן.
יעקב כהן: מה שמאוד מפריע לי, ואני שוב חוזר לאותה תחנה חדשה שהשקיעו בה מיליונים עכשיו,זה שבנו תחנה לתפארת, אבל את חניות הנכים הקצו בערך במרחק של 150 מטרים מהפתח של התחנה, כי הגישה צריכה להיות יפה ומסודרת ועם הרבה עציצים ורחבה מאוד מאוד גדולה ויפה, אבל מקומות החנייה של נכים, שצריכים להיות, לדעתי, צמודים לתחנות, נמצאים במרחק עצום מהפתח.
יעקב כהן: לא רק זה, על מנת לשפר את השירות לנכה, דלת הכניסה בתחנת רכבת מרכז סבידור, היא רק לכניסה.
יעקב כהן: כדי לצאת מהתחנה צריך להלך את כל הסיבוב מסביב לכל המבנה, על מנת לצאת מהיציאה הצדית.
יעקב כהן: אז זה נורא נחמד שזה חוסך ומנתב את התנועה של האנשים, אבל צריך איזשהו.
יעקב כהן: דרך אגב, ביקשתי לעבור דרך שם, אי אפשר.
יעקב כהן: יכול להיות שהרכבת השתפרה, ואני אומר שהיא השתפרה, אבל יש עוד הרבה מקום לשיפור.
קרולה אופנהיימר-רוזנטל: אני רוצה להעלות את הבעיה של נכים המתהלכים, או הנכים שלרוב לא נראים כנכים, כשעומדים בתחנת אוטובוס למשל ומגיע אוטובוס שיש לו את הרמפה, להוריד את הרמפה כדי שהנכה יוכל לעלות, הנכה עומד ואף נהג לא יוריד את הרמפה, כי הוא מניח שאם הוא עומד שם, הוא לא נכה.
קרולה אופנהיימר-רוזנטל: הוא יכול לעלות במדרגות.
קרולה אופנהיימר-רוזנטל: אז זה לא כל כך קשור האם הוא מתקרב או לא מתקרב, אין לו אפילו את הנכונות להוריד את הרמפה והנכה לא יכול לעלות.
קרולה אופנהיימר-רוזנטל: לגבי נושא הרכבת: מזמן הפסקתי להשתמש ברכבת, למרות שזה היה לי כלי תחבורה מאוד נוח להגיע לבית החולים, כי אני לא מוכנה לקבוע 24 שעות או 12 שעות מראש האם מישהו יואיל בטובו להעלות אותי לרכבת או לא, וגם הדרך חזרה – אני לא יכולה להיות תלויה בקביעה מראש שקבעתי, כי אני צריכה לחזור הביתה.
קרולה אופנהיימר-רוזנטל: ומבחינת הרכבת, כמה מהאנשים המתהלכים על רגליהם, או האוכלוסייה שלנו, מושתלי מפרקים, אולי היו יכולים להשתמש בה, אבל יש בעיה שהמדרגות צרות מדי, גבוהות מדי ורחוקות מדי מהשפה, ואז אי אפשר להשתמש ברכבת.
קרולה אופנהיימר-רוזנטל: נושא של מוניות: יש כמה מהאנשים שלנו שמשתמשים במונית ויש להם כיסא גלגלים ובאמת אין שום סיבה לגבות כסף על כיסא גלגלים, כמו שאם מישהו נוסע לשדה התעופה ויש לו מזוודה, לא ייגבו על המזוודה כסף.
קרולה אופנהיימר-רוזנטל: הערה טבעית אולי: היום מדברים על הרכבת הקלה בכל מיני ערים.
קרולה אופנהיימר-רוזנטל: אני מקווה שמה שנדבר כאן יהיה מיושם כבר מתחילת הדרך ברכבת הקלה.
סופה לנדבר: אנחנו נשתדל.
אבנר עורקבי: שמענו דברים נכוחים כלפי---
סופה לנדבר: רבותיי, אותנו זה מרגיז שאתם משרתים את הציבור ונאבקים עבור הציבור הזה, זה מרגיז, אבל אתם מתארים לעצמכם שמה שקורה לנכה, כאשר הוא צריך את השירות של כל אחד מהגורמים שנמצאים פה ו---
קרני צדקיהו: הדברים לא כל כך נכונים, הדברים שנאמרים כאן.
סופה לנדבר: בסדר, ניתן לך להגיב.
סופה לנדבר: אני לא חושבת שהם ממציאים כאן את הדברים.
סופה לנדבר: הם פשוט מעבירים לנו מקרים קשים שהם עוברים יום יום.
קרני צדקיהו: אבל יש חוק.
קרני צדקיהו: אסור לנהג מונית לגבות על עגלה.
סופה לנדבר: אבל אתה בדיוק יודע, חוק לעתים קרובות נפרד והחיים בנפרד.
אבנר עורקבי: שמענו דברים יפים על הרכבת, אבל יש כאלה שנמנעים מלהשתמש במוצר הזה של הרכבת, אחרי שכל כך 'אכלו אותה' והם מנסים להגיע מחיפה לדוגמה, או מתל אביב, או מכל מקום, לירושלים.
אבנר עורקבי: להשתמש בקו אוטובוס עירוני לתל אביב ומתל אביב לירושלים, זה לא ייתכן.
אבנר עורקבי: אין דבר כזה.
אבנר עורקבי: נכה עם כיסא גלגלים לא יכול להשתמש בקו אוטובוס מתל אביב לירושלים, או מירושלים לתל אביב והפוך.
אבנר עורקבי: בקו בינעירוני.
שלומית אבנח: אגד בחרו שלא להגיע לישיבה הזו.
אבנר עורקבי: לא רק אגד, אני משתמש גם בחברות אחרות.
סופה לנדבר: אגד בחרו כך, כי אין להם בעיות.
אבנר עורקבי: באגד אין אפשרות לעלות על האוטובוסים בכלל.
אבנר עורקבי: בקווים בינעירוניים, לנכה בכיסא גלגלים אין בכלל יכולת לעלות.
אבנר עורקבי: פשוט מאוד.
אבנר עורקבי: במוניות, מניסיון שלי אישי, מר ונמהר, בשנים שלפני שהיה לי אוטו.
אבנר עורקבי: יש לי הרבה סיפורים איתם, סיפורי אלף לילה ולילה.
אבנר עורקבי: פעם אחת מונית לא עוצרת, אם היא עוצרת, אז הוא לא פנוי, הוא צריך ללכת לאיזה שהוא מקום.
אבנר עורקבי: את הכיסא הוא לא יכול להעלות כי כבד לו, קשה לו להעלות את הכיסא, 'תתחשב בי, אדוני.
אבנר עורקבי: אני מצטער, תזמין מונית אחרת'.
אבנר עורקבי: כלומר אני צריך להתקשר בשביל להזמין מונית, 'תשמע, אדוני, אני צריך מונית עם כיסא גלגלים'.
גרשון רודרמן: אני רוצה להוסיף שתי הערות.
גרשון רודרמן: אחת בנושא הרכבת.
גרשון רודרמן: לפני שנה וקצת היה סיפור מאוד טרגי על אדם עיוור, או לקוי ראייה, או חירש, שנהרג, עקב סימן לא נכון, עקב נגישות לא נכונה, שירות לא נכון.
גרשון רודרמן: הווה אומר, אם יש נגיד שינויים ברכבת, איך החירש אמור לדעת שהוא צריך ללכת לרציף אחר.
גרשון רודרמן: או איך העיוור אמור לדעת, אם הוא צריך רציף אחר.
גרשון רודרמן: אני לא אומר שיש פתרון קל, אבל צריכים לחשוב על פתרון.
גרשון רודרמן: אדם נהרג.
גרשון רודרמן: לאחר מכן קיימנו איזה מן הפגנה, ביום השלושים שלו, ולא היה נציג מרכבת ישראל, זה מאוד כאב לי.
גרשון רודרמן: הדבר השני, בנושא המוניות.
גרשון רודרמן: בניגוד לכל החברים כאן, אני יש לי עבר רחב עם מוניות ואני רוצה להגיד שלא כולם ככה.
גרשון רודרמן: יש שתי תחנות שאני עובד איתן, אני מתקשר, אני מודיע את שמי, מקום כזה וכזה, כיסא גלגלים, ולא היה מקרה שלא נשלחה מונית במהירות, עם נהג עוזר.
גרשון רודרמן: היו מקרים שאספתי בכביש מישהו ואז התחילו הסיפורים, 'אני לא בכיוון, כואב לי הגב' וכולי.
גרשון רודרמן: רובם לא דרשו תוספת עבור כיסא גלגלים.
גרשון רודרמן: אני מצדי נתתי את הפרמיה מהצד שלי.
גרשון רודרמן: היה פעם נושא של מוניות לונדון.
גרשון רודרמן: חשבו להכניס את זה בארץ, כרגע, למיטב ידיעתי יש יוזמה של יבואן נוסף אולי להכניס דברים כאלה.
גרשון רודרמן: אני לא יודע עד כמה הנושא הזה אפליקטיבי.
גרשון רודרמן: אני פשוט לא יודע.
צדקיהו קרני: אני סגן יושב ראש ארגון המוניות בירושלים.
צדקיהו קרני: אני קודם כל דוחה את הטענה של הנכים פה.
צדקיהו קרני: קודם כל יש פה את גב' עדה וייס, עורכת הדין של משרד התחבורה שעושה לנו את המוות והיא עושה גם לנכים את המוות בזה שהיא לא נותנת לנו, היא מונעת ממוניות להיכנס לנתיבים ציבוריים.
צדקיהו קרני: לא יודע מה הסיבה.
צדקיהו קרני: אותו נכה שצריך להגיע, לדוגמה, מאגד למרכז כלל, משרד התחבורה, אני צריך לקחת אותו דרך בצלאל, קינג ג'ורג', עולה לו 40 שקלים במקום 12 שקלים.
צדקיהו קרני: הם עושים לנו את המוות.
צדקיהו קרני: סוגרים לנו רחובות, משגעים לנו את השכל, הם שונאים את ענף המוניות.
צדקיהו קרני: הם רוצים לחסל את ענף המוניות.
צדקיהו קרני: הכול הם רוצים לעשות.
צדקיהו קרני: משרד התחבורה מונע מאיתנו לקנות אוטו גדול לנכה.
צדקיהו קרני: אני חושב שצריך להיות חוק שייתנו לנו אוטו גדול, טרנזיט גדול, עם כל המתקן של הנכה, על מנת להרים את הנכה.
צדקיהו קרני: ואת לא צודקת, את לא צודקת, יש עגלות גדולות שלא נכנסות במונית.
צדקיהו קרני: נהג מונית לא יכול לקחת כל עגלה.
צדקיהו קרני: יש עגלות קטנות שאפשר באמת להעמיס אותן.
צדקיהו קרני: פה בירושלים, וגם בתל אביב, שום תלונה על נהג מונית אין, לגבי נכים.
צדקיהו קרני: הם לא גובים כסף.
צדקיהו קרני: יש לך בעיה עם אותו נהג מונית שלקח לך כסף, קחי את המספר, תרשמי אותו, המפקח על התחבורה יביא אותו למשפט.
צדקיהו קרני: מה הבעיה?
צדקיהו קרני: הוא ישלם ביוקר.
צדקיהו קרני: יותר מדי ביוקר הוא משלם.
צדקיהו קרני: אבל יושבים פה ממשרד התחבורה, שונאים את ענף המוניות, מחסלים אותנו---
סופה לנדבר: זו בעיה אחרת.
קרני צדקיהו: אותו נכה צריך לשלם 50 שקלים, 60 שקלים ו-70 שקלים בגלל אנשים כמו יועצים משפטיים, לא יודע מה הסיבה.
קרני צדקיהו: אני רכב ציבורי, למה למנוע ממני לנסוע בנתיב ציבורי?
קרני צדקיהו: אני מקווה מאוד שהיום את תעבירי חוק פה שהנכים כן ייסעו בנתיב ציבורי, מגיע להם.
קרני צדקיהו: כן.
קרני צדקיהו: מגיע להם.
קרני צדקיהו: שייסעו.
עדה וייס: זה לא קשור לנכים.
קרני צדקיהו: מה את רוצה מהמוניות?
קרני צדקיהו: תגידי לי, את 20 שנה משגעת לנו את השכל.
קרני צדקיהו: מונעת מאיתנו להיכנס לנתיבים ציבוריים.
קרני צדקיהו: אני לא יכול לקחת נכה, או מישהו חולה, לעשות דיאליזה בביקור חולים.
קרני צדקיהו: הוא צריך לשלם 50 שקלים מקרית משה?
קרני צדקיהו: תתביישי לך.
קרני צדקיהו: מה, את לא תהיי חולה יום אחד?
קרני צדקיהו: לא נעשה לך את כל הסיבוב?
קרני צדקיהו: די.
קרני צדקיהו: אותי זה מעצבן! זה הפרנסה שלי.
קרני צדקיהו: והנכה והעיוור, כולם צריכים לשלם כסף בגללך.
קרני צדקיהו: בגלל השטויות שלך.
סופה לנדבר: אנחנו לא אוהבים את זה.
סופה לנדבר: זה לא צודק, אבל אנחנו לא מאחלים לאף אחד, לאלה שמגיעים לוועדה ולאלה שלא מגיעים לוועדה.
צדקיהו קרני: זה מרגיז, זה פוגע בנכים, פוגע בכולנו, זה פוגע.
סופה לנדבר: בסדר, אז אנחנו נשתדל.
סופה לנדבר: אתה צודק, זה מרגיז, אז צריכים לתקן את זה, אבל לא בדרך של להעליב אחד את השני.
קרני צדקיהו: בראשון לציון, תשימי טוב לב, בתל אביב, בחיפה, כל הרכבים הפרטיים, הפרטיים, מעל 3 נוסעים, זה רכב ציבורי.
קרני צדקיהו: למה למנוע מהמוניות בנתיב ציבורי, להוציא אותנו?
קרני צדקיהו: למה?
קרני צדקיהו: יש לכם איזה אינטרס?
ישראל אבן זהב: אז תעשה לובי בכנסת ותפתור את הבעיה.
חיים רייזלר: זה לא שייך לנושא, עם כל הכבוד.
קרני צדקיהו: שייך לנושא, ועוד איך שייך לנושא.
קרני צדקיהו: אתה משלם הרבה כסף בגלל שהיא לא נותנת לקחת אותך בנתיב ציבורי.
סופה לנדבר: לא, לא, זה שייך.
סופה לנדבר: להעליב זה לא שייך, זה לא במקום ואני מצטערת על כך, אני לא אוהבת את זה.
שמעון איפרגן: אישית, מקרה שקרה לי עם בן אדם עיוור שיצא מדיאליזה.
שמעון איפרגן: בגלל הקטע הזה, וזה לא סתם כואב.
שמעון איפרגן: לקחתי אדם מבוגר, אני בסוף הורדתי אותו מהאוטו, ויתרתי על הכסף, רק מהקללות שקיבלתי, כי נכנסתי, הייתי חייב לנסוע בתוך הפקקים, להביא אותו הביתה ליד קולנוע עדן ולא יכולתי לנסוע ברחוב יפו, שזו למעשה הבעיה שהוא כעס עליה.
שמעון איפרגן: זו דוגמה אישית שלי בנושא הזה, ואני לא מאמין שהוא עשה את זה מרוע.
סופה לנדבר: לא, אם זה קיים עשרים שנה, אז צריך להעביר לחקיקה.
שמעון איפרגן: לא, לא, הם סגרו---
סופה לנדבר: או לתקנון.
שמעון איפרגן: הם סגרו את הקטע המדובר לתקופת העבודות, על מנת לדלל את התנועה בכביש.
שמעון איפרגן: אוקיי, העבודות נגמרו, תשחררו את הכביש הזה.
שמעון איפרגן: האנשים הפשוטים לא מבינים למה אני עושה לו סיבוב, מכניס אותו לרחוב אגריפס, כולם יודעים איזה פקקים זה.
שמעון איפרגן: ובצדק – הם בטוחים שאני גנב.
שמעון איפרגן: ומזה, בין היתר, יצאה כל ההתנפלות של האדם הזה, עלינו.
שמעון איפרגן: רבותיי, נהג מונית באופן כללי יוצא לעבודה, רואה נכה, כן עוזר לו.
שמעון איפרגן: אם הוא גובה או לא הפעיל מונה, יש לו קנס מנהלי.
שמעון איפרגן: נדמה לי שזה משהו כמו 5,000 שקלים.
שמעון איפרגן: אני בטוח שאחרי התלונה הראשונה... ואני מאוד ממליץ כן להתלונן, כן להתלונן.
שמעון איפרגן: כל התלונות שהאדון הזה שדיבר בהתחלה, (סליחה, שפכת את הדם שלנו), היית מתלונן על אחת מכל האלף, הבן אדם הזה כבר לא היה נהג מונית.
שמעון איפרגן: אני מסכים איתך, זה בסדר, אני יודע שיש גם נהגי מוניות שהם לא בסדר, אני יודע את זה, כמו כל דבר.
חיים רייזלר: אתה רוצה שאני אספר לך מה היה בתחנת רכבת בתל אביב, כשהסדרן שואל אותך לאיפה אתה נוסע?
סופה לנדבר: חיים, אנחנו למדנו עכשיו שבעצם אם קורה דבר כזה, חלילה וחס, מיד אתם תודיעו קודם כל, תעשו הסברה לציבור---
שמעון איפרגן: אנחנו מוקיעים את המעשה.
חיים רייזלר: יפה שאתה מוקיע, אבל זו המציאות.
קרני צדקיהו: אני מציע לך להוציא חוק, שיהיה חוק.
קרני צדקיהו: לא יודע איך תעשי את זה, שיחייבו את בעלי התחנות לשים בכל תחנה 10 טנדרים כדי להעלות את הנכים.
שמעון איפרגן: בנושא הזה רשמתי, עשיתי שיעורי בית.
שמעון איפרגן: בדרך כלל מוניות הספיישל, שזה רוב המוניות בארץ, אנחנו מדברים על קרוב ל-18,000 מוניות, מקפלים את העגלה ושמים מאחורה.
שמעון איפרגן: מי שיש לו כיסא גלגלים חשמלי, אנחנו לא יכולים לעשות כלום.
שמעון איפרגן: זה לגבי אלה.
שמעון איפרגן: לגבי המוניות של קווי השירות.
שמעון איפרגן: דיברתי עם פריד אברהם, שהוא יושב ראש הארגון, הוא אומר שאם רוצים, בבקשה, שהאוצר יעזור לנו לממן את הדבר הזה, שיחליטו כמה אחוזים...
שמעון איפרגן: אנחנו לא יכולים לשים מתקן כזה, זה כסף.
שמעון איפרגן: כמו שהם עוזרים לכל דבר, כמו שהאוצר עוזר, המדינה עוזרת לאגד או לדן, או לרכבת, היא נותנת תקציב לדברים האלה, בבקשה, שיתנו תקציב לדברים האלה.
שמעון איפרגן: שיגידו לנו, 'רוצים כל שנה 100 מוניות, או 200', יש בסך הכול בסביבות 3,000 מוניות כאלה, אנחנו מוכנים.
חגי שוויצר: בחברת קווים יש לנו כמאתיים כלים נגישים לכלים, נמוכי רצפה, עם מעלון לא חשמלי, אלא שיפוע, מדרג שיורד, והנכה יכול לעלות.
חגי שוויצר: אנחנו פועלים בתחבורה הציבורית כחמש שנים.
חגי שוויצר: למען האמת, בכל חמש השנים האלה נתקלנו אולי בשני מקרים שנזקקנו לפתוח את המעלון הזה, כי בדרך כלל נכים ממונעים באופן עצמאי.
חגי שוויצר: רובם, לא כולם.
חגי שוויצר: לא כולם בעלי יכולת.
חגי שוויצר: חלק מהטענות שהעלו האנשים פה, באמת זה לא קשור בחברות התחבורה הציבורית.
חגי שוויצר: בחלק מהתחנות קשה מאוד להגיע ולהתקרב למדרכות.
חגי שוויצר: רכבים חונים במפרצים, הן בתחנות עם מפרצים והן בתחנות בלי מפרצים.
חגי שוויצר: אין אכיפה לזה, ואנחנו היום, משרד התחבורה מפעיל חברה קבלנית שנקראת 'חברת ריבה' וגם חברות התחבורה, נקנסות על זה שלא עוצרות צמוד למדרכה.
חגי שוויצר: וזה, שוב פעם, לא תמיד בשליטת החברות של התחבורה הציבורית.
חגי שוויצר: אצלנו בכל זאת, בחברת קווים, קיימות הוראות מפורשות לנהגים להשתדל לעצור קרוב למדרכה, במקרה שיש נכה וגם במקרה שאין נכה, כי גם ישנם אנשים מבוגרים שהם לא נכים שגם להם קשה לעלות.
חגי שוויצר: אנחנו עושים את כל המאמצים על מנת לשרת את הציבור בצורה הנאותה.
אבנר עורקבי: רוב האוטובוסים לא עוצרים, הם עוצרים באמצע הכביש, מורידים, מתחילים לנסוע.
חגי שוויצר: אין ברירה, יש בעיה בזה.
חגי עורקבי: אין דבר כזה, אין ברירה.
חגי עורקבי: יש מכונית, תעמוד מאחורי המכונית עד שהיא תיסע.
חגי עורקבי: תצפצף לה, תהפוך את העולם.
חגי עורקבי: לא יודע.
חגי שוויצר: ואם הנהג לא בפנים?
חיים רייזלר: סליחה, שירד הנהג מהאוטובוס ויעלה את הנכה.
חגי שוויצר: אני לא רוצה לספר לך כמה מקרים שאוטובוסים שלנו באמת עצרו באמצע הכביש, כי לא היה מצב שאפשר לעצור צמוד למדרכה ובא שוטר ו'דפק' רפורט לנהג האוטובוס.
חיים רייזלר: סליחה, אם השוטר יראה אותך מעלה נכה לאוטו, אז הוא לא ירשום לך רפורט.
חיים רייזלר: מצטער להגיד לך.
סופה לנדבר: רבותיי, לא נתווכח עכשיו.
יעקב כהן: אם נודה על האמת, הנהגים שלכם, עם כל הכבוד, עוצרים לא בסמוך למדרכה, כי הם נקנסים על זה שהם לא מסיימים מסלול בשעה היעודה והם ממהרים לצאת מהתחנה כמה שיותר מהר, על מנת לדאוג לפרנסה שלהם.
יעקב כהן: עם כל הכבוד.
יעקב כהן: אין כאן הרבה הרבה גמישות, כי מצד אחד הם דואגים יפה מאוד לפרנסה שלהם ואין להם סבלנות.
יעקב כהן: בקיצור, זה עולה להם בכסף.
חגי שוויצר: אני רוצה לציין בפניך מקרה של נהג שהגיע לתחנה והיה נכה והנהג ירד לפתוח לו את המעלון וכשהוא ירד לפתוח את המעלון, שדדו לו את התיק.
חגי שוויצר: אז למה שנהג ירד ושישדדו לו את התיק?
חגי שוויצר: אז השאלה מה.
חגי שוויצר: חוץ מזה שיש תקנה שאומרת שלנהג שברגע שהוא יורד מכיסא הנהג, הוא גם חייב לכבות את המנוע, ואז כשהוא יורד, מכבה את המנוע, יורד לפתוח את המעלון.
חגי שוויצר: אני לא אומר שלא צריך לעשות את זה, צריך לעשות את הדברים האלה, אבל אתם צריכים להבין שלא הכול שחור ולבן, יש דברים שיש בעיה איתם.
חגי שוויצר: נכון שצריכים לפתוח את המעלון, אבל מצד שני הנהג גם מפקיר את הציוד האישי שלו שאף אחד אחר כך לא מפצה אותו על זה.
חגי שוויצר: אני אישית בישיבות שלי במשרד התחבורה העליתי את הבעיה הזאת והם אמרו 'תתמודדו'.
חגי שוויצר: זו התשובה שקיבלנו, אז בואו נתמודד בבקשה ביחד.
סופה לנדבר: רבותיי, אילו זה היה קורה בגרמניה, אמריקה, או באיזה שהיא מדינה אחרת, אז אני חושבת שהשערות היו יכולות לעמוד על ראש כל אחד מהנציגים שנמצאים פה.
סופה לנדבר: אנחנו חייבים לשרת את הציבור הזה.
סופה לנדבר: אני מבינה שיש בעיה, צריכים וחייבים להתמודד.
קזיס מצליח: קודם כל, אנחנו אוהבים מאוד את הנכים, אנחנו עושים הכול, הם קודם כל ציבור לקוחות שלנו ואנחנו ממש מקפידים.
קזיס מצליח: היתה איזה כתבה בטלוויזיה על הרמפה שלא היה לנהג מפתח, עשינו עבודה רצינית בקטע הזה.
קזיס מצליח: אין דבר כזה שעכשיו יש נהג בלי מפתח, הנהגים נקנסים.
קזיס מצליח: כשנהג מגיע לתחנה יש חוק שאומר שהנהג צריך להגיע לתחנה, קרוב לשפת המדרכה, ברגע שהוא מזהה נכה,
קזיס מצליח: לדומם את המנוע, לאסוף את התיק, לרדת למטה לפתוח את הדלת.
קזיס מצליח: קודם כל הנכה.
קזיס מצליח: הוא מעלה את הנכה עם הרמפה, פותח לו את הרמפה.
קזיס מצליח: האוטו גם מוטה הצידה, אפשר להטות את האוטובוס הצידה וגם את הרמפה.
קזיס מצליח: אחרי שהוא מעלה אותו, קושר אותו, הוא הולך, שם את התיק, נותן לו כרטיס ואז הוא אוסף את כל הנוסעים.
קזיס מצליח: אני עושה לנהגים עכשיו ביקורות פתע, עם עגלות נכים.
קזיס מצליח: אני לוקח עגלת נכה, איש שלנו, ובודק את הנהגים שלי.
קזיס מצליח: הנכה הזה שעשה את הכתבה בטלוויזיה עם רפי גינת - הלכתי ובדקתי והוא בא עוד הפעם והוא אמר (לא יראו את זה בטלוויזיה) שכל הכבוד לנהגים של דן כרגע, לכולם יש מפתחות והכול בסדר.
קזיס מצליח: ואני ממשיך לעשות עוד ביקורות לנהגים וחסר לנהג שלא יהיה לו מפתח---
סופה לנדבר: אם רוצים בדן לעשות את זה, אין צורך---
קרולה אופנהיימר-רוזנטל: מה עם נכה שלא על כיסא גלגלים?
קרולה אופנהיימר-רוזנטל: לא יורידו את הרמפה בשבילי.
סופה לנדבר: היתה ביקורת באחד הערוצים, הם שינו את הדברים וכך זה צריך להיות.
קזיס מצליח: יש עוד דבר אחד.
קזיס מצליח: בעבר האוטובוסים היו גבוהים.
קזיס מצליח: עכשיו בגלל הנכים כל אוטובוס שמגיע לארץ הוא אוטובוס נמוך רצפה.
קזיס מצליח: יש בעיה עם הקטע, כמו שחברי מקווים אמר, שיש מכוניות שלפעמים עומדות בתחנות ואין מספיק אכיפה של המשטרה ואוטובוסים לא יכולים להתקרב.
קזיס מצליח: גם היום אני עובד על הקטע הזה.
קזיס מצליח: בשבוע שעבר, למשל, בגלל שבאוטובוס נמוך הרצפה, המראה החיצונית של הנהג נמוכה יותר מדי וקרה מקרה שהוא בא להיכנס לתחנה, לתחנת אוטובוסים, והוא פגע עם המראה באיזה בן אדם, בראש.
קזיס מצליח: זו בעיה שאני רוצה לבדוק איך עלינו לנהוג.
קזיס מצליח: כשהאוטובוסים היו גבוהים, הראי היה גבוה, עכשיו הראי, בגלל שהאוטובוס נמוך.
קזיס מצליח: ..
קזיס מצליח: הוא פגע באיזה ראש של בן אדם, בן האדם נפגע, גם זו בעיה.
קזיס מצליח: לפעמים ציבור הנוסעים, לא הנכים, שרואה אוטובוס בא, יורד לכביש ולא נותן אפשרות לנהג להתקרב למדרכה.
קזיס מצליח: יש בעיות עם זה.
קזיס מצליח: אני מקווה שנפתור אותן לאט לאט, על ידי הסברה, על ידי שילוט, על ידי התארגנות בקטע של לימודים; ללמד את הנהגים, לעשות להם ישיבות על הנושא הזה, אבל ציבור הנכים – אנחנו אוהבים אותו, זה ציבור הלקוחות שלנו.
קזיס מצליח: היום יש לנו 400 אוטובוסים, מתוך 1,000 אוטובוסים וכל אוטובוס היום שנכנס לשירות זה אוטובוס נמוך רצפה ואני מקווה שבעתיד כל האוטובוסים יהיו נגישים לנכים.
ערן צייטץ: אני סגן ראש אגף המשק בדן ורציתי לנגוע לגבי מה שאמרו על התוכנית של רפי גינת.
ערן צייטץ: זה בסדר, כמו שאת אמרת (יושבת ראש הוועדה), שמעירים.
ערן צייטץ: לקחנו את זה במלוא תשומת הלב וכמו שסיפר ראש אגף התנועה, לקחנו, השגנו כיסא של נכים, עשינו.
ערן צייטץ: ..
ערן צייטץ: לא שאנחנו נעמוד כמנהלים ואז הנהג יעשה את העבודה שלו.
ערן צייטץ: בדקנו, עבודה יזומה, לקחנו אנשים שלא קשורים למערכת של דן, ובדקנו, ולא עוזבים את זה.
ערן צייטץ: עכשיו, גם לצד של התפעול.
ערן צייטץ: אנחנו בודקים את המערכת של הרמפה, נפתחת, מפתחות, לא עוזבים את זה.
ערן צייטץ: לגבי נגישות, להגיע לכל תחנה.
ערן צייטץ: מתוך ניסיון, עבדתי 12 שנים כנהג אוטובוס, באזור מאוד קשה, שכונת התקווה, עם אנשים נכים, ועשרות פעמים, אני כנהג אוטובוס, הייתי עוצר, כשהאוטובוסים לא היו נגישים לנכים, יורד מהאוטובוס, עוזר לנכה לעלות לאוטובוס, מקפל את הכיסא, מעלה לאוטובוס, גם מזיז נוסע, אומר לו 'לך שב אחורה'.
ערן צייטץ: עשינו את הדברים האלה.
ערן צייטץ: זה דברים שקיימים.
ערן צייטץ: ההתייחסות היום היא באמת כשאתה רואה נכה עם כיסא גלגלים, משתדלים לעשות כמיטב יכולתנו ולא עוזבים את זה.
קרולה אופנהיימר-רוזנטל: נכה הוא לא רק על כיסא גלגלים.
ערן צייטץ: כן, גם.
ערן צייטץ: כל מי שצריך עזרה.
סופה לנדבר: אני רוצה לומר שאנחנו ניהלנו בקדנציה ה-14, או ה-15, כאשר אתם התחלתם ויצאתם לדרך והייתם חדשים במובן של תחבורה, ואני זוכרת שנציגי הרכבת היו כל כך בסדר שתוך כמה ימים ספורים תיקנו את כל הדברים שאנחנו העלינו כאן, שהפונים לוועדה העלו לנו כנושא.
סופה לנדבר: אבל אז נלחמתם על לקוחות ואז נלחמתם כדי להיכנס לתודעה של הציבור שכדאי וטוב לנסוע ברכבת.
סופה לנדבר: מה קרה עכשיו?
סופה לנדבר: אתם מלאים כסף, אתם לא צריכים להילחם עבור- - -
עימד עבד: אני עורך דין מהלשכה המשפטית.
עימד עבד: אני אגיד קצת בעניין התקנות והחוקים ויותר פרטים אצל הממונים פה.
עימד עבד: קודם כל באנו כצוות רחב גם לשמוע וגם להפנים דברים ולקחת לתשומת לבנו ולראות אם אנחנו יכולים באמת.
עימד עבד: .. לא צריך לשכוח, הרכבת זה ארגון ותיק, עם תשתיות קיימות.
עימד עבד: ..