GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב ברוש: אבל רוב האוכלוסייה מחויבת בשכר הדירה המינימלי.
יעקב ברוש: סוגיית החשמל.
יעקב ברוש: העלו כאן בדיון אחר לגבי החשמל.
יעקב ברוש: חברת החשמל לא מוכנה, אלא אם נשלם אלפי שקלים---
סופה לנדבר: אני לא רוצה עכשיו להיכנס לסוגיית החשמל, בגלל שזה לא ממש מעניין אותי.
יעקב ברוש: החובות המשמעותיים של הדיירים הם בגין חשמל, לא שכר דירה, ויש דיירים שיש להם עד 10,000 ויש עד 50,000 ויש מעל 100,000 ואנחנו משתדלים להגיע איתם להסדרי חובות בהתאם ליכולת שלהם, לא מעבר לזה.
סופה לנדבר: אני בכוונה לא רוצה להיכנס עכשיו לחשמל, בגלל שזה לא הנושא של הישיבה.
סופה לנדבר: אני לא רוצה לפתור את כל הבעיות בגלל שאני חושבת שהבעיה פה היא הכי גדולה בזה שהפכו מקום זמני למקום של 15 שנה ואז כל הסבל וכל הגיבנת זה על אותן שנים שאנשים גרים במקום שהוא לא טוב.
סופה לנדבר: תסביר לי איפה יש לך, נכון להיום, יש לך 38 משפחות, אם היום אתה צריך להציע להן, באיזה מקומות אתה מציע להם את המגורים?
יעקב ברוש: דירות שמתפנות, מקו נס ציונה ועד קו נתניה.
יעקב ברוש: זאת אומרת, בתוך התחום הזה, משרד השיכון נותן עדיפויות לאוכלוסייה הזאת.
יעקב ברוש: עוד הפעם, זה לפי קריטריונים.
יעקב ברוש: אם גודל המשפחה זה איקס נפשות---
שלומית אבינח: אבל אין דירות שמתפנות במרכז.
יעקב ברוש: יש.
יעקב ברוש: מתפנות.
יעקב ברוש: מתפנות דירות.
יעקב ברוש: אולי לא בקצב שהיינו רוצים, אבל מתפנות דירות.
שלומית אבינח: לא נשכח שדיירי השיכון הציבורי רוכשים את הדירות ואין דירות.
יעקב ברוש: דירות חדשות חברת עמידר מזמן לא קונה ואין לי דירות חדשות.
יעקב ברוש: למעשה אני רק במגמת צמצום ולא התרחבות.
יעקב ברוש: זאת אומרת, זה נכון, יש בעיה אמיתית שההזדמנות ומלאי הדירות הוא לא גדול ואין הרבה מאוד דירות להציע להם, אבל מה שמתפנה מוצע להם בעדיפות ראשונה.
סופה לנדבר: אבל נניח, היום, יש משפחות שמבקשות ממך לבחור בתוך מלאי הדירות.
סופה לנדבר: איפה כרגע, היום?
יעקב ברוש: במרכז במיוחד, ההתפנות של הדירות היא בקצב אטי וכמות הדירות הולכת וקטנה, כי רוב הדירות נמכרות במבצעי המכר.
יעקב ברוש: כרגע לי, כעמידר, אין תקציב ואין לי יכולת לרכוש דירות חדשות, או לבנות---
סופה לנדבר: מתי בפעם האחרונה הציעו דירות בדיור?
יעקב ברוש: כל הזמן מציעים.
סופה לנדבר: למי?
סופה לנדבר: יש לך משפחות שאתה יכול להביא לי?
סופה לנדבר: איזה שהיא רשימה?
יעקב ברוש: אני יכול, לא הבאתי את זה הנה, לשלוח לך רשימה של השנה האחרונה, לאיזה משפחות הצענו ואיך הן הגיבו.
סופה לנדבר: משרד השיכון, אנחנו רואים שכרגע אין דירות וצריכים לפנות את האנשים האלה.
סופה לנדבר: קודם כל, אני לא מבינה מי הוציא את המכרז לקבלן.
בת שבע גוידו: מינהל מקרקעי ישראל.
סופה לנדבר: תסבירו לי למה בתוך המכרז לא היתה מחויבות של קבלן לפנות את האנשים האלה ולתת להם דיור?
שרית קליין: ראשית, המכרז הוצא בשיתוף פעולה של המינהל, עיריית תל אביב וחברת מבני תעשייה.
שרית קליין: זאת חברה מנהלת שאמורה לפקח על הפינוי ועל הבינוי.
סופה לנדבר: חברה של העירייה.
שרית קליין: לא, החברה היא חברה פרטית.
שרית קליין: בכל מקרה, בתנאי המכרז, היזם היה מחויב לבצע את כלל הפינויים בשכונת הארגזים.
שרית קליין: הפינויים של הקרוונים, או המגורונים, לא ניתן ליזם, בגלל שהיה מדובר בהרשאה זמנית.
שרית קליין: אני חוזרת לסקירה ההיסטורית שנעשתה וכולנו מסכימים לה, מדובר בתחילת שנות ה-90', הרשאה זמנית של המינהל, לבקשת שר השיכון דאז, הרשאה זמנית של המינהל למשרד השיכון.
שרית קליין: הרשאה חתומה לחמש שנים, שבתום אותן חמש שנים צריכים לפנות את זה ועל בסיס ההנחה הזאת, המינהל---
סופה לנדבר: לאנשים האלה הבטיחו פתרון דיור.
סופה לנדבר: הם לא צריכים לשבת ולשאול את מינהל מקרקעי ישראל, או משרד השיכון, עמידר.
סופה לנדבר: אני מבינה שאתם באתם היום ולא עשיתם שיעורי בית.
סופה לנדבר: וסליחה, אני כועסת מאוד, בגלל שאני לא רוצה לכנס אתכם עוד פעם.
סופה לנדבר: אני רוצה היום לקבל פתרון לאותם 38.
סופה לנדבר: אני חושבת שלמי שהוציא, או למי שאחראי על המכרז הזה, היו פה טעויות או שגיאות, המכרז לא היה נכון בגלל שבמקום הזה יש---
שרית קליין: המכרז הזה הסתמך על העובדה שמשרד השיכון היה צריך לעמוד בהתחייבות שלו ולפנות את הדיירים על פי זכאותם.
שרית קליין: המינהל לא נכנס לזכאות של אותו תושב ואותו מי שמתגורר עם חוזים ואנחנו לא יודעים איזה חוזים יש להם.
שרית קליין: מבחינת המצב במכרז, אני לא יכולה להטיל היום על היזם במכרז משהו שהוא בניגוד למה---
סופה לנדבר: כן, אבל את לא יכולה להוציא מכרז על מקום חי, על מקום שחיים שם אנשים.
סופה לנדבר: אם אנשים חיים שם ומדינת ישראל אחראית על זה שהם בעצם הכניסו אותם לחור הזה, אז מדינת ישראל צריכה להיות, לדעתי, אחראית לתת להם פתרון.
סופה לנדבר: בזמן שאין פתרון, את לא יכולה להוציא מכרז.
סופה לנדבר: עד כמה שאני יודעת, בערים אחרות גם היה מקרה דומה והשטח היה מאוד מבוקש ואנחנו מבינים שתל אביב זה תל אביב, ואנחנו בדיוק יודעים על עליות המחירים שם, ובגלל זה, תתנו להם פתרון.
סופה לנדבר: אתם צריכים להיות בקשר עם משרד השיכון, או עם גורמים באוצר, אתם צריכים להיות בקשר.
סופה לנדבר: לא יכול להיות ששולחים את האנשים האלה כשעיר לעזאזל, כאילו, 'הייתם כאן, הגעתם לכאן, הבטחנו לכם, עכשיו תלכו ותפנו את המקום'.
שרית קליין: העניין הוא שאני מייצגת את המינהל כמובן ואני לא מתכוונת להתעמת מול משרד ממשלתי אחר, אבל המינהל לא הבטיח, משרד השיכון הבטיח.
שרית קליין: המינהל מודע לזה, ולכן במשך כל השנים היו התדיינויות, פגישות של שרים, פגישות של מנהלים כלליים, פגישות של סגני שרים, למצוא את הפתרון.
שרית קליין: לצערי, אני לא יכולה לבוא ולהגיד שיש פתרון, אבל היו פגישות והיו כוונות.
שרית קליין: ארבע הדיוריות שפונו במשך השנים, הן באמת פונו משום שזה היה מקום של דרך שהפריעה לאתרי בנייה של העירייה.
סופה לנדבר: המקום הזה עכשיו לא מפריע לאף אחד?
שרית קליין: הוא מפריע מאוד והיזם בא בטענות חוזרות ונשנות במינהל, לרבות תביעה.
שרית קליין: לרבות תביעה שהיא כרגע תביעה שהוקפאה, אבל היא תחודש.
שרית קליין: זה עניין של זמן.
סופה לנדבר: תסבירי לי, של מי הרשלנות כאן?
שרית קליין: קטונתי מלייחס רשלנות.
סופה לנדבר: של מי הרשלנות כאן?
יעל מבורך: גם אני קטונתי מלחלק ציונים.
יעל מבורך: אני חושבת שהנושא הזה הוא בתוך תחום הפעילות ובתוך הגדרתו של משרד הבינוי והשיכון.
יעל מבורך: להתייחס ספציפית לנושא של מבצעי המכר.
יעל מבורך: מבצעי המכר קיימים מסוף שנות ה-90', בהם נמכרו בסביבות 20,000 דירות, או טיפה יותר, אני לא בודקת את המספרים---
סופה לנדבר: משרד האוצר, מי עכשיו אחראי לתת לאנשים האלה פתרון?
יעל מבורך: יתרת הדירות, 50,000, 60,000 דירות שנמצאות כיום במשרד הבינוי והשיכון, דירות של דיור ציבורי, בנוסף לפתרונות שמציע המשרד של דיור מוגן וכולי וכולי, פתרונות יותר ספציפיים, אני מאמינה שבתוך סל הפתרונות הזה אפשר למצוא פתרונות לדיירים האלה, על פי קריטריונים.
שלומית אבינח: השאלה מתי הציעו לכם דירה?
מריה מוסקליוב: עמידר פעם אחת הציעו לנו דירה, לכולם אותה דירה, חדר וחצי בתחנה המרכזית.
מריה מוסקליוב: לי הוא אמר 'לכי תסתכלי', לה הוא אמר 'לכי תסתכלי' ואם היינו מסכימים, היינו כולנו, 38 משפחות, בדירה של חדר וחצי.
טוני בלנוגוב: ב-1994 עלינו בפרויקט, במכרז, היינו בפרויקט ויש לנו פרוטוקולים, כי ישראל זרק אותנו משם ואנחנו יודעים מי זה זרק אותנו, אבל למה, הם לא יכולים להגיד למה.
דניאל אגרנוב: אם הצליחו לפתור את הבעיה של ארבע משפחות ונתנו להן פתרון מיידי, למה אי אפשר לתת ל-38 משפחות פתרון מיידי?
בת שבע גוידו: אתם זכאים כולכם לדירה בשיכון הציבורי, כמו שאמר מר יעקב ברוש.
מריה מוסקליוב: לא, אנחנו זכאים לדירה כתושבי שכונה.
מריה מוסקליוב: אנחנו בדיוק תושבי שכונה, כמו פולשים, שמקבלים מהקבלן.
מריה מוסקליוב: היו שני מכרזים.
מריה מוסקליוב: במכרז הראשון, ויש לנו פרוטוקול, כתוב 'כל תושב שכונה שנכנס לשכונה לא יותר מאוחר משנת 94' מקבל מקבלן דירה ו-50,000 דולר פיצויים' כולל מגורונים.
מריה מוסקליוב: אחרי שנתיים בא מכרז חדש, כתוב 'כל תושב שכונה זכאי לקבל, חוץ מדיוריות'.
מריה מוסקליוב: שני מכרזים.
מריה מוסקליוב: יש לנו שני פרוטוקול.
סופה לנדבר: עיריית תל אביב, תסבירו לי מה קורה שם בשכונה הזאת, מבחינת עירייה?
ניר דוד כהן: מה אני יכול להוסיף על מה שנאמר פה?
ניר דוד כהן: יש מכרז, יש תכנית בניין העיר.
ניר דוד כהן: תכנית בניין העיר קובעת את מספר יחידות הדיור שייבנו, היא קובעת בעצם איזה שהוא תקרה כלכלית שהקבלן יכול לשאת בה, אז יש פה סכום סגור, אי אפשר להוסיף על המכרז עוד דירות.
ניר דוד כהן: זה פשוט לא עובד מבחינה כלכלית.
סופה לנדבר: רבותיי, סליחה, אני לא דואגת לקבלן.
סופה לנדבר: אני לא רוצה לשמוע 'קטונתי', לא רוצה לשמוע את זה.
סופה לנדבר: משרד השיכון, יש לך מה להוסיף?
סופה לנדבר: אני רוצה עכשיו פתרונות.
בת שבע גוידו: כמו שאמר מר יעקב ברוש, כולם זכאים לדירה בשיכון הציבורי.
בת שבע גוידו: שוב, ציינתי את זה קודם שחלק מהמשפחות בכלל לא פנו, לא פנו כלל לחברת חלמיש, או לחברת עמידר, לקבלת פתרון.
בת שבע גוידו: חברת חלמיש היא החברה הממשלתית שמייצגת את משרד הבינוי והשיכון במתן פתרונות בדיור.
בת שבע גוידו: הם עובדים ביחד עם חברת עמידר.
שלומית אבינח: אתם פניתם לאנשים במכתבים?
בת שבע גוידו: מר אלי שחר נפגש מספר פעמים עם הדיירים שמתגוררים באתר והציע להם דירות בשיכון הציבורי.
בת שבע גוידו: כפי שציינתי קודם, חלקם קיבלו את הפתרונות ועשו באמת מעבר משכירות לרכישה, מבצע 'כאן ביתי' או 'בנה ביתך' בעבר.
בת שבע גוידו: חלקם האחר לא משתפים פעולה ואני מודיעה לך, אם הם יגיעו למר אלי שחר, או למר ברוש, ויגישו בקשה לקבלת דירה, הם הראשונים שיקבלו בכל מקום שהם יבקשו.
בת שבע גוידו: זה הפתרון של משרד הבינוי והשיכון.
בת שבע גוידו: דירה בשיכון הציבורי, כאשר סדר הקצאת הדירות, כמו שאמר מר ברוש, זה עניין דינמי, אבל תינתן להם עדיפות עליונה בהקצאה.
סופה לנדבר: אני עכשיו שואלת שאלה אחרת.
סופה לנדבר: בגלל שהם בעצם קיבלו את המכתב הזה, ואני חושבת שאי אפשר לעשות צחוק מאנשים, לשלוח להם---
בת שבע גוידו: אם האנשים האלה יקבלו דירה בשיכון הציבורי, הם יוכלו ליהנות מהזכויות של מעבר משכירות לרכישה.
בת שבע גוידו: אני טועה, יעקב?
סופה לנדבר: אנחנו מבינים שהם לא יקבלו את הפתרון.
סופה לנדבר: בזמן שהם יקבלו פתרון, הם יהיו כבר עם ותק של 30 שנה במקום.
סופה לנדבר: אני רוצה לסכם כך: אני חושבת שכל המשך יהיה לא נכון, בגלל שאנחנו מדברים סחור-סחור ואנחנו עושים צחוק מהוועדה.
סופה לנדבר: תחזרו למשרדים שלכם, לממונים, למי שהוא בעל סמכויות במשרד, במשרד האוצר, במשרד השיכון, בעירייה ובמינהל, תשבו יחד, ותוך שבועיים, פחות מחודש ימים, אני רוצה כאן פתרונות.
סופה לנדבר: תגיעו עם רשימה.
סופה לנדבר: אני חושבת שהאנשים כן מבינים, אנשים מבוגרים, אני לא רוצה עכשיו לספר על היסטוריה, על סבל.
סופה לנדבר: אני חושבת שאף אחד מאיתנו לא היה רוצה לגור במקום הזה.
סופה לנדבר: כמו שהיה באשדוד, בא השר, שר השיכון, ואמר 'בסמכותי לתת לכם, חוץ ממה שאתם מקבלים בדיור הציבורי, גם הלוואה בתנאים כמו שמקבלים יוצאי אתיופיה'.
סופה לנדבר: אני חושבת שגם אתם, המינהל, תעמדו במצב לא נוח מבחינה כספית כשתצטרכו לתת לקבלן ואני חושבת שמאוד הגיוני, גם משרד האוצר אחר כך יצטרך לשלם פי כמה, וגם משרד השיכון.
סופה לנדבר: אני עכשיו לא רוצה לדבר בכוונה על עמידר.
סופה לנדבר: אבל תשבו ביחד, ממונים, מנהלים כלליים, סגני מנהלים כלליים, שרים, ותתנו לי בישיבה הבאה פתרונות.
סופה לנדבר: אתם תשבו ותמצאו פתרונות.
סופה לנדבר: ואני חושבת, אל תעשו יותר צחוק מאנשים.
סופה לנדבר: אני רוצה לקבל מעמידר, או ממשרד השיכון, דוח ל-38 משפחות, מה גודל המשפחה, כמה שנים בארץ, מה הפתרונות שהציעו למשפחות האלה, כדי שאנחנו לא נדבר סחור-סחור ובאוויר.
סופה לנדבר: אני רוצה לראות האם אלה אנשים עקשניים שלא רוצים לצאת לדיור ציבורי, או מישהו פשוט עושה כאן עוול לאנשים האלה.
סופה לנדבר: אני בטוחה בכך שאתם, כאחראים על העניין, רוצים להציע לאנשים האלה פתרון.
סופה לנדבר: אני מבקשת ממשרד האוצר, תשקלו לחזור להיסטוריה, להציע להם משכנתא, שהם יהיו מסוגלים...
סופה לנדבר: תיקחו גם בחשבון שבמשך 15 שנה אנשים מצאו מקום עבודה.
סופה לנדבר: היום למצוא מקום פרנסה לאמנים זה בלתי אפשרי.
סופה לנדבר: אתם בדיוק יודעים באיזה מצב אנשים חיים.
סופה לנדבר: אני מבקשת שתמצאו פתרון שאנשים יהיו מסוגלים להמשיך את החיים בצורה נורמלית.
שרית קליין: אני רוצה רק לציין שביום חמישי הקרוב, בהמשך לכל הפגישות והמפגשים, מתעתדים להיפגש, וזה לפני שידענו על קיומה של הוועדה, המנהל הכללי של משרד השיכון ומנהל המינהל והייעוץ המשפטי של המינהל.
שרית קליין: אני אעביר את תוכן הוועדה.
סופה לנדבר: המכרז שהוצאתם לקבלן, כמה דירות יש שם?
דוד קשאני: 56 דירות.
דוד קשאני: בניין של 14 קומות.
סופה לנדבר: זה לא הגיוני.
סופה לנדבר: זה בניין של 58 דירות?
שרית קליין: המכרז הוא מתחם של 69 דונם, המכרז הוא כ-1,200 יחידות דיור, אבל המכרז הוא עם זכויות עתידיות, דהיינו הקבלן יכול ללכת, בכפוף לגופים שמוסמכים בחוק כמובן, ולפי הדרך שבחרו, להגדיל ולשנות את התב"ע והוא לא יהיה מחויב בתשלום נוסף למינהל.
שלומית אבינח: אפשר לשנות את המכרז כדי לכלול את---
שרית קליין: לשנות את המכרז – לא.
שרית קליין: לשנות את התב"ע ולהגדיל את זכויות הבנייה, כן.
סופה לנדבר: העירייה לא יכולה לדרוש לשנות את התב"ע?
ניר דוד כהן: היזם פנה בעבר להגדיל את הזכויות, הוא בא בהצעה בלתי מציאותית מבחינה תכנונית, הוא ביקש להכפיל את הזכויות ולבנות שם בניינים של 30 קומות, בלתי סביר לחלוטין.
ניר דוד כהן: אם תהיה הצעה סבירה, אני בטוח שהעירייה תהיה מוכנה לדון בה.
יניב רונן: אפשר יהיה לאשר לו את זה, בתנאי שהוא יהיה חייב---
ניר דוד כהן: בוודאי, זה ילווה בהסכם מפורט שיתייחס לכל--- היו"ר סופה לנדבר: אני עכשיו לא אתן לכם פתרונות.
ניר דוד כהן: אני לא חושבת שהדיירים צריכים להיות נוכחים בדיון על סוג הפתרון.
ניר דוד כהן: אתם אנשים אחראים, אתם מבינים בדיוק מה צריכים לעשות.
ניר דוד כהן: תגיעו לוועדה עוד שבועיים וחצי, סוף נובמבר, עם מסקנות ועם פתרונות.
ניר דוד כהן: תודה רבה לכם.
סופה לנדבר: אין נציג של משרד הפנים.
סופה לנדבר: איפה נציג של משרד הפנים?
שלומית אבינח: הזמנו את משרד הפנים, הם אמרו שהם לא קשורים.
שלומית אבינח: הם לא קשורים לנושא.
סופה לנדבר: רבותיי, נעשה סבב היכרות.
סופה לנדבר: רבותיי, יחד עם סיעת 'ישראל ביתנו' ביקרנו במקום לפני יותר משבוע ימים.
סופה לנדבר: ממש נדהמתי מהמצב.
סופה לנדבר: כאילו חיים אנשים שלא שייכים לאף אחד, אף אחד לא מטפל בהם, וגילינו שם לא מעט בעיות.
סופה לנדבר: אני רוצה שנציגי היישוב יציגו את הפרובלמאטיקה שיש במקום ואנחנו ננסה עכשיו לפתור את הבעיה שקיימת שם, או הבעיות שקיימות.
אלכסנדר קוזולוב: אין לישוב סטטוס.
אלכסנדר קוזולוב: אנחנו לא יודעים מי אנחנו, או כפר, או עיר, שום דבר ואיזה מקום.
אלכסנדר קוזולוב: גדי, אל תעשה ככה, אתה יודע בדיוק למה אני מתכוון.
סופה לנדבר: תדבר אליי.
אדוארד קוברסקי: בישוב שלי, הרוב זה פנסיונרים ואי אפשר לנהל ישוב של 50 משפחות עם תקציב של 20,000 שקל בלי תושבים.
אדוארד קוברסקי: עזרה מהמועצה, ממשרד השיכון הוא לא מקבל, לדוגמה אני הבאתי פה פרוטוקול של הישיבה של המועצה שמדבר על כל הדברים שמשרד השיכון שם.
אדוארד קוברסקי: לא יכולים לשים שקל אחד על הפיתוח של הישוב.
אדוארד קוברסקי: דבר שני, יש כמה דברים שעד היום לא גמרו.
אדוארד קוברסקי: מועדון, שהתחילו בשנת 2000, עד היום לא גמרו.
אדוארד קוברסקי: ארבעה בתים לא מכרו עד היום.
אדוארד קוברסקי: זה קשור גם למינהל וגם למשרד השיכון.
אדוארד קוברסקי: פשוט בבאר שבע הם יושבים כל כך רחוק ששני המשרדים לא יכולים לדבר אחד עם השני.
אדוארד קוברסקי: רצינו לדעת לאן אנחנו הולכים, להרחבת הישוב, או למקום אחר, אחרי הגדר מה שנקרא.
אדוארד קוברסקי: לאט לאט הישוב שלי ככה התפנו ואין קליטה של אנשים חדשים, בגלל שאין יחסים, בלי שום כלום.
אדוארד קוברסקי: וגם לאזור התעשייה, אני 13 שנה בארץ, 13 שנה חוץ מהקוצים שום כלום שם לא גדל.
אדוארד קוברסקי: פשוט בלי קליטה מאסיבית אנחנו נמות.
אדוארד קוברסקי: ולא יכולים לספר שהישוב רק אזור מגורים.
אדוארד קוברסקי: אומרים 'אתם מרכז גושי' יש אצלי פה תוכנית מתאר משנת 78', כשעזבנו את סיני.
אדוארד קוברסקי: פה הכול כתוב, מה ששייך למרכז גושי.
אדוארד קוברסקי: איפה הקרקע הזאת, למה המינהל משכיר את הקרקע בלי ששואלים אותנו.
אדוארד קוברסקי: כל הדברים האלה.
אדוארד קוברסקי: אין אצלנו נכסים, אני לא יכול לנהל את הישוב כשאין אצלנו גרוש בצד, לא יכולים להשכיר שום כלום.
סופה לנדבר: תסביר לי, כאשר אתם נכנסתם למקום, זה היה בהתחלת שנות התשעים, היו מאה קרוונים, ומה הבטיחו לכם כאשר העבירו אתכם לשם?
אדוארד קוברסקי: אני עליתי ארצה בשנת 94'.
אדוארד קוברסקי: קודם היה שם מחנה קרוונים, היתה תוכנית של הסוכנות להכשרת עולים בחקלאות.
אדוארד קוברסקי: מתוך המשפחות מסביב קיבלו במושבים רק ארבע משפחות, והשאר עזבו ובאותו זמן בנו את ה-50 הבתים החדשים, ועשינו אכלוס עם כל הפנסיונרים שלא יהיו בתים פנויים וזהו.
אדוארד קוברסקי: לא הבטיחו שום כלום.
אדוארד קוברסקי: אמרו ש'אתם חייבים לתחזק את הישוב בעצמכם'.
אדוארד קוברסקי: איך אפשר לתחזק את הישוב בלי נכסים, בלי כלום?
אדוארד קוברסקי: תסבירו לי אתם.
אדוארד קוברסקי: בשנת 2000 גם כשקיבלנו את התקציב לשיפוץ של הישוב, רוב הכסף שמנו באספלט שבזמנו משרד השיכון לא קיבל את הישוב כמו שצריך ובגלל זה לא היה מספיק כסף לתקן את התאורה והכול.
אדוארד קוברסקי: ויש עוד דבר אחד, שמשנות התשעים עד היום, לא התפטרנו מהקרוון שנמצא בישוב.
אדוארד קוברסקי: מישהו לא משלם שום כלום למועצה והוא גר כמו מלך.
אדוארד קוברסקי: עכשיו לקח שלושה מגרשים והמינהל לא שם לב.
אדוארד קוברסקי: דיברנו עם כולם, ועם כל הכבוד לחיים, שום כלום לא זז.
אדוארד קוברסקי: גם עכשיו שקשור לבעיה עם קניית הבתים מעמידר, בגלל שאיבדנו את התיקים במינהל, איבדנו את המבצע שהיה במשרד השיכון ועכשיו נותנים מחיר לבית של 17 שנה כמעט במחיר מלא, יותר מהבתים החדשים שיש אצלי פה, מ-2002.
סופה לנדבר: באיזה מחיר נותנים?
אדוארד קוברסקי: 280,000 שקל.
אדוארד קוברסקי: בית חדש.
אלכסנדר קוזולוב: העיכוב של הכמעט שנתיים גרם לזה שחלק מהאנשים איבדו את הזכויות של המשכנתא וחיפוש המסמכים זה לא עוזר.
אלכסנדר קוזולוב: קיבלנו את המחיר עם ההנחה, עם הכול, 249,000 שקל.
ולדימיר נגורני: מה שאדוארד קוברסקי סיפר זה נכון המצב, מה שיש עכשיו.
ולדימיר נגורני: והיתר, למי שאנחנו לא פונים, אומרים 'אתם צריכים לעשות משהו, להביא אנשים חזקים'.
סופה לנדבר: אתם צריכים להביא אנשים, כן?
ולדימיר נגורני: כן, אנחנו.
ולדימיר נגורני: לפני כמה שנים עשינו המבצע הזה, היה לנו יום פתוח לציבור, יום קליטה, בוא נגיד ככה, שעשינו לכל האזור.
ולדימיר נגורני: הגיעו אנשים מכל הארץ.
ולדימיר נגורני: לישוב שלנו אנחנו רשמנו 17 משפחות וזה יותר מכל המושבים מסביב.
ולדימיר נגורני: התחלנו לעבוד, היתה לנו רשימה, ככה וככה, היינו בקשר עם המשפחות האלה.
ולדימיר נגורני: אחר כך פתאום יש רשימה נוספת, במועצה, והרשימה שלנו ומה שקורה, אף אחד לא שם לב.
ולדימיר נגורני: לא נורא ליישוב, הסתדרנו, סידרנו את הדבר הזה, האנשים שהיו ברשימה השנייה, התחילו לשלם כסף על המגרשים, כשהמועצה, המינהל, או מי, הבטיח שהמגרשים למכירה.
ולדימיר נגורני: אחרי שנה ומשהו שאנשים חיכו, הם לקחו את הכסף חזרה, לא רצו כבר, לא לדבר, לא לשמוע על הישוב שלנו.
ולדימיר נגורני: נשארו שתי משפחות שהתחילו את הבנייה, בלי שהמגרשים היו מוכנים.
ולדימיר נגורני: אחרי זה הכינו את המגרשים, נתנו מחיר, המחיר גבוה כזה שהיה אפשרות לקנות בזמנו.
ולדימיר נגורני: היתה אפשרות לקנות מגרש לא במרכז הארץ, אבל בסביבה של המרכז.
ולדימיר נגורני: אחרי זה הכינו מגרש תעשייה.
ולדימיר נגורני: גם עברו שש או שבע שנים, כשהכול התפרק עכשיו ועכשיו עובר שם כביש לחלוצה.
ולדימיר נגורני: כביש ממש יפה, טוב, בזמן שעוברות שם משאיות, אפילו לא רואים איפה נמצא הישוב שלנו, מהאבק שעולה שם.
ולדימיר נגורני: החליטו שגם מי שרוצה לקחת מגרש לעסק באזור הזה, יכול לקחת.
ולדימיר נגורני: עוד פעם, המחיר של המגרש הזה פי שתיים יותר גבוה מבמרכז.
ולדימיר נגורני: מכולת.
ולדימיר נגורני: יש לנו איש אחד שכבר הרבה שנים מחזיק מכולת אצלנו באזור והוא בעצמו רצה לקחת שטח לבנות מכולת רצינית, צרכניה גדולה, במרכז האזור או משהו, בסביבה.
ולדימיר נגורני: נתנו לו מחיר כזה שהוא אמר 'תודה רבה, יותר טוב שאני אשכיר איזה שהיא פינה במושב---
סופה לנדבר: למי הוא פנה?
אדוארד קוברסקי: זה הצעת מחיר של מינהל מקרקעי ישראל, לשכור אזור מסחר של 6 דונם, מיליון וחצי אלף שקל.
אדוארד קוברסקי: תגיד לי בבקשה, מה, אנחנו בצומת ביל"ו?
אדוארד קוברסקי: גב' פאני.
ולדימיר נגורני: איך אפשר למצוא בן אדם שיוכל לשלם על הקרקע לאיזה שהוא עסק במחיר שלא תוכל להחזיק אותו.
ולדימיר נגורני: טוב, לא נורא המחיר הזה.
ולדימיר נגורני: היה תקציב, עשו תוכנית בנייה תקציבית.
ולדימיר נגורני: ברחוב אחד 16 יחידות; 8 פלוס 8 בשלב הבא.
ולדימיר נגורני: שמונה בתים בנו, ארבעה בתים מכרו, ארבעה בתים כבר שלוש או ארבע שנים עומדים ריקים.
ולדימיר נגורני: הם התחילו לקנות כבר, כי אנשים רוצים לקנות את הבתים, יש תור, לא יודע למה, באזור שלנו, בישוב שלנו אנשים רוצים לקנות, מחפשים את הבתים האלה.
ולדימיר נגורני: הולכים לחפש איפה, מי.
ולדימיר נגורני: אנשים באים עם כסף, אין להם כסף---
שלומית אבינח: מי הבעלים של הבתים?
ולדימיר נגורני: משרד השיכון ועמידר.
ולדימיר נגורני: אנשים לא יכולים לקנות.
ולדימיר נגורני: רוצים לקנות מגרש, לא יכולים לקנות מגרש, לא משנה באיזה מחיר.
ולדימיר נגורני: פשוט לא יכולים לקנות.
ולדימיר נגורני: למה זה קורה?
סופה לנדבר: למה לא יכולים לקנות?
סופה לנדבר: אין לאן לפנות?
סופה לנדבר: למה הם לא קונים?
ולדימיר נגורני: אין מכרז.
ולדימיר נגורני: כבר היו כמה מכרזים, אבל מה שהיה במכרז גם לא תוכלו לקנות בזמן הזה.
ולדימיר נגורני: עכשיו אנחנו בשנת 2007, בארץ אתה עובר, עוד מתקדמים יותר ויותר למדינה מאוד יפה, ואנחנו שם בפינה שאי אפשר להאמין שבשנת 2007 במדינה שאומרים שאנחנו מדינת ישראל, המדינה הכי יפה בעולם, לא הכי, אחת מהכי יפות בעולם, יש פינות שאין מלים.
משה טל: אני מדבר כשכן מלווה, שמכיר את המקום, תושב האזור משנת 82'.
משה טל: אני בסך הכול רוצה לחזק דברים ואולי קצת להבהיר.
משה טל: אני אתחיל בנושא שאדוארד קוברסקי דיבר עליו, הנושא של התב”ע.
משה טל: היום התב”ע, כפי שהיא מוגדרת, ואני לא בטוח שזו תב”ע מדויקת, אני חושב שפשוט יש פה, ולכן דובר על משרד הפנים, ייתכן שיש פה טעות.
משה טל: השלוש שכונות מגורים מוקפות בקו כחול, זה התחום שבו אבשלום אמורה לעשות, שזה בהערכה לא מדויקת שלי, זה 150 או 200 דונם בסך הכול, כמו שלושה מגרשים במושב דקל.
משה טל: וכל השטח הגדול של המרכז הגושי שייכת למינהל ובאחריות של המועצה, לנו זה לא ברור, על כל פנים, וזה עכשיו מביא אותי לשלב שאחרי זה, לשלב של המינהל.
משה טל: צר לי, אבל אני חושב שהמקור לרוב הצרות שלנו זה המינהל.
משה טל: אני עכשיו מדבר על תב”ע.
משה טל: המינהל, את שכונה ג', שאני יודע, הייתי בישיבה במשרד של מר גדי צור, לפני מספר שנים, עוד לפני הפינויים, והוא נתן אז הנחיה לעשות תכנון מפורט לשכונה ג'.
משה טל: אחר כך הגיע מועד התכנון של הפינוי ואז עלתה הצעה לעשות שם מחנה קרוונים והסתבר שהשטח הזה הושכר על ידי המינהל למגדל מאוד חביב, שמגדל שם סברס בחוזה לשלוש שנים, שאפשר לבטל אותו, אבל אף אחד לא רצה לבטל את החוזה.
משה טל: בפברואר השנה, אני פניתי, אדוארד קורבסקי הסב את תשומת לבי לכך שהחוזה אמור להיגמר בחודש מאי.
משה טל: אני מדבר על השטח שמיועד למגורים, זו בנייה למגורים.
משה טל: ואז פניתי למנהל המחלקה החקלאית, לחיים, ואמרתי 'תשמע, תחדשו את זה עכשיו לשנה כל פעם, אל תחדשו לשלוש שנים כדי לא לסגור אופציות', התשובה שקיבלתי והוא בחור מאוד נחמד 'אבל הבטחנו לו.
משה טל: לא מוצא חן בעיניך' (הוא אמר את זה במלים יותר עדינות, הוא בחור עדין) 'תפנה למנהלת המחוז.
משה טל: כתבתי מכתב לגב' פאני ששפורטה, אני לא יודע מה יצא, סברס ממשיכים לגדול שם, אני מניח שבכל פתרון שנרצה לבוא, אז תמיד אנחנו, הישוב, או מתוך הישוב, נצטרך להתמודד עם כך שמישהו שם כבר מעבד, חמש שנים שם, את השטח.
משה טל: הנושא של הבתים.
משה טל: אני אחזור לנושא של הבתים.
משה טל: זה התעכב הרבה מאוד זמן משום שעד יוני האחרון, שבו הגיע מכתב של מר יעקב אפרתי, כולנו חשבנו, גם המינהל, שזה תלוי בהם כל הדבר הזה ורק בחודש יוני, אחרי מספר שנים של טיפולים, הגיע מכתב של מר אפרתי לאלי אהרן שמסביר שבעצם יש רשות למשרד השיכון לטפל בזה.
משה טל: ואז כשהגיע משרד השיכון אז למעשה התחיל טיפול, וזה עבר עכשיו לעמידר ובעמידר עכשיו זה מתעכב בוועדת מחירים.
משה טל: אני רק יכול לנחש שאולי הם קבעו איזה מחיר של בית ברמת השרון, אם אני רואה את המחירים שמבקשים עכשיו עבור בתים שגרים בהם כבר בדיור ציבורי.
משה טל: אז זה גם עומד.
משה טל: ועדיין, אני מלווה את הישוב כשלוש שנים.
משה טל: כשבאתי הבתים עמדו ריקים, ועדיין אין מכרז לבתים.
משה טל: לפני סוכות אמרו שאוטוטו מוציאים את המכרז, אבל לא מוציאים לפני החג משום שהם לא עובדים ואי אפשר להוציא מכרז לפני חגים.
משה טל: ואחרי החגים אמרו לי שמחכים לאישור של ועדת המחירים.
משה טל: ועדת המחירים כבר התכנסה פעם אחת ואין בתים למכירה.
משה טל: המגרשים – המגרשים זה סיפור קפקאי, הייתי קורא לזה.
משה טל: אחרי המון תחינות וריצות, ולקח המון זמן להוציא מכרז למכירת המגרשים.
משה טל: יש 18 מגרשים של דונם למכירה, מתוך כל המגרשים שגם הם ראויים לבנייה.
משה טל: קנו אני חושב, בזמנו, כמספר מועצות מגרשים והמחיר שנקבע במכרז הראשון שאני ראיתי כבר, זה אחרי הרבה מאוד זמן, היה משהו שהיה מקורב ל-138,000 שקלים.
משה טל: לאחר המון שאלות ותהיות שהגיעו להרבה מקומות, כולל למשרד השיכון, לשר השיכון ולאחרים, ועירבנו גם את סיגלית שהיא מאוד איתנו, במשרד של מר גדי צור, התפרסם המכרז השני.
משה טל: עוד פעם זה היה הליך מאוד ארוך וממושך שנמשך מעל חצי שנה, והמכרז השני שהתפרסם התפרסם גם על 138,000 אבל כאן היתה התערבות כנראה של משרד השיכון, יצא תיקון מיידי וזה ירד למחיר סביר של, לפי דעתי עם כל מה שנוסיף, פחות מ-60,000 שקלים.
משה טל: סביר ביחס למה שהיה בעבר, לא ביחס לישובים סמוכים שנמכרים בכלל בהרבה פחות כסף.
משה טל: אבל יש בעיה ברחוב הזה ומודעים לכך במינהל.
משה טל: זה לא משהו אישי בינינו, אבל מודעים לכך במינהל.
סופה לנדבר: לא, אתה לא צריך לבקש סליחה.
סופה לנדבר: סליחה, אתם אזרחי מדינת ישראל, אתם חיים במדינה ואתם כאילו צריכים להחזיק את החיים והקיום שם.
סופה לנדבר: לא מקבלת את זה.
משה טל: המגרשים שחוזרים ומציעים זה אותם מגרשים ברחוב פרובלמטי.
סופה לנדבר: מה הסבירו לכם, למה זה התעכב?
משה טל: למה זה התעכב?
משה טל: צריך להכין למכרז, צריך לשלוח את זה לירושלים, אחרי זה צריך לעבור על ניסוח המכרז.
משה טל: דרך אגב, לי אמרו, ייתכן שאני טועה כאן, אמרו לי שבדרך כלל אחרי שני מכרזים זה הופך למוצר מדף.
משה טל: כאן אני חושב שזה כבר מכרז רביעי שיוצא על המגרשים האלה ואני לא יודע אם הפעם זה יהיה מוצר מדף.
משה טל: הפרסומים הראשונים היו לזמן מאוד קצר, שאף אחד לא הספיק לראות אותם.
משה טל: זה פורסם באתר המינהל ועד שאדם בפוטנציה שיכול לרכוש מגרש רואה את זה, זה לוקח זמן.
משה טל: המכרז הזה פורסם לפני החגים והזמן באמת הוא עד ה-15 לנובמבר.
משה טל: אני לקחתי לשם מועמדת אחת, אישית, למקום שם וממש התקשרתי אליה משום שהיא הפצירה בי לומר כשית
משה טל: פרסמו המגרשים, והיא ראתה שם מתחם של קרוונים שם מונח.
משה טל: היא שאלה אותי 'מה זה?' אמרתי לה 'זה מישהו שכבר נמצא כאן הרבה, אנחנו מטפלים בפינוי' והיא אישה שיודעת מה לשאול.
משה טל: היא שאלה אותי כמה זמן אתם מטפלים בפינוי, אז אני אומר לה שהרבה הרבה זמן, כ-15 שנים מטפלים בפינוי.
משה טל: היא לא רצתה לשמוע.
משה טל: יש בנים במקום שפנו אליי כאיש המועצה, איש הממסד, ההורים שלהם פנו והיו מוכנים ממש, כאילו שאני יכול לקבל מהם כסף, אבל הם רוצים ברחוב הקרוב יותר למקום שההורים גרים.
משה טל: למה לא משחררים את המגרשים האלה למכירה?
משה טל: מר גדי צור אמר בזמנו, זה מה שאני זוכר, שאם יהיו נרשמים לקטע מסוים, או גוש מסוים במקום הזה, מעל כ-50% מהמגרשים, הוא ידאג, תוך כדי ההכנות לבנייה ופרוצדורות, להשלים את הפיתוח.
משה טל: זה אזור שפעם גרו בו.
משה טל: זה הנושא של המגרשים שאני חושב שגם זה יכולנו לקדם דברים.