GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רונן אלקלעי: השקענו שליש מהתקציב שלנו לכתיבת תוכנית החינוך וזה עוד לפני שהצלחנו להפיץ אותה.
רונן אלקלעי: אנחנו משקיעים המון בחינוך.
סופה לנדבר: בינתיים זה לא חינוך אלא רק כתיבה.
אליהו גבאי: יש גם פעולות חינוך.
רונן אלקלעי: יש גם הרבה פעולות חינוך.
רונן אלקלעי: אנחנו מפעילים יחידות הסברה גם של רשות הטבע והגנים וגם ביחידות הסביבתיות של העיריות.
רונן אלקלעי: היחידות הסביבתיות האלה ניגשות לבתי הספר ונותנות הרצאות.
רונן אלקלעי: שמעתי כאן את מנהלי החופים של העיריות שאמרו שהם רוצים לעשות הסברה, אבל אין להם את הכלים, או רוצים לעשות חינוך ואין להם את הכלים, ואני מציע לכם שבמקום שכל אחד מכם ילך לבית ספר אחד, תנצלו אותנו כי יש לנו את הפלטפורמה.
רונן אלקלעי: בסך הכול כל העיריות שיושבות כאן שותפות בפרויקט והן מקבלות סיוע מהתוכנית הזאת לניקוי ואנחנו רוצים לא רק את השותפות בניקיון אלא אנחנו רוצים שתנצלו את הידע, את הפלטפורמה ואת היכולות ותגייסו אותנו לעשות את העבודה בבתי הספר.
רונן אלקלעי: אנחנו לא נסרב לאף אחד שיבקש עזרה בהיבטים של חינוך.
אליהו גבאי: אגב, זה כולל בתי ספר ערביים.
אליהו גבאי: נעשו כבר פרויקטים משותפים בעכו וגם בבית ספר אחד בחיפה.
אליהו גבאי: בעניין הזה התוכנית פתוחה לכל אחד.
רונן אלקלעי: אחת הבעיות הגדולות שלנו היא שהתחלנו בתוכנית בזכות מימון של משרד האוצר.
רונן אלקלעי: אנחנו מחזרים על הפתחים עם תוכנית עבודה של חוף נקי כבר קרוב לשמונה שנים.
רונן אלקלעי: לפני שלוש שנים משרד האוצר הבין שכדאי לתמוך בתוכנית הזאת ונתן לנו מימון של שלושה מיליון שקלים לשנה, לשלוש שנים.
רונן אלקלעי: התחלנו ב-2004.
רונן אלקלעי: השנה אנחנו בשנה האחרונה של המימון הזה וברור לנו לגמרי שאם אנחנו לא נתמוך ברשויות המקומיות, המצב בחופים הלא מוכרזים יחזור להיות כמו שהוא היה לפני תחילת התוכנית.
רונן אלקלעי: כל שנה מחדש אנחנו בתחושה שאין לנו מושג מה הולך לקרות בשנה הבאה מבחינה תקציבית.
רונן אלקלעי: אני חושב ששלושה מיליון שקלים עבור קרוב ל-120 קילומטרים חוף, זה כסף קטן ואני חושב שבעזרת הכסף הזה עשינו מהפך.
רונן אלקלעי: באמת הבאנו את החופים האלה – ויש לנו קבלות על זה, שאי אפשר ללכת אתן למס הכנסה אבל אפשר ללכת אתן לציבור – כאשר בתחילת התוכנית 80 אחוזים מהחופים היו מלוכלכים או מלוכלכים מאוד, והיום 80 אחוזים מהחופים נקיים או נקיים מאוד, ואנחנו רוצים לשמור את המומנטום הזה, אנחנו רוצים לשמור את שיתוף הפעולה עם הרשויות המקומיות, ובקיצור, אנחנו רוצים להמשיך להפעיל את תוכנית חוף נקי.
אליהו גבאי: צריך לומר כאן שהתוכנית הזאת, כל עוד היא מתוקצבת משנה לשנה, היא גם לא יכולה לבנות את עצמה באופן ארוך טווח ולכן אני חושב שגם הכסף הוא לא תמיד מנוצל בצורה הנכונה.
אליהו גבאי: זאת אומרת, אני מאמין שאת שלושת המיליון שקלים האלה, בהנחה שנדע שיש לנו עכשיו תשע או עשר שנים של תקצוב, יהיה ניתן לנצל אותם בצורה הרבה יותר טובה.
אליהו גבאי: זאת אחת הבעיות המרכזיות של התוכנית.
סופה לנדבר: תגישו לי בכתב את כל הדרישות לתוכנית.
סופה לנדבר: אני לא יכולה להבטיח, אבל אני יכולה להבטיח שאני אהיה שותפה שלכם במאבק כאשר נצטרך לאשר את התקציב בוועדת הכספים, וזה יהיה לקראת החורף, במושב האחרון של הכנסת.
סופה לנדבר: אני אנסה לפעול בוועדת הכספים.
סופה לנדבר: אני אנסה להעלות את זה בוועדת הכספים לפני הדיונים על התקציב או בזמן הדיונים.
רונן אלקלעי: יש עוד דבר אחד שאני רוצה להעלות.
רונן אלקלעי: תוכנית חוף נקי היא מכלול, היא מציעה את הניקוי, חינוך, הסברה, אכיפה.
רונן אלקלעי: לכן כאשר יוצא נייר כלשהו – ולא משנה אם זה העלון הזה או אם זה המסמך הזה שעיריית תל-אביב הפיצה או כל נייר אחר – זאת לא בושה לקחת מאתנו, להפך, אני חושב שזה עוד איזשהו אות של אמות ושותפות, את הולכים על חוף נקי, זאת הארץ שלנו.
יוסף עמר: בסדר.
יוסף עמר: קיבלתי את זה.
רונן אלקלעי: זאת לא סיסמה אלא הבעת עמדה ונקיטת עמדה.
רונן אלקלעי: לקחת את הסיסמה הזאת ולהכניס אותה בכל מקום שאנחנו רק יכולים.
אליהו גבאי: אמרתי שאני אציין את מספר הבעיות שקיימות עם התוכנית כאשר הבעיה הראשונה היא הנושא של התקציב שאני חושב שסיכמנו אותו פחות או יותר.
אליהו גבאי: יש את נושא האכיפה וכאן העלו אנשים את נושא האכיפה כנגד פרטים בודדים.
אליהו גבאי: מאוד חשוב לי שיהיה ברור שבמה
אליהו גבאי: לך כל השבתות בקיץ יש כאן
אליהו גבאי: מבצעים בהם יוצאים פקחים של רשות הטבע והגנים ופקחים של המשרד להגנת הסביבה.
אליהו גבאי: לפני כן מדריכים שלנו של הרשות עוברים ומחלקים שקיות בציבור.
אליהו גבאי: אנחנו עוברים בתוך החופים הלא מוכרזים ומחלקים שקיות לציבור ואומרים אנא, קחו אתכם את הזבל ותזרקו אותו לפח הקרוב.
אליהו גבאי: חלק גדול מהפעמים אנחנו רואים שיש לזה הצלחה, אנחנו רואים שזה רק לבוא ולדבר אל הציבור, הם לוקחים לזבל, זורקים בפח או מכניסים את השקית הצהובה הזאת למכונית וזורקים אותה בפח.
אליהו גבאי: העניין הזה מצליח.
אליהו גבאי: אני חושב שהנושא הזה צריך להיות ברור גם לרשויות המקומיות.
אליהו גבאי: פה דובר על קושי באכיפה, אבל אנחנו נותנים עשרות דוחות בשבת וזה כרוך במריבות, בתקיפות, בסיבוכים כאלה.
אליהו גבאי: אם צריך לנסוע עם אותו אדם לביתו, מפסידים את כל אותם אלפי אנשים שנמצאים בחוף.
סופה לנדבר: יכול להיות שאני מפסידה מישהו, אבל אני גם מרוויחה מישהו.
אליהו גבאי: הוא יקבל קנס של 500 שקלים בבית המשפט ואני לא בטוח שאחרי פעם או פעמיים זה ישתלם.
אליהו גבאי: אני מכיר את הדינאמיקה.
אליהו גבאי: אני לא אומר שצריך לרדת מהעניין הזה, אני אומר שצריך לעשות אותו, אבל צריך להגביר גם את הלחץ על הרשויות.
אליהו גבאי: נוח לי לדבר במקרה הזה כאן כי אני מכיר את לופו ואני מכיר את המדדים של נתניה, ואני יודע מה קורה בחוף תל-אביב.
אליהו גבאי: במקרה יש כאן נציגי רשויות שאני יודע שהן עובדות קשה מאוד כדי לנקות את החוף וזה בעצם אולי המצב שרונן תיאר כאשר אמר שהרשויות מנקות אבל הציבור מלכלך.
אליהו גבאי: ישנן גם רשויות שלא מנקות.
אליהו גבאי: החוק היחידי שעומד לרשותנו בעניין הזה – וכאן צריך לחשוב על איזושהי אפשרית לשנות – הוא חוק הניקיון, אז צריך להגיש התרעה לפני צו ניקוי לראש הרשות, ואחרי שבועיים של המתנה צריך לשלוח לו את הצו ניקוי, ורק אחרי חודש, כאשר הוא מקבל את זה, הוא שולח עובד ניקיון ויום למחרת החוף נקי ובזה למעשה התבטל הצו.
סופה לנדבר: מה אתה רוצה שאנחנו נעשה בתיקון לחוק?
אליהו גבאי: ברשותך, נציע לך את אותה הצעה באותו נייר כי יש לנו כל מיני רעיונות.
אליהו גבאי: האחריות צריכה להיות אבסולוטית על הרשות המקומית וזה אומר שלופו לא רק יסתפק בניקיון שהוא עושה טוב מאוד אלא הוא גם ישלח את האנשים שלו לחוף כדי שיתפסו כל אדם שזורק.
אליהו גבאי: זאת עבודה סזיפית וקשה, ואני לא בטוח שהיא נעשית מספיק.
אליהו גבאי: אני לא בטוח שמחלקים מספיק שקיות לציבור, אני לא בטוח שהרשויות – שעושות המון – עושות מספיק.
אליהו גבאי: האחריות צריכה להיות על ראש הרשות.
אליהו גבאי: היום אנחנו למעשה מפסידים את העוקץ העיקרי שיש לנו כנגד הרשויות וזאת אולי הבעיה הכאובה שיש לנו בנושא הזה.
סופה לנדבר: בחוף מוכרז לכלבים מותר להיכנס לים?
אליהו גבאי: אני לא בקי בנושא הזה.
אליהו גבאי: אני חושב שמשרד הבריאות לא מאשר את זה.
קריאה: בחוף מוכרז אסור להכניס כלבים.
יעקב לופו: מותר להכניס כלבים, כאשר הם עם מחסום לפה ועם רצועה.
יוסף עמר: אני רוצה להודות ליושבת-ראש על הדיון.
יוסף עמר: החופש הגדול התחיל וחודש יולי ואוגוסט הם החודשים העמוסים ביותר כאשר רבבות מתרחצים יגיעו אל חופי הרחצה כל יום.
יוסף עמר: אנחנו צופים שלא יהיו טביעות.
יוסף עמר: אני מזמין אותך לרדת לחוף הים ולראות, כמו שעשינו לפני עשר שנים.
יוסף עמר: לפני עשר שנים היה אופנוע ים אחד, ועכשיו יש לנו 27 אופנועי ים בכל חופי הארץ.
סופה לנדבר: אני מקבלת את ההזמנה שלך.
סופה לנדבר: אני מבטיחה שבזמן הפגרה, לפני סיום תקופת הרחצה, אנחנו נהיה בסיור.
סופה לנדבר: עוד נחליט היכן.
סופה לנדבר: יחד אתכם נבחר את המקומות אליהם נגיע.
סופה לנדבר: אני יודעת שאתם עובדים קשה מאוד.
סופה לנדבר: אני יודעת שלחלק מהאנשים ים הוא כיף ולחלקם הוא בבחינת עבודה קשה.
סופה לנדבר: אנחנו נפנה למנכ"ל משרד החינוך עם בקשה להכניס את התוכנית ולהעביר אותה לילדים.
סופה לנדבר: הייתי קוראת לתוכנית הזאת ים זה כיף וים זה סכנה.
סופה לנדבר: חינוך מתחיל מגן הילדים ומהבית, ואני פונה אל משרד החינוך להתחיל בהסברה מסיבית בטלוויזיה.
סופה לנדבר: מה שרואים פעם בטלוויזיה, עדיף על שמיעת הדברים פעמים רבות.
סופה לנדבר: אתם יודעים איך לעשות את זה.
סופה לנדבר: אני חושבת שצריך לעשות הכול כדי שתהיה הסברה נכונה בכלי התקשורת הנכונים.
סופה לנדבר: אני ממליצה לשלטון המקומי או למשרד הפנים להמליץ לעיריות לפעול כפי שפעלו בעיריית תל-אביב כאשר יחד עם תשלום הארנונה יישלח חומר הסברה.
סופה לנדבר: זה טוב כאשר האדם מקבל את זה לביתו.
סופה לנדבר: אני ממליצה שזה ייעשה בכמה שפות.
סופה לנדבר: לא בגלל שאני דוברת רוסית אלא בגלל שבארץ יש הרבה דוברי רוסית והים שלנו הוא שונה מהים אליו העולים החדשים מרוסיה רגילים.
סופה לנדבר: אני מאוד מבקשת שחומר ההסברה יהיה באמהרית, ברוסית ובערבית, אבל הדגש הוא על השפה הרוסית מאחר שחלק גדול של האנשים שנמצאים כאן, שפת האם שלהם היא השפה הרוסית.
סופה לנדבר: אני מבינה שמתוך 10 אנשים שטבעו חלק מהם הם דוברי רוסית.
יוסף עמר: לא גדול, אבל יש.
סופה לנדבר: אנחנו רוצים שתהיה תיירות למדינת ישראל, ולכן אנחנו צריכים להבין שיש אנשים רבים שמגיעים לכאן והם צריכים להבין מה נאמר להם.
סופה לנדבר: המציל קורא להם לצאת מהים, הוא מדבר אתם ומסביר להם, אבל הם לא מבינים אותו וזה יוצר בעיה.
סופה לנדבר: אני ממליצה שכאשר אתם משקיעים בחינוך, תשקיעו בהסברה כי אנחנו צריכים להיות עם תרבותי, וחשוב שכולנו נשמור על מה שיש לנו.
סופה לנדבר: אמרתי לכם, תגישו לי בכתב את הצעותיכם ואנחנו ננסה לעשות הכול כדי לעזור לכם.
סופה לנדבר: לגבי השילוט, אמרתי, הוא צריך להיות בכל השפות.
סופה לנדבר: אני מודה לכם ותודה על העבודה הקשה מאוד שאתם עושים.
סופה לנדבר: אנחנו מאוד מעריכים אתכם.
סופה לנדבר: היום אנחנו דנים בפניות ציבור רבות שהגיעו אלינו לגבי התנהלות קופות החולים כלפי המבוטחים במתן טפסי התחייבות, טפסי 17.
סופה לנדבר: אני מבקשת מהצופים בנו בבית, אם יש לכם שאלות או בקשות, מספר הטלפון של הוועדה הוא 6408209-02 או 6408210-02, ומספר הפקס שלנו הוא 6408931-02.
סופה לנדבר: אני מבקשת שנערוך סבב היכרות.
אבנר עורקבי: אני מברך את כל אלה שבאו לכאן, במיוחד את ארגון זכויות החולה ואת ארגון צב"י.
אבנר עורקבי: אנחנו עובדים ביחד ואנחנו מכירים את הצרות שלכם ולכן ביקשנו לקיים את הדיון הזה בכנסת.
אבנר עורקבי: יש לנו הרבה פניות גם בין החברים בארגונים האלה.
אבנר עורקבי: אני באופן אישי נפגע בקופת חולים כללית, ברגע שלא מנפיקים לי טופס 17.
אבנר עורקבי: במקרה גם אמי נפגעה בנושא הזה.
אבנר עורקבי: אמי, אישה קשישה, ניגשה לרופא, היא הרגישה רשרושים בלב.
אבנר עורקבי: הרופא נתן לה הפניה לבית החולים.
אבנר עורקבי: היא גרה באזור רמת-גן והוא נתן לה הפניה לבית החולים בלינסון, וזאת כאשר בית החולים הקרוב הוא תל השומר.
אבנר עורקבי: אם היא הייתה יוצאת מהמרפאה, הולכת ברחוב ומקבלת אירוע, האמבולנס היה מפנה אותה לתל השומר.
אבנר עורקבי: למה היה צריך להפנות אותה לבלינסון?
אבנר עורקבי: אני כנכה מקבל טיפולים במשך שנים במרפאת כאב תל-השומר, אבל ביום אחד החליטה קופת חולים לשלוח אותי למרפאת כאב בבלינסון.
אבנר עורקבי: אני מקבל טיפול לאורך כל התקופה בתל-השומר ולמה אני צריך פתאום ללכת לבית החולים בלינסון?
אבנר עורקבי: ניהלנו ויכוח והגענו לבית המשפט והגענו להסכם, אבל למרות זאת קופת חולים לא עומדת בהסכם.
אבנר עורקבי: אני מבקש טיפולי הידיותרפיה, אבל לא נותנים לי את זה וזאת למרות שהרופא שלי בתל-השומר המליץ לי לקבל את הטיפול הזה נגד כאבים.
אבנר עורקבי: פעם ראשונה מקבלים טיפול, אבל כאשר רוצים להמשיך את הטיפול – לא מקבלים אותו.
אבנר עורקבי: כי צריך לעבור דרך רופא אורתופד.
אבנר עורקבי: אני מטופל בתל השומר, אבל לא, אומרים לי שאני צריך ללכת לרופא אצלם בקהילה.
אבנר עורקבי: אני מטופל בתל השומר.
סופה לנדבר: זה בגלל שכל הרפואה של מדינת ישראל הפכה להיות עסק.
אבנר עורקבי: יש לי הרגשה שעבר חתול שחור בין קופת חולים כללית לבין בית החולים תל השומר ולכן הם לא רוצים לשלוח לשם את החולים.
אבנר עורקבי: בקופת החולים האישית שלי אני נתקל באלפי קשישים שמבקשים ללכת לתל השומר, אבל דוחים אותם.
אבנר עורקבי: אומר קשיש שהוא מטופל שם שנים רבות, אבל לא נותנים לו ללכת לשם.
אבנר עורקבי: אתם צודקים, לפי ההסכם מותר לכם לשלוח לבית החולים ברדיוס של עד 50 קילומטרים, אבל ליישם את זה על הקשישים?
אבנר עורקבי: אני מבקש פתרון.
אבנר עורקבי: אני מבקש יחס אנושי.
אבנר עורקבי: אני מבקש לקבל את הטיפול שמגיע לי ושאני מקבל אותו בתל-השומר, טיפול שהיום אני לא יכול לקבל אותו שם.
אבי סלומה: היו לי גידולים בערמונית, נותחתי וכרתו לי את הערמונית.
אבי סלומה: שמונה חודשים אחר כך עברתי ניתוח של חוליות הצוואר ואחר כך עברת שיקום בתל השומר שנמצא שני קילומטרים מהבית שלו בקו אווירי.
אבי סלומה: אני על כיסא גלגלים.
אבי סלומה: אין לי רשיון נהיגה ואין לי רכב.
אבי סלומה: במשך שנה וחצי הייתי במעקב אצל מנהל המחלקה האורולוגית בתל השומר.
אבי סלומה: באפריל השנה, בבדיקת דם שגרתית, התגלו אצלי גרורות.
סופה לנדבר: באיזה קופת חולים אתה חבר?
אבי סלומה: בקופת חולים כללית, רמת-גן, מחוז דן-פתח תקווה.
אבי סלומה: ניגשתי לקופת חולים וביקשתי מהם טופס 17 מאחר שהייתה לי בדיקה ב-1 במאי 2007.
אבי סלומה: ביקשתי מהם את הטופס שבועיים מראש אבל לא קיבלתי תשובה – לא עברת ניתוח, אתה לא קיים.
אבי סלומה: תבדקו בתיק – אין דבר כזה.
סופה לנדבר: היית שבועיים בהמתנה ולא קיבלת טופס 17.
אבי סלומה: נכון.
אבי סלומה: ב-1 במאי הפקדתי המחאה במכון האורולוגי בתל השומר על סך 177 שקלים.
אבי סלומה: לאחר מכן פניתי לעיתון וכתבתי את הסיפור שלי.
אבי סלומה: מעניין שמיד לאחר הכתבה הם הסכימו לתת לי טופס 17.
אבי סלומה: קיבלתי את טופס 17 ב-2 למאי.
אבי סלומה: התברר שיש לי גרורות.
אבי סלומה: פניתי לאונקולוגיה.
אבי סלומה: שוב, קיבלתי זימון ל-5 ביולי.
סופה לנדבר: בעצם התעללו בך.
אבי סלומה: רק אתמול בערב, 10 ימים אחרי שהפקדתי המחאה באונקולוגיה, הודיעו לי בשעה 6:00 שהם מוכנים לתת לי שנה מראש, אבל למה אני צריך להילחם על זה?
אבי סלומה: למה אני צריך לבזבז את כוחותיי?
סופה לנדבר: מה שמגיע לך, אתה מקבל בקשיים ולאחר התעללות.
אבי סלומה: יותר גרוע.
אבי סלומה: למה אני צריך להילחם בקופת חולים כללית בכוחותיי הדלים במקום להילחם במחלה שלי?
אבי סלומה: יש הרבה כמוני.
סופה לנדבר: אני מאחלת לך בריאות.
שלום קוטשר: פניתי אל הוועדה יחד עם אשתי כי נפגענו מהאטימות ושרירות הלב של קופת חולים כללית, גם אני, גם רעייתי וגם אמי.
שלום קוטשר: אשתי חולת פוליו מילדותה והחל משנות ה-70 היא סובלת מתופעת הפוסט-פוליו.
שלום קוטשר: בהתחלה אישרו לה טופס 17 למרפאת פוסט-פוליו באסף הרופא ולאחרונה היא פנתה שוב לרופאת המשפחה עם המלצה של רופא שיקומי מתל השומר להגיע למרפאה שלהם, למרפאת פוסט-פוליו.
שלום קוטשר: אז פתאום היא קיבלה תשובה ממחוז תל-אביב שאומרת להפנות אותה לבית החולים לוינשטיין.
שלום קוטשר: מדובר באישה עם 100 אחוזי נכות, מרותקת לכיסא גלגלים, ואיך היא יכולה להגיע לייעוץ לבית החולים לוינשטיין כאשר שם אין מרפאת פוסט-פוליו?
שלום קוטשר: ידוע ורשום בתיק שלה שהיא חולת פוסט-פוליו ויש מרפאה בבית החולים תל השומר לחולי הפוליו שיכולים לקבל בה טיפול.
שלום קוטשר: לא, מפנים אותה לבית החולים לוינשטיין למשהו מאוד כללי לשם ייעוץ ולא מדובר ברופא שמומחה לפוסט-פוליו.
שלום קוטשר: חוץ מהבעיות שיש לי, נכות CP מלידה, לפני כ-15 שנים חליתי בסוכרת.
שלום קוטשר: רופא המשפחה של קופת חולים הפנה אותי למרפאת סוכרת בבית החולים וולפסון ובמשך 15 שנה טיפלו בי במסירות והצליחו פחות או יותר לאזן לי את הסוכרת.
שלום קוטשר: אני צריך מעקב תלת-חודשי או כל חצי שנה כדי לבדוק מה הרמות ואם צריך לשנות טיפול, לשנות.
שלום קוטשר: פתאום החליטו לא לאשר לי טופס 17 לסוכרת, וכאשר שאלתי למה, אמרו לי שאני כבר מאוזן.
שלום קוטשר: בחולון.
שלום קוטשר: הסברתי שמחלת סוכרת היא מחלה קשה, חשוכת מרפא, שדורשת טיפול ואם אחרי כל כך הרבה שנים הצליחו לאזן אותי פחות או יותר, ומדובר בצוות מאוד מסור בבית החולים וולפסון, למה להפסיק את המעקב שם?
שלום קוטשר: כל הבעיות עלולות לחזור.
יעקב כהן: כבוד היושב-ראש, חברים נכבדים, אני חושב שהכינוס מאוד מבורך כאשר מצד אחד יושבים נותני השירות, מקבלי השירות ואנחנו הנבחרים.
יעקב כהן: אנחנו כנבחרים יכולים לומר שאנחנו מוצפים יום יום בבעיות וברור שאלה שפונים אלינו הם אנשים במצוקה כאשר בדרך כלל מדובר באנשים חולים ואנשים קשי יום.
יעקב כהן: אנחנו מבקשים שלא תהפכו את נושא הבריאות למסחר.
יעקב כהן: אנחנו עוסקים כאן בנשמות, באנשים פצועים, כאובים, באנשים במצוקה.
יעקב כהן: אצלכם יש ביטוח משלים.
יעקב כהן: יש מקרים שממליצים למישהו לעבור ניתוח בחוץ לארץ ואתם ממליצים לעבור אותו בארץ.
יעקב כהן: שיהיה ברור, אף אחד לא לוקח חולה ונוסע לחוץ לארץ, הוא לא נוסע לשוויץ.
יעקב כהן: אחד שמחליט לנסוע לחוץ לארץ, הפירוש הוא שהוא בטוח, אלה אנשים במצוקה, אנשים בסכנת חיים, עתיד חייהם תלוי בהחלטה הזאת, גורלם נתון בידי זה.
יעקב כהן: כמובן אנחנו מאמינים שהקדוש ברוך הוא קוצב חיים לכל חי, אבל בכל זאת בידי האדם נתון משהו ואם הוא מחליט לנסוע לחוץ לארץ, הפירוש הוא שהוא קיבל ייעוץ.
יעקב כהן: אחת הבעיות היא שאתם אומרים להם להביא מכתב מרופא.
יעקב כהן: כמובן שבדרך כלל גם בארץ אפשר לעשות זאת, אבל בדרך כלל הסיכוי קלוש.
יעקב כהן: אם אדם רוצה לנסוע לחוץ לארץ, הפירוש הוא שהוא למד את הנושא.
יעקב כהן: בדרך כלל הוא מקבל ייעוץ רק מרופאים וגם ממומחים אבל הרופאים לא רוצים לתת מכתב שבארץ יש בעיה לתת את הטיפול ולכן הם לא נותנים את המכתב.
יעקב כהן: אני דורש דבר אחד שהוא מינימלי.
יעקב כהן: יש טיפול יותר זול וטיפול יותר יקר.
יעקב כהן: יש אפשרות לעשות ניתוח או סריקות.
יעקב כהן: אתם נותנים במסגרת הרפואה שלכם – או הרפואה הרגילה או הרפואה המשלימה – נותנים.
יעקב כהן: זריקות אתם לא מבטחים.
יעקב כהן: אני קורא שאתם צריכים להתאמץ ולתת גם את הדבר המובחר.
יעקב כהן: אם הוא החליט לעשות את הדבר היותר יקר, סימן שזה לא סתם כך.
יעקב כהן: דבר מינימלי שהייתי דורש הוא שאם אתם למשל נותנים ניתוח, ניתוח בארץ, תנו מינימום את עלות הניתוח בארץ או את הטיפול היותר זול.
יעקב כהן: את זה חייבות לתת קופות החולים.
יעקב כהן: לא יכול להיות שתרוויחו ולא תיתנו את הטיפול המינימלי.
יעקב כהן: אני חושב שאתם צריכים לתת את הטיפול היותר יקר, מה עוד שלפעמים מדובר במקרים קשים.
יעקב כהן: כפי שאני מכיר, הרופאים לא רוצים לתת מכתב שהחולה חייב לצאת לחוץ לארץ, אבל אתם צריכים ללכת לקראת החולים.
דוד טל: מדוע הם לא רוצים לתת מכתב?
יעקב כהן: קופות החולים הרי עובדות עם קופות החולים.
יעקב כהן: אני מכיר את זה באופן אישי.
יעקב כהן: את הטיפול אפשר הרי לעשות גם בארץ.
דוד טל: לא תמיד.
יעקב כהן: לעשות אפשר, אבל השאלה מה התוצאה.
סופה לנדבר: זה לא בדיוק הנושא.
סופה לנדבר: קצת גלשנו.
סופה לנדבר: מערכת הבריאות היא מערכת כל כך גדולה וקשה, כך שאפשר לגלוש לכל הכיוונים.
יעקב כהן: בדיוק.
יעקב כהן: השאלה היא מה אחוזי ההצלחה ובארץ יש פחות ניסיון.
דוד טל: לא בכל התחומים.
דוד טל: יש בארץ תחומים בהם אנחנו טובים מאוד.
יעקב כהן: נכון, אבל יש תחומים בהם מתמחים במקומות מסוימים בעולם.
יעקב כהן: יש מקום מסוים בעולם בו נמצא רופא שהוא מומחה למקרה הנדיר הזה.
יעקב כהן: דברים שהם יום יומיים, בארץ הם חזקים, אבל יש דברים נדירים יותר, יש רופא בבית חולים מיוחד שיש לו ניסיון רב בתחום מסוים.
דוד טל: אתה אומר שבמחיר העלות בחוץ לארץ, ינכו לו את מה שהיה עולה כאן לקופה בארץ.
יעקב כהן: מינימום תן לו את זה.
דוד טל: אני מסכים לחלק מהדברים שאמר עמיתי חבר הכנסת כהן.
דוד טל: האמת היא שנכנסתי משום ששמעתי את ידידי הטוב שמדבר כאן על טופס 17.
דוד טל: אני רוצה לומר לכם שמי שצריך לקבל טופס 17, הוא נכנס לבית החולים רק בגלל הריצות.
דוד טל: הפרוצדורה היא שהולכים לרופא המשפחה, שבדרך כלל הוא המומחה לרפואת משפחה, וסביר שרופא משפחה יש לו את הסמכות, אם הוא מחליט שאתה צריך לעשות בדיקה מסוימת בבית חולים, לתת לך את האישור לטופס 17.
דוד טל: אני לא רוצה לעשות הכללות ויכול להיות שיש קופות טובות יותר מקופת חולים כללית, אבל למזלי אני כבר 60 שנים בקופת חולים כללית ולא החלפתי קופה.
יעקב כהן: אתה בריא.
דוד טל: ברוך השם.
דוד טל: זה המזל שלי.
דוד טל: אתה הולך לרופא משפחה ורופא המשפחה צריך לקבל אישור מהמחוז כדי לתת לך טופס 17.
סופה לנדבר: ועדה היא זאת שצריכה לתת לך אישור.
דוד טל: אתה מחכה, ואז יכול להיות שיודיעו לך שלא תקבל את הטופס, אבל אם לא תקבל טופס 17, לא תוכל ללכת לבית החולים לעשות את הבדיקה שרופא בית החולים המליץ לעשותה, ואז אתה בעצם לא מקבל את השירות.
דוד טל: יוצא שגבו ממנו 1,200, 1,300, 1,400 שקלים כל חודש במשך 57 שנים, שלא הזדקקתי להם, ביטוח לאומי עוד הוסיף כך וכך בגלל שהגיל שלי הוא כזה וכזה, אבל קופת חולים לא נותנת לי פעם אחת את מה שאני צריך.
דוד טל: אם היא מחליטה כבר לתת לי, היא אומרת לי שעכשיו אני ארוץ למשרדי הקופה ברחוב זה וזה - אנחנו, חברי הכנסת, לצערי אישרנו שצריך על טופס 17 לשלם 25 שקלים – תשלם 25 שקלים ואז תקבל את טופס 17.
דוד טל: שמעתי את החבר הנכבד הזה מדבר על הטרטורים האלה.
דוד טל: אני חושב שצריך לצמצם את זה למינימום.
דוד טל: אני מכיר לפחות קופה אחת אליה אתה בא עם הכרטיס שלך, כמו כרטיס אשראי, אתה מגהץ אותו ומקבל את טופס 17.
דוד טל: יכול מאוד להיות שיש בדיקות מסוימות שצריך להגביל, כי הרי לא כל דבר אפשרי, אבל לדעתי יש דברים אלמנטריים שלא צריך להריץ את האדם עשרים פעם כדי לקבל אותם.
דוד טל: עוד דבר שהוזכר כאן ואני רוצה להתייחס אליו – ההסכמים בין הקופות לבין בתי החולים.
דוד טל: נכון שקופת חולים כללית, בניגוד לקופות אחרות, יש לה הרבה בתי חולים ויש לה עניין שאם הפציינט שלה חולה, לשלוח אותו לבית חולים ששייך לה כי אז כאילו זה נמצא בתוך המשפחה והיא מספקת עבודה לבית החולים שלה.
דוד טל: אבל מה לעשות שחלק מבתי החולים של קופת החולים לצערי בשנים האחרונות – הרבה בתי חולים ולא רק של קופת חולים – לא השקיעו בתשתיות שלהם והאדם לא רוצה להיות שם.
דוד טל: גובים ממני כסף כדי שאני אקבל טיפול סביר.
דוד טל: אם לא אקבל טיפול של 5 כוכבים, אפשר לבקש 3 כוכבים.
דוד טל: אתה אומר שאתה רוצה ללכת לבית החולים תל השומר או לאיכילוב או להדסה, אבל יש עם זה בעיה.
דוד טל: מישהו ציין שאולי עבר חתול שחור אבל זה לא חתול שחור.
דוד טל: נכון שהקופה צריכה לראות איזה מחירים היא יכולה לקבל לגבי פרוצדורה מסוימת ואיפה יותר זול לה, אבל אני חושב שהקופה גם צריכה לראות את טובת המבוטחים שלה.
דוד טל: יהיה מי שיאמר לי, והוא יהיה צודק, שיש לו את האפשרות לעזוב את הקופה פעם בשנה, ועכשיו הצענו שזה יהיה ארבע פעמים בשנה.
דוד טל: יכול להיות שמכאן אנחנו צריכים לומר ולשדר לאזרחים שצופים בנו שאזרחים שלא יהיו מרוצים מקופה מסוימת יכולים ארבע פעמים בשנה לעבור לקופה אחרת.
דוד טל: כדאי וראוי שאזרחים שצופים בנו עכשיו ידעו שהם יכולים לעזוב את הקופה שלהם.
דוד טל: קופה שהם לא מרוצים ממנה, יכולים לעזוב אותה ולעבור לקופה אחרת כי אז תתקיים התחרות ואז אולי קופות אחרות יתעוררו לתת שירות טוב יותר, ומי שיצא נשכר מזה, הם בעצם האזרחים במדינת ישראל.
חיים רייזלר: כבוד היושב-ראש, חברי הכנסת הנכבדים והציבור המכובד הזה, אני רוצה להראות לכם שארבע קופות החולים הודיעו על עודף הכנסות על ההוצאות ואני אומר שזה על גב המבוטחים ולא בגלל התייעלות.
חיים רייזלר: אני אקריא לכם כאן רשימה של כמה דברים שקופות החולים לא נותנות ולצערי הרב הרוב מתייחס לקופת חולים כללית, למרות שזה לא חסר גם אצל הקופות האחרות, ואני אחד הנפגעים.
חיים רייזלר: בשנת 1984 נשארתי בחיים בגלל שעברתי מקופת חולים כללית לקופת חולים מכבי כי תוך יום אחד הכניסו אותי לניתוח על גידול סרטני.
חיים רייזלר: אם הייתי מחכה בקופת חולים כללית, לא הייתי כבר בין החיים.
חיים רייזלר: אני אקריא לכם כאן רשימה.
חיים רייזלר: חולים במחלות כרוניות מופנים למרפאות מרוחקות של קופות החולים.
חיים רייזלר: חולים כרוניים של מחלות מיוחדות שרופאים מעטים בקיאים בהם בארץ אינם מופנים למרפאות המיוחדות אלא רק לאחר שפותחים את הפה והכול נעשה במלחמה ואין דבר שהולך בקלות.
חיים רייזלר: הקופות אינן שולחות לבצע בדיקות לקרישות יתר, תסמינים פשוטים, לא מאפשרות צילומי סי.טי.
חיים רייזלר: ואולטרה-סאונד כדי לקצר טיפולים, שלא לדבר על המלחמה הקשה בטופס 17 ו-MRI.
חיים רייזלר: בנושא הזה היו שתי כתבות בערוץ 2 בתוכנית "המשמר האזרחי".
חיים רייזלר: לגבי חולים כרוניים.
חיים רייזלר: אתם צריכים לציין בכרטיס המגנטי שלו שהוא חולה כרוני כי כאשר הוא מגיע למקום אחר, כאילו הוא אדם חדש.
חיים רייזלר: נפגעי תאונות עבודה, אותו הדבר.
חיים רייזלר: נכים כלליים שזקוקים לפרוטזות או לאביזר שיקום אחר, נדרשים פעמיים לבוא עם טופס 17.
חיים רייזלר: פעם אחת אתה מגיע, הפעם השנייה שבודקים את המוצר זה המשך טיפול, אבל למרות זאת מבקשים להביא טופס 17 פעמיים.
חיים רייזלר: לשם מה לטרטר אנשים נכים?
חיים רייזלר: <
דוד טל: זאת בעיה שכיחה שחוזרת על עצמה ואני שומע את זה מהרבה מאוד פונים.
דוד טל: יש המשך פרוצדורה, אבל מבקשים עוד פעם טופס 17.
חיים רייזלר: מטופלים בתרופות נוגדות קרישה אינם מקבלים תרופות אלא אם רשם אותן רופא מרכז רפואי אבל מאחר שהם לא נשלחים אליו, איך הם יקבלו את התרופה?
חיים רייזלר: פניתי לוועדה עם שני מקרים מאוד קשים שאני מטפל בהם באופן אישי כאשר המקרה האחד הוא מקרה של נכה פוליו שהגיע עם מכתב לגברת אתי סממה – אשר לימנסקי – ואותו אדם היה אמור להגיע לרופא שמכיר אותו 20-30 שנים בבית החולים תל השומר, אבל הוא נשלח לבית לוינשטיין.
חיים רייזלר: אני אומר לכם שבית לוינשטיין פנטסטי בהרבה דברים, אבל בנושא הזה הוא פחות טוב וכאן מדובר במקרה של רופא שמכיר את הפציינט כל כך הרבה שנים.
חיים רייזלר: יש לי מקרה של אדם ששכב בבית חולים, התחיל באסף הרופא, נשלח לחיפה, עבר כריתה של רגל אחת, נשלח לבית החולים אלישע שאמור להיות בית חולים שיקומי.
חיים רייזלר: יושב כאן הדוקטור ממשרד הבריאות ואומר שזה לא בית חולים שיקומי, אבל בית החולים הזה אמור לשקם אותו ולא שיקם אותו אלא שלח אותו לבית חולים בשפרעם, בית חולים סיעודי.
חיים רייזלר: הבן-אדם בגלל טיפול לא טוב חזר עם כליה לא מתפקדת והיום הוא חולה דיאליזה ועבר קטיעה שנייה.
חיים רייזלר: שומו שמים.
סופה לנדבר: תרכז את הדברים ותעביר אלינו.
חיים רייזלר: יש לי פה אפילו את הקבלה שהוא שלח לי אותה.
חיים רייזלר: הוא היה צריך לעבור בדיקה פולשנית אבל לא קיבל טופס 17.
חיים רייזלר: המשפחה שילמה כסף עם הבטחה שאולי היא תקבל החזר.
חיים רייזלר: בשביל מה נוצרו הקופות?
חיים רייזלר: כדי לעזור לנכים, כדי לעזור לחולים.
חיים רייזלר: אני אומר לכם בצורה הכי כנה והכי קשה שאני חושב שהקופות ממש רוצות להצעיר את המבוטחים שלהם בהתנהגות הזאת.
חיים רייזלר: לא יכול להיות שכל החולים שמגיעים, במיוחד נכים, נדחים ונתקלים בסחבת ומי שאין לו פה, לא מקבל דבר.
חיים רייזלר: זה דבר לא נסבל.
חיים רייזלר: יושב כאן האדון ממשרד הבריאות והוא זה שחייב להיות הרגולטור בנושא הזה של קופות החולים, כמו בכל נושא השיקום.
חיים רייזלר: קופות החולים לא יכולות לעשות מה שהן רוצות ואני מצפה שאחרי ישיבת הוועדה הזאת העניין הזה ייפתר.
אלי בוסקילה: אני הייתי בכללית הרבה שנים והייתי אמור לקבל תרופה שנקראת רמיקט, אחרי שרופא גסטרולוג המליץ לי על התרופה.
אלי בוסקילה: התחלתי לקבל אותה בכללית ואחרי ארבעה טיפולים הכללית החליטה שהטיפול יקר לה והטיפול הופסק, טיפול שהוא חיוני לאיכות חיים כי המחלה שיש לי היא חשוכת מרפא.
אלי בוסקילה: עברתי למכבי וחיי השתנו כי הקופה הסכימה לממן את הטיפול.
אלי בוסקילה: חבל שבכללית מזניחים את החולים.
עדינה מרקס: אנחנו מקבלים מהציבור 300 פניות בחודש.
עדינה מרקס: אתם הכנסת ואנחנו עמותה.
סופה לנדבר: לא חשבתי שהכנסת היא המקום בו ייפתרו הבעיות בין המבוטחים לבין משרד הבריאות.
סופה לנדבר: אנחנו כאן כדי לעזור, אבל כמות הפניות עובר את הגבול וזה אומר שבאיזשהו מקום יש ליקוי גדול עליו אנחנו צריכים לעבוד ולפתור אותו.
עדינה מרקס: אני מסכימה אתך.
עדינה מרקס: אנחנו מקבלים את הפניות בשלושה אופנים.