GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אליעזר שחר: זה היה יותר משבוע לפני סופה.
אליעזר שחר: אמרתי לו: אבנר, שב בבית.
אליעזר שחר: אני משלם את משכורתך עד האגורה האחרונה.
אליעזר שחר: אני לא רוצה שתגיע.
אליעזר שחר: אני לא יכול לקחת את האחריות.
אליעזר שחר: מאז הפסקתי לטפל בנושא.
אליעזר שחר: בשנה האחרונה התחלתי שוב לטפל בנושא, כאשר החליטו שהוא צריך לשבת קרוב לתחום העבודה בו הוא עובד והוא לא יכול לשבת במקום שהוא מרוחק קילומטר ממקום עבודה.
אליעזר שחר: הכשירו לו מקום עבודה, שירותי נכים, חניית נכה והכל בהתאם לכללים.
אליעזר שחר: עכשיו הכל נמצא בתהליך של שימוע, ולכן אני לא יכול להתייחס מעבר לזה.
אבנר בטיסט: אליעזר אף פעם לא היה בחוץ.
אבנר בטיסט: ביחידה שלי ובכל יחידות רפאל עובדים עד הבוקר.
אבנר בטיסט: המהנדס הכי ידוע בארץ כותב: "העבודה ברפאל תובענית.
אבנר בטיסט: יום העבודה מסתיים בשעה 22:00 בלילה".
אבנר בטיסט: ביחידה שלי עובדים 24 שעות, 7 ימים בשבוע, גם בשבת בבוקר.
סופה לנדבר: אני רוצה לשמוע את משרד הרווחה ואת המוסד לביטוח לאומי.
סופה לנדבר: אני לא רוצה להיכנס לעניין פרטי של מעסיק ועובד.
סופה לנדבר: זה לא עניין של הוועדה לפניות ציבור.
סופה לנדבר: רצינו לשמוע אתכם ואת רפאל, כי אנחנו חושבים שאנחנו חיים בחברה שצריכה להתייחס לכל אדם, ולא משנה עם הוא בריא או נכה.
סופה לנדבר: לא פעם אמרתי, שכל בן אדם יכול למצוא עצמו במצב כזה.
סופה לנדבר: התעללות בבן אדם זה לא דבר מקובל בחברה הישראלית.
סופה לנדבר: כולנו בני אדם וככה אני רוצה שנישאר.
שלמה אליישר: מבלי להיכנס כרגע לחילוקי הדעות לגבי העובדות, אני חושב שיש צורך לגלות רגישות רבה לצרכים ספציפיים, כדי לא להיכנס לפורמליסטיקה.
שלמה אליישר: אני יוצא מנקודת הנחה, שלגבי היכולות המקצועיות אין חילוקי דעות.
אליעזר שחר: זה בתהליך של שימוע ואני לא יכול להתייחס לזה.
שלמה אליישר: לפני כשלוש שנים תוקן חוק המינויים.
שלמה אליישר: אני הייתי חבר בוועדה ביחד עם נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
שלמה אליישר: תיקון חוק המנויים נותן ביטוי להעדפה מתקנת לאנשים עם מוגבלות שנמצאים בעבודה, ובלבד שהיכולות המקצועיות שלהם עומדות בדרישות המשרה.
שלמה אליישר: אני לא רוצה להיכנס לעניין הזה, אבל אני חושב שאם אדם עם מוגבלות מסוגל לעמוד בדרישות המקצועיות, במיוחד על רקע מה שאני שומע כאן, אני חושב שהמסגרת שמעסיקה מחויבת, על פי חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, להעניק את כל השירותים שאדם זקוק להם וללכת לקראת אדם עם מוגבלות כדי לאפשר לו לבצע את תפקידו על הצד הטוב ביותר.
שלמה אליישר: לא מזמן היה תיקון 2 לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, שקבע שהמדינה מחויבת בהתאמות לאדם עם מוגבלות.
שלמה אליישר: לא עושים לו כאן טובה.
שלמה אליישר: נותנים לאדם אפשרות לתת ביטוי ליכולת המקצועית שלו במסגרת תעסוקה בשוק הפתוח ומאפשרים לו להתמודד עם הצרכים שלו, וזה תוך כדי ביצוע כל ההתאמות הנדרשות על פי כל דין.
שלמה אליישר: לא עושים כאן טובה לבן אדם.
מוטי אלישע: אלה דברים שבאים לפתחי כל יום.
מוטי אלישע: אני מבין את הבעייתיות, ועם זאת זה קשה במקומות שבהם יש הסכמים קיבוציים.
מוטי אלישע: אני מאמין שכאשר החוק הזה הוחל, הוא לא התחשב בנכים כאלה.
מוטי אלישע: יש פה עובד מוכשר, שצריך לעזור לו.
מוטי אלישע: מהניסיון שלי בתפקיד, אי אפשר למחוק לו את כל השנים.
מוטי אלישע: כמו שאמרה היו"ר, זה יכול לקרות לכולנו.
מוטי אלישע: עם זאת, אני לא חושב שהנכות צריכה להיות כלי בידי אדם זה או אחר ללכת נגד המערכת.
מוטי אלישע: צריכה להיות הפרדה בין ההתאמה לעולם העבודה והמטלות, לבין ההתאמה הפיזית למקום העבודה.
מוטי אלישע: אם הדברים האלה מתקיימים, אין סיבה שיהיו חילוקי דעות.
מוטי אלישע: אם נלך עם החוק, לא נצא מכאן, לא מבחינת החוק שוויון לאנשים עם מוגבלות ולא מבחינת יחסי העבודה.
מוטי אלישע: צריך למצוא את שביל הזהב.
נסים מורביה: אני המום מהשגרה שמתוארת על ידי אבנר.
נסים מורביה: אני מתאר לעצמי, שמקום העבודה הזה לא מתייחס כך רק לאבנר.
נסים מורביה: הוא מתאר מאסה של אנשים, שעוברים אותו תהליך באותו מקום עבודה.
נסים מורביה: כל הסיפור בעייתי מבחינת האדם שהגיע לכאן על מנת למסור את גרסת החברה.
נסים מורביה: היה צריך לבוא לכאן מישהו שיכול לתת תשובה.
נסים מורביה: באופן כללי רואים פה מסכת של התעללות בבן אדם, שהפך להיות מוגבל לאחר שהמערכת נתנה לו תעודות הצטיינות כל השנים.
נסים מורביה: פתאום הוא הפך להיות מוקצה מחמת המיאוס.
נסים מורביה: כל התהליך נראה לי מוזר.
נסים מורביה: אני לא מאמין שקיים דבר כזה במדינות ישראל.
קובי כהן: אני רוצה להזכיר לך, שבמדינת ישראל יש את חוק השוויון, שאומר שאתה חייב לבצע לו התאמות וגם הגמשה של שעות עבודה.
קובי כהן: אולי מבחינת הדברים היבשים אתה צודק, אבל מבחינת הצורך שלך לעמוד בפני חוק השוויון, אתה לא צודק.
קובי כהן: לאדם שהוא בעל מגבלה חוק השוויון זה כל עולמו.
קובי כהן: אתה צריך לקחת את זה כדוגמה לכל הפעילות שלך.
קובי כהן: לא מספיק לעשות לו שירותים ולדאוג לעוד מעלית, צריך גם לחשוב שמאחורי החוק עומדים אנשים שיש להם קשיים.
קובי כהן: תחשוב שאתה רץ מרתון, זה אותו יחס.
קובי כהן: כשאדם פונה אליכם ואומר שהוא רוצה שלא תשימו לו את החדר בסוף המסדרון אלא קרוב לשירותים, מה הוא ביקש?
קובי כהן: הוא לא ביקש שתצפו לו את הקירות בזהב.
קובי כהן: הוא רוצה לקבל תנאים כמו כל עובד אחר.
קובי כהן: הוא רוצה שבדברים הקטנים, אלה שמבדילים בינו לבין אדם בריא, תתחשבו בו.
קובי כהן: לא באנו להתנגח.
קובי כהן: ההתנגחות היא בכלל.
קובי כהן: אתם צרכים לקבל את זה שיש חוק, שמטרתו לקדם אנשים עם מגבלה.
קובי כהן: אתם צריכים לקדם את זה, להפיץ את זה, לתלונת את זה, ולהסביר לאנשים שקודם כל מתייחסים לבני אדם כי הם בני אדם.
מתילדה גרינברג: האם לפני שאבנר חלה הוא תפקד באופן נורמלי?
אליעזר שחר: נתייחס לזה בשימוע.
מתילדה גרינברג: יש טעם נפגם בזה.
מתילדה גרינברג: הנושא של השימוע הוא אקט לפני פיטורים.
אליעזר שחר: לא בהכרח.
סופה לנדבר: בדרך כלל זה ככה.
מתילדה גרינברג: התהליך נשמע מאוד מוכר.
מתילדה גרינברג: כאילו דוחפים את האיש החוצה בעדינות.
מתילדה גרינברג: אני רפרנטית של מספר משרדי ממשלה, וסיפור כל כך מזעזע מזמן לא שמעתי.
מתילדה גרינברג: אני חושבת שלפני השימוע, צריך להקים פורום של ועדה שתשמע אותו שתשמע אתכם.
מתילדה גרינברג: יכול להיות שאפשר להתחיל את זה לפני השימוע.
מתילדה גרינברג: כולנו בני אדם בריאים היום, אבל אנחנו לא יודעים מה יהיה אתנו בשעות הקרובות.
מתילדה גרינברג: אני לא מאמינה שזה קורה בגוף גדול כמו רפא"ל.
אליעזר שחר: אני שומע את קולך, וקשה לי לענות לך.
אליעזר שחר: אני מוכן להזמין אותך לרפאל, ותגידי את כל מה שאת חושבת לכאורה.
מתילדה גרינברג: אני מוכנה להיות נציגת ועדה פריטטית.
מתילדה גרינברג: אני מוכנה לשמוע אתכם ולשמוע את העובד.
מתילדה גרינברג: התהליך מדאיג אותי, כי השימוע הוא לפני ההוצאה שלו.
אליעזר שחר: רפאל מתמודדת תמיד על פרסים של מצוינות.
אליעזר שחר: זה מקום נאור, מקום טוב, מקום עבודה הכי גדול באזור הצפון.
אליעזר שחר: התדמית הזאת שונה.
חיים רייזלר: אני יושב פה ואני מתפלץ.
חיים רייזלר: אני לא מבין איך האדם לא עשה לעצמו נזק.
אליעזר שחר: אני מבקש שתחזור בך.
חיים רייזלר: אני לא אחזור בעצמי.
חיים רייזלר: תתבע אותי.
חיים רייזלר: יש פה כזה טעם נפגם.
חיים רייזלר: מה אתם רוצים שהאדם יעשה?
חיים רייזלר: כל האשם שלו, הוא שנעשה נכה בערוב ימיו.
חיים רייזלר: אף אחד לא יודע מה ילד יום.
חיים רייזלר: אנחנו נלחמים את מלחמתם פה, ויכול להיות שאנחנו נלחמים גם את מלחמתכם.
חיים רייזלר: אני לא מבין מאיפה האומץ שלכם להתעלל ככה באדם כזה.
חנן אבני: איך אתה יודע שהעובדות נכונות?
סופה לנדבר: חברה כל כך טובה לא תרשה שיהיה כזה כתם עליה.
סופה לנדבר: אני בטוחה בכך.
אבנר עורקבי: אני מבקש שגברתי תגיע לסיכום גם בהקשר הספציפי הזה.
אבנר עורקבי: יכול להיות שאבנר מחר לא ימצא את עצמו ברפאל, וזה רק בגלל שהוא נכה.
נעמי מורביה: אני בדרך כלל לא נוהגת להעלות דברים אישיים.
נעמי מורביה: אני בדרך כלל מדברת על הכלל, כי אני נבחרתי לייצג את כלל הנכים.
נעמי מורביה: כאשר שמעתי את אבנר מספר את הסיפור שלו, התכווצתי בכיסא שלי.
נעמי מורביה: אני עברתי דרך ייסורים מאוד דומה לשלו, ואני לא רוצה שהוא יגמור כמו שאני גמרתי.
נעמי מורביה: לא נמצאים פה האנשים של החברה והם לא יכולים להתגונן, אבל אני אספר את סיפורי.
נעמי מורביה: אני עבדתי בחברת ענק, חשפו אותי לגזים רעילים, תוצרי לוואי של הלחמות למיניהם, וחטפתי.
נעמי מורביה: כשחטפתי מה שחטפתי, הרופא התעסוקתי אמר שצריכים לתת לי תנאי עבודה יותר סבירים כי מצבי לא טוב.
נעמי מורביה: הם נתנו לי תנאי עבודה נהדרים, הם הורידו לי את השולחן למקלט, בעיר שידועה כמוכת רדון.
נעמי מורביה: חוץ מכל החומרים השונים שנשמתי, עוד נשמתי רדון.
נעמי מורביה: זה החמיר את מצבי מאוד.
נעמי מורביה: אז במין הליך של שימוע, אמרו לי שמאחר וחליתי מוציאים אותי לפנות לחברת הביטוח ולקבל שם את אובדן כושר העבודה שלי.
נעמי מורביה: אבנר, אני מזהירה אותך, אתה לא תקבל זאת.
נעמי מורביה: כשפניתי לחברות הביטוח, אמרו לי שאני מבוטחת רק אם אני נופלת ושוברת את הרגל בבית.
נעמי מורביה: אמרו לי כי זאת נכות מהעבודה.
נעמי מורביה: לכי תוכיחי שקיבלת את הסרטן במפעל.
נעמי מורביה: מי יכול להוכיח דבר כזה?
נעמי מורביה: הם יגידו שלסבתא שלי היה את זה.
נעמי מורביה: תיזהר מזה, אבנר, האדם נותר קרח מכאן ומכאן.
נעמי מורביה: הוא לא זוכה להיות מוכר כנכה תאונות עבודה, והוא לא מקבל את אובדן כושר עבודה מפעלי.
נעמי מורביה: אני מקווה שאת תגני עלינו, תגני על אבנר.
שלמה אלישר: אני לא חושב שזה נכון לעשות דה הומניזציה של אנשים שעובדים ברפאל ושל הנהלת רפאל.
שלמה אלישר: חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות מבקש ממעסיקים לגלות גמישות, הסתכלות אחרת.
שלמה אלישר: הנושא ההתאמות מתייחס לעניין של הזמן.
שלמה אלישר: כאן צריכה להיות גמישות.
שלמה אלישר: אתה באת לכאן והצגת הסכם קיבוצי שמסגרתו משעה 09:00 עד 15:00, אבל כאן למרות שיש הסכם קיבוצי הגמישות צריכה לבוא מצדך.
שלמה אלישר: אני לא נכנס כאן לתפקוד של אבנר וליכולת המקצועית שלו.
שלמה אלישר: אני אומר מה היא המשמעות היותר עמוקה של לבוא לקראת אנשים עם מוגבלות, במובן של לגלות גמישות ולבצע התאמות באספקטים שונים.
שלמה אלישר: דווקא אתה העלית את הנושא הזה ואמרת שיש הסכם קיבוצי שנותן גמישות.
שלמה אלישר: אפשר לדבר עוד על המון אספקטים: התאמות פיזיות, שירותים, מעקה, מעלון, מעלית ושעות עבודה.
אליעזר שחר: השקענו בנושא הזה כמה מאות אלפי שקלים, כדי להכשיר את מקום עבודתו החדש של אבנר.
אליעזר שחר: ההשקעה נעשתה רק בחצי השנה האחרונה.
אליעזר שחר: אם תנסה להקשיב למה שאמרתי, תראה שיש בהם תשובה לחלק גדול מהדברים.
אבנר בטיסט: אליעזר הוא לא מהיחידה שלי.
אבנר בטיסט: בפעם הראשונה שנכנסנו לוועדה הוא אמר לי, שהוא רואה שהורידו לי את הבונוסים.
אבנר בטיסט: לא צריך להיכנס להסכמי העבודה של רפאל.
אבנר בטיסט: אני כן עובד לפי ההסכמים.
אבנר בטיסט: שני דברים הפריעו לי: אחד, שהמאבק על שעות גרם לזה שלקחו לי את התמונות של הבת שלי, את החדר.
אבנר בטיסט: הקטע שהפריע לי מאוד היה ההתעללות בסוף.
סופה לנדבר: אני מאוד רגישה לעניין.
קריאה: יש פה דברים שהם לא עניין לשימוע.
קריאה: יש פה דברים אובייקטיבים שניתן לבדוק אותם.
קריאה: אם אכן הורידו לו את תיבת הדואר, זה משהו עובדתי.
אליעזר שחר: את נושא התמונות אני שומע בפעם הראשונה.
אליעזר שחר: אם אני הייתי שומע את זה, זה היה לוקח עשר שניות וזה היה מתוקן.
אליעזר שחר: אי אפשר לבוא לפה ולספר לי דברים בפעם הראשונה.
סופה לנדבר: בסיכום דבריי אני רוצה להתייחס לרפאל.
סופה לנדבר: אני חושבת, שאתם ראויים למילה טובה שלי לפחות שלי.
סופה לנדבר: כל המחמאות שמעתם ותשמעו, ואני מצטרפת אליהן.
סופה לנדבר: יחד עם זאת, אני רואה יחס אכזרי כלפי האדם הזה.
סופה לנדבר: ככה אני מרגישה ושומעת את הדברים.
סופה לנדבר: בגלל זה אני רוצה לבקש מכם, למצוא את שביל הזהב.
סופה לנדבר: צורם לי שאתם מדברים על הסכם קיבוצי.
סופה לנדבר: מצד אחד אתם מתייחסים אליו כאדם בריא, ומצד שני אתם מתייחסים אליו כאדם נכה.
סופה לנדבר: תבחרו – הוא בריא או נכה.
סופה לנדבר: אם הוא אדם נכה, מגיעה לו תמיכה והגנה לפי החוק.
סופה לנדבר: אני מבקשת מכם, למצוא שביל זהב.
סופה לנדבר: אני מצטרפת לדברים של מטי גרינברג.
סופה לנדבר: אם ניתן להגיד שאנחנו נהפוך להיות ועדת בוררות, אז ככה נהיה.
סופה לנדבר: צרם לי והציק לי שאתם לקראת שימוע.
סופה לנדבר: אליעזר, אתה אמרת שאתה לא יכול להתייחס לכל הדברים, בגלל שאתם לקראת שימוע.
סופה לנדבר: אתם ידעתם שאנחנו מקיימים את הישיבה הזאת בוועדה.
סופה לנדבר: אם אתה לא יכול להגיד דברים, הייתם צריכים לשלוח מישהו שרשאי לדבר בפה מלא.
סופה לנדבר: בן אדם הוא בסך הכול בן אדם.
סופה לנדבר: אף אחד לא יודע מה יקרה לו מחר.
סופה לנדבר: לפני חודש נפטר חבר כנסת יורי שטרן, שהיה בן אדם נכה שנכנס לפעילות כמו אדם בריא.
סופה לנדבר: אנחנו התייחסנו אליו כאדם בריא, אבל הבנו שהוא מוגבל בתנועות.
סופה לנדבר: אני מבקשת, שלפני השימוע תתייחסו לבן אדם.
סופה לנדבר: הוא השקיע במפעל, והוא עבר בחיים מה שעבר.
סופה לנדבר: אף אחד לא יודע מה הוא סוחב.
סופה לנדבר: אנחנו מבינים שמתחת כל גג יש עכברים, דברים שאדם ומשפחה עוברים.
סופה לנדבר: אנחנו חיים במדינה לא פשוטה.
סופה לנדבר: אני מבקשת מכם לפני השימוע, תחשבו.
סופה לנדבר: תיקחו בחשבון מה שעשה למען רפאל והמדינה, ואל תהיו אכזרים.
סופה לנדבר: תהיו בני אדם.
סופה לנדבר: כאשר אנחנו רוצים, אנחנו מחוקקים חוקים.
סופה לנדבר: כאשר אנחנו רוצים אנחנו מתייחסים לחוקים, וכאשר אנחנו לא רוצים אנחנו לא מקבלים את החוק.
סופה לנדבר: אני מבקשת מכם שתהיו כמו שאתם מופיעים בכותרות, כמו שאנחנו מכירים את רפאל.
סופה לנדבר: אתם צריכים לתת הכרה לבן אדם ששנים רבות תרם לחברה ולמפעל, ולקבל אותו כאדם שהראש שלו פועל ועובד.
סופה לנדבר: אל תהיו אכזריים.
סופה לנדבר: אני הייתי מוחקת את עניין השימוע, משום שזה לקראת פיטורים.
סופה לנדבר: אני לא חושבת שזה מגיע לאדם.
סופה לנדבר: בן אדם מבקש להישאר בחדר, וכל אחד יודע שכל צעד שאדם נכה עושה זה קשה לו.
סופה לנדבר: לא צריך להתגאות בזה שבניתם לו שירותים והשקעתם בו מאות אלפי שקלים.
סופה לנדבר: לבנות שירותים, לא עולה מאות אלפי שקלים.
סופה לנדבר: הדבר זה גורם לי להרגיש שמשהו קורה בחברה, ולא צריך לקרות.
סופה לנדבר: תתייחסו למוגבלות של האדם.
סופה לנדבר: בשביל זה לא צריך חוק ולא צריך הסכמים.
סופה לנדבר: לא ניתן שתפטרו אותו.
סופה לנדבר: אנחנו נתערב.
סופה לנדבר: אני לא חושבת, שאנחנו צריכים להתערב.
סופה לנדבר: אתם יכולים להיות בני אדם.
סופה לנדבר: אני מבקשת להפוך את ועדת השימוע לוועדת בוררות.
סופה לנדבר: צריך להגיע לשביל הזהב.
סופה לנדבר: בשביל זה לא צריכים להגיע לכנסת.
סופה לנדבר: החברה לא זקוקה לכתם לא ראוי.
סופה לנדבר: תגיעו להסכמים.
סופה לנדבר: כאשר אנחנו מקבלים פניות, אנחנו מתייחסים לזה.
סופה לנדבר: אני רואה שהוא רוצה להגיע אתכם להסדר.
סופה לנדבר: אני רוצה לברך את שולמית שחזרה אלינו אחרי חופשת לידה.
סופה לנדבר: אנחנו דנים היום בחיידק שמפחיד, ואולי בצורה מוגזמת, את הציבור במדינת ישראל.
סופה לנדבר: בהתחלה חשבתי שמדובר בדרמה אבל אנחנו נבדוק את המצב.
סופה לנדבר: (הנוכחים מציגים את עצמם).
סופה לנדבר: כאמור, בהתחלה חשבתי שמדובר בדרמה, אבל אחרי הפרסומים הבנתי שזה טבעי מאחר שבמדינת ישראל יש סיבות לכך שיהיו זיהומים.
סופה לנדבר: יכול להיות שזה משונה שלפני שנים לא היו זיהומים כאלה, אבל מצד שני יכול להיות שכן היו זיהומים אבל לא ידענו עליהם.
סופה לנדבר: הסיבות לכך מובנות מאחר שמדובר בצפיפות בבתי החולים והפקרות של החולים, חוסר מיטות, חוסר היגיינה שצריכה להיות בבתי החולים והזנחה במובנים רבים.
סופה לנדבר: שר הבריאות הצהיר – כך לפחות נאמר בתקשורת – שאין מקום לפאניקה אבל אני חושבת שכן יש מקום לפאניקה, ואם לא לפאניקה, הרי שלפחות הציבור צריך לדעת שבמדינת ישראל הרפואה המונעת היא לא מפותחת ויכול להיות שלכן נגרמים הזיהומים.
סופה לנדבר: לפי המחקר שלנו – והוא נערך על-ידי הכנסת – ומחקר שערך משרד הבריאות אנחנו יודעים ש-45 אחוזים מהאוכלוסייה נדבקת בזיהום דווקא בבתי החולים במהלך אשפוז, כאשר אז תוקפים חיידקים את החולים.
סופה לנדבר: החולים המועדים להידבקות אלה הם חולים כרוניים, חולים בגיל מסוים, ולפי המחקר שלנו מדובר בחוסר היגיינה.
סופה לנדבר: מהמאמרים שהתפרסמו אנחנו למדים ששליש מהאחיות לא רוחצות ידיים כאשר הן עוברות מחולה לחולה, ואצל 55 אחוזים מהאחיות התגלו קבוצות שונות של חיידקים.
סופה לנדבר: אני חושבת שדבר זה לא מקובל במדינות אחרות וכך צריך להיות גם כאן.
סופה לנדבר: בבדיקה שערך משרד הבריאות התגלה ש-48 אחוזים מהחולים נדבקים בזיהום דווקא בבתי החולים כאשר הם מגיעים עם מחלה אחת, אבל נדבקים במחלה אחרת מאחר שהמערכת החיסונית שלהם חלשה.
סופה לנדבר: כאמור, אחת הסיבות להידבקות היא חיטוי לא מספיק.
סופה לנדבר: לצערנו שליש מהרופאים המומחים לא רוחצים ידיהם כשהם עוברים מחולה לחולה.
סופה לנדבר: במחקר אנחנו גם עדים לכך שאביזרים רפואיים מועברים מחולה לחולה מבלי שינקו אותם.
סופה לנדבר: ידוע לנו שטלפון סלולרי גם הוא מהווה מקור לחיידקים.
סופה לנדבר: לפי משרד הבריאות, 95 אחוזים מהחולים נושאים חיידק עמיד.
סופה לנדבר: בכל מדינה יש רפואה מונעת אבל כאן אני חושבת שרופא לובש חלוק בחדר ניתוח ואחר כך מסתובב בבית החולים עם אותו חלוק, זה מקור להעברת חיידקים.
סופה לנדבר: אני רוצה לשמוע ממשרד הבריאות על הדברים שלהלן: מה קרה, מתי התגלו החיידקים, מתי היו זיהומים בבתי החולים בתקופות קודמות, האם משרד הבריאות אסף נתונים והוא יודע כמה אנשים נדבקו מהחיידק בכל בתי החולים, כמה אנשים נפטרו בעקבות התפרצות החיידק, האם יש התפלגות לפי קבוצות גיל ומין, האם קיימת חובת דיווח בנושא הזה והאם בתי החולים חייבים לדווח למשרד הבריאות על התפרצות זיהום, האם קיים במשרד הבריאות חומר הסברה בנושא ואם הוא קיים, האם הוא קיים בשפות השונות ולא רק בשפה העברית אלא באנגלית, רוסית, אמהרית, ערבית וספרדית, האם נלמדו הלקחים ממקרים דומים עת הייתה התפרצות קודמת, האם נפתחו קווי חירום או האם פעל גם קודם לכן קו חירום כך שהמשפחות יוכלו לפנות למשרד הבריאות כדי לקבל את ההסבר, האם הקמתם צוותי חירום או לא, ומה הצעדים שאתם צריכים לנקוט בהם במערכת הבריאות ומה אתם מתכוונים לעשות.
מידד גיסין: השאלה אם גרמו לפאניקה או שזה מוגזם.
מידד גיסין: לצערי במדינת ישראל, אם אין פאניקה, אף אחד לא מתעורר ולא מתייחס לבעיה.
מידד גיסין: הבעיה של חיידקים וזיהומים בבתי חולים, היא לא דבר חדש.
מידד גיסין: אני רוצה להזכיר שני נושאים כאשר האחד הוא מצוקת האשפוז, נושא שנדון בכנסת.
סופה לנדבר: ביוזמתי ועדת הכספים הקימה ועדת משנה שיעמוד בראשה חבר הכנסת ליצמן להקמת בית חולים בעיר אשדוד.
מידד גיסין: כבר בשנה שעברה משרד הבריאות הכין תוכנית למערכת הבריאות עד שנת 2014.
מידד גיסין: לא רק שהוא לא התחיל ליישם אותה, אלא הוא הקפיא אותה.
מידד גיסין: בדיון הגדול הציגו נתונים לא פחות חמורים מהנתונים שהובאו בדיונים האלה.
מידד גיסין: הנושא השני שגם אליו התייחסת הוא הנושא של שימוש חוזר בציוד חוד-פעמי, שגם לגביו התקיים דיון בכנסת.
מידד גיסין: בדיון הזה התברר שמשרד הבריאות יושב באו"מ.
מידד גיסין: הוא לא החליט עדיין אם לאשר שימוש חוזר או לא לאשר.
מידד גיסין: אין חולק ששני הנושאים האלה, ועוד הרבה נושאים אחרים, הם מרכיבים רציניים מאוד בדיונים.
מידד גיסין: ביקרתי במחלקה פנימית בבית החולים אסף הרופא, לפני הדיון שהתקיים בכנסת, ראיתי שישה חולים מונשמים במחלקות פנימיות.
מידד גיסין: דובר על 500 חולים מונשמים.
מידד גיסין: מישהו ערך בדיקה?
מידד גיסין: ידוע שחלק גדול מהחולים האלה מתים.
מידד גיסין: פי ארבע חולים מונשמים במחלקות פנימיות מאשר בטיפול נמרץ, אבל מישהו בכלל בדק את הנושא?
מידד גיסין: אין ויכוח על כך שבמחלקות בתי החולים יש זיהומים.
מידד גיסין: משרד הבריאות דרש 2 מיליארד שקלים מהאוצר, ואני תומך בכך, אבל על זה כבר דובר לפני שנה, והאוצר לא רוצה לתת.
מידד גיסין: יש הרבה צעדים שמשרד הבריאות צריך לנקוט בהם.
מידד גיסין: אם עד היום 40 אחוזים מהרופאים או האחיות – וזה לא משנה אם מדובר ב-40 או ב-50 או ב-20 אחוזים – לא שוטפים ידיים במעבר בין חולה לחולה, זה לא עניין של כסף.
סופה לנדבר: היגיינה היא הדבר החשוב ביותר במניעת זיהומים.
מידד גיסין: לא הכול עניין של כסף אלא עניין של אחריות הרופאים, של מנהלי בתי החולים ובוודאי של משרד הבריאות כאשר למעשה אין שום אכיפה בדברים הפשוטים ביותר.
מידד גיסין: יכול להיות שצריך שתהיה פאניקה.
מידד גיסין: מאות חולים נפטרים כל שנה, אבל הפעם האינפורמציה שמאות חולים מתו רק מהזיהום של החיידק הזה, זה הרים את התקשורת וכאשר מרימים את התקשורת, הכנסת מקיימת דיונים, ומשרד הבריאות נכנס לנושא.
מידד גיסין: אתמול, לצערי, שר הבריאות – כך נאמר בתקשורת – ישב אצל ראש הממשלה וראש-הממשלה ביקש משר הבריאות שמשרד הבריאות יכין תוכנית לרפואה מונעת.
מידד גיסין: אלה דברים שמדברים עליהם כבר שנים.
סופה לנדבר: כבר לפני מספר שנים דיברנו בוועדה על רפואה מונעת שהיא מפותחת בכל העולם.
סופה לנדבר: במדינות חבר העמים זה אחד הדברים החשובים ביותר.
סופה לנדבר: מוזר שהמגפה לא פרצה קודם לכן.
מידד גיסין: היא פרצה, אבל לא דיווחו ולא ידעו.
סופה לנדבר: צריך להודות לתקשורת שהביאה את זה לידיעת הציבור.
מידד גיסין: הגיע הזמן שמדינת ישראל – ואני לא אומר מי – תקים ועדה ותתחיל לספור את החיים שעומדים למות ואז יצמצמו את ספירת המתים.
מידד גיסין: כל אלה שאנחנו מדברים עליהם – וזה גם נאמר בתקשורת – אלה הם הקשישים שמערכות החיסון שלהם נפגעו.
מידד גיסין: המדינה צריכה להתחיל לספור אותם וצריכה להתחיל להתייחס אליהם גם בנושא הזה שאנחנו מדברים עליו, גם בנושא סל התרופות, גם בנושא הביטוחים המשלימים.
מידד גיסין: אני מבקש לקיים דיון בנושא הביטוחים המשלימים של קופות החולים, כי לא יכול להיות שהמדינה לא תתייחס למגזר הזה שאנחנו מעריכים את מספרו בקרוב למיליון נפש.
מידד גיסין: מדובר בקשישים שהם למעשה אלה שממלאים את בתי החולים.
סופה לנדבר: אני מבקשת לשמוע את נציגת האחיות.
סופה לנדבר: תאמרי לנו מה מונע מהאחיות מלשטוף את הידיים ומה אומרים הפרסומים האלה שמאוד מפחידים אותנו.
מלכה ברקוביץ: אני לא רוצה להתייחס למחקר כי לא ראיתי אותו.
מלכה ברקוביץ: תמיד נעשות הרבה פעולות בתחום הזה.
מלכה ברקוביץ: זה מתחיל בחניכה בבתי הספר לסיעוד, כלה בחיי היום יום במחלקות ובמרפאות, אבל עדיין אני אומרת שיש מה לעשות.
מלכה ברקוביץ: צריך לעשות הרבה מאוד הסברה והדרכה, החל מבתי הספר וכלה בכל מיני פורומים בתוך בתי החולים והמרפאות.
מלכה ברקוביץ: לאחרונה עלתה הצעה שנמצאת בשלבים מאוד מתקדמים והיא אומרת לפנות אל הלקוחות.
מידד גיסין: תפסיקו לקרוא לנו לקוחות.
מידד גיסין: אנחנו לא לקוחות.
מידד גיסין: זה לא סופרמרקט.
מלכה ברקוביץ: אתה יודע למה לקוחות?
מלכה ברקוביץ: מאותו יום שאדם יכול לבחור רופא ולבחור מרפאה, הוא לקוח.
מלכה ברקוביץ: אנחנו הולכים לכיוון ברמה מאוד מתקדמת של הטלת מעין אחריות על אותו חולק/פציינט/לקוח שידרוש מאותה אחות שבאה לטפל בו וישאל אותה האם רחצה את ידיה, או את אותו רופא.
מלכה ברקוביץ: זאת אומרת, לא באים להטיל את מלוא כובד האחריות על הלקוחות, אבל גם איזושהי אחריות.
סופה לנדבר: זכותו של החולה לדרוש זאת.
מלכה ברקוביץ: בהחלט כן.
מלכה ברקוביץ: אני מנהלת את מוקד האחיות של הכללית.
מלכה ברקוביץ: אנחנו נותנים שירות למבוטחי הכללית ובעצם נותנים שירות לכל הלקוחות.
מלכה ברקוביץ: כל לקוח שמתקשר אלינו, מקבל שירות ולא משנה אם הוא שייך לכללית או לא.
מלכה ברקוביץ: בכל אירוע מסוג כזה שמתחיל להופיע בתקשורת, יש אלינו הרבה מאוד פניות.
מלכה ברקוביץ: גם באירוע הזה היו אלינו הרבה פניות ואנחנו מתעדכנים מיידית, מתחברים למשרד הבריאות, ונותנים מענה ללקוחות.
מלכה ברקוביץ: יש לנו ערוץ מיוחד גם לדוברי השפה הרוסית והוא פועל 24 שעות ביממה, והוא מאויש על ידי אחיות דוברות השפה הרוסית.
סופה לנדבר: מה מספר הטלפון?
מלכה ברקוביץ: כוכבית 2700.
מלכה ברקוביץ: ניתן להתקשר ולבקש להתייעץ עם אחות.
מלכה ברקוביץ: בכל משמרת, תמיד, יש לנו אחות דוברת רוסית.
מלכה ברקוביץ: במידה שאין לנו בשעה מסוימת אחות דוברת רוסית, אנחנו לוקחים את מספר הטלפון של הלקוח וחוזרים אליו.
סופה לנדבר: מה העונש שמקבלת אחות שלא שטפה את ידיה ובעצם מעבירה את החיידקים?
סופה לנדבר: אני חושבת שכאן לא מדובר בהסברה.
סופה לנדבר: הצוות הרפואי צריך לדעת שזה א'-ב' ברפואה, לשטוף ידיים כאשר עוברים מחולה לחולה.
סופה לנדבר: מה אתם עושים עם אותן אחיות שלא נוהגות כך?
מלכה ברקוביץ: מעבר לבקרה, הכנסנו גם נושא של תחקיר.
מלכה ברקוביץ: אנחנו עושים תחקירים – לא לכל אחות ולא לכל מקרה – של סיבות כי אנחנו רוצים להבין מה הסיבה שאותה אחות פעלה כפי שהיא פעלה.
מלכה ברקוביץ: מה סיבות השורש לחוסר הפעילות הנכונה שלה.
מלכה ברקוביץ: אנחנו לא מקבלים את התשובה שלא היה לה זמן, סיבה שלעתים אנשים נוטים לברוח אליה.
מלכה ברקוביץ: אנחנו מטפלים נקודתית.
מלכה ברקוביץ: קשה לומר שיש לנו סנקציות חריפות, אבל עצם ביצוע התחקיר לגבי אותה אחות, זו סיטואציה שאני מניחה שברמה הפרטנית היא משפיעה.
סופה לנדבר: אין מקום בבית החולים לאחות או לרופא שלא שטף את ידיו לפני שעבר לחולה הבא.
סופה לנדבר: אם הם מהווים מקור לזיהום, אני חושבת שהם צריכים לקבל עונש.
סופה לנדבר: כאשר אדם נכנס לבית החולים על רגליו אבל הוא יוצא בארון מתים משום שהמערכת החיסונית שלו חלשה והוא נדבק בחיידק, מישהו צריך לתת אחראי ולתת את הדין על כך.
רויטל בן-דוד: יש נייר עמדה של איגוד המחלות הזיהומיות והוא נוסח בעקבות התפרצות החיידק האלים.
רויטל בן-דוד: אני רוצה לתת מספר נתונים מנייר העמדה הזה.
רויטל בן-דוד: בשלהי 2005-תחילת 2006 התרחשה עלייה מטאורית בשיעור החולים ב-KTC, שזו ההגדרה של אותו חיידק אלים, ובמעבדות בתי החולים.
רויטל בן-דוד: עד אז בכל אחד מבתי החולים, מספר המקרים של KTC היה אפס.
רויטל בן-דוד: מינואר 2006 שיעור האירועים החודשיים, בין 5 ל-20 מקרים על כל אלף מיטות אשפוז בישראל.
רויטל בן-דוד: מדובר במספר מאוד גדול של חולים, קרוב ל-500 שנפגעו ב-2006 מאותו חיידק.
רויטל בן-דוד: העלייה בשיעור הנדבקים אובחנה באיחור של מספר חודשים.
רויטל בן-דוד: ההבחנה הרפואית מבחינת אותו חיידק הייתה חודשים לאחר מכן ואני לא יודעת איך אפשר לנהוג באופן היגייני אלא אם כן יוקצבו התקציבים הזקוקים לכך.
רויטל בן-דוד: החל מינואר 2006 ההתפרצות הייתה בכל בתי החולים בישראל.
רויטל בן-דוד: האיגוד המליץ בפני משרד הבריאות, בעקבות ההתפרצות הנוכחית, ואמר שיש להכריז על ההתפרצות כבעיה חמורה שהיקפה והשלכותיה על בטיחות המטופל מחייבים רגולציה לאומית.
רויטל בן-דוד: בהיעדר הצהרה כזו המוסדות ימשיכו להעריך את התופעה כבעיה מקומית בלבד שחשיבותה נמדדת ביחס לבעיות מקומיות אחרות.
רויטל בן-דוד: למוסדות הרפואה אין ידע ומשאבים מספקים לפתח תורת לחימה מקצועית, יעילה ובעלת יחס עלות-תועלת מיטבית להתמודדות עם התפרצויות מורכבות כגון ההתפרצות האחרונה.
רויטל בן-דוד: לרוב הצוות המטפל במוסד בהתפרצות אינו מודע למגבלות הידע והמשאבים העומדים לרשותו להתמודדות עם מצב זה.
רויטל בן-דוד: המעבדות הקליניות שמשרתות את בתי החולים, גם להן אין ידע וכלים מתאימים לטיפול בנושא.
רויטל בן-דוד: יש צורך לפתח שיטות חדשות אשר יאפשרו גילוי מהיר של החיידק הן בבדיקות קליניות והן בדיקות לגילוי נשאות.
רויטל בן-דוד: על משרד הבריאות לדרוש בדחיפות משאבים הנדרשים ליישום מיידי של התוכנית, בכללם מינוי צוותי היגוי ופעולה מרכזיים לניהול התוכנית.
רויטל בן-דוד: יש להכריז על KTC כעל מחלה המחייבת דיווח, דבר שכיום לא קיים.
שולמית אבינח: עדינה מרקס, יושבת-ראש האגודה לזכויות החולה, לא יכלה להשתתף בישיבה וביקשה להקריא את נייר העמדה שלה, אותו אקרא לפרוטוקול.
שולמית אבינח: "עמדת האגודה לזכויות החולה בסוגיה זו נחלקת לשלושה חלקים: חולים, הצוות הרפואי ומערכת הבריאות.
שולמית אבינח: א.
שולמית אבינח: זיהומים בבתי החולים קיימים וימשיכו להתקיים, אולם צריך להפחית את מספר ועוצמת הזיהומים.
שולמית אבינח: לכן התנהגות היגיינית ונכונה תאפשר זאת.
שולמית אבינח: רחיצת ידיים, החלפת כפפות לאחר שימוש במדים, איסור על שימוש במדי חדר ניתוח במסדרונות בתי החולים על ידי מי שאינו עובד בחדר ניתוח, בידוד חולים המגלים סימני הדבקה, ובעיקר, איסור על ביקורי ילדים בבתי החולים.
שולמית אבינח: ב.
שולמית אבינח: החולים מצידם אינם די אסרטיביים כדי לשאול את הרופא אם רחץ ידיים, לבקשו להחליף כפפות וכולי.