GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
כרמל סטינגר: ברשותך, אני רוצה לסיים כי התחלתי לדבר על הנושא של הצורך בבחירה ובאמת אין שום הכוונה בעניין.
כרמל סטינגר: הבעיה היא – וכאן בהחלט ניתן לסיים את התהליך – שחוץ משניים, אם אני לא טועה, אף אחד לא הגיש בקשה לבחירה.
כרמל סטינגר: את הבחירה צריך לעשות בכתב.
כרמל סטינגר: צריך להגיש אלינו בקשה בכתב שמתבקשת הבחירה.
ישראל יונגר: יש כאלה שלא הגישו פעולת איבה ואתם משייכים אותם.
כרמל סטינגר: לא, הם לא צריכים להגיש איבה.
קריאה: אני הגשתי לתאונת עבודה ביום הראשון.
ניקה שמחוביץ: ראינו באינטרנט שיש איזו סוכנות יהודית שתורמת לנפגעי פעולות טרור, שנה מיום האירוע.
ניקה שמחוביץ: חבר שלנו, מודי, דיבר עם עובדת השיקום שלנו והיא אמרה שהיא שלא יודעת כלום, אבל אני ידעתי שיש דבר כזה והשגתי את החומר הזה.
ניקה שמחוביץ: היא הבטיחה לו שהיא תחפש.
ניקה שמחוביץ: שלחתי את החומר לעובדת השיקום והיא אמרה שהיא תמצא את הטפסים המתאימים.
ניקה שמחוביץ: אחר כך היא התקשרה אלי ושאלה אותי עוד פעם במה אני בוחר.
ניקה שמחוביץ: אמרתי לה שאני לא יודע מה אני בוחר, אבל אני יודע שאני לא ישן ואני לוקח היום שמונה כדורים ביום, כדורים פסיכיאטריים.
ניקה שמחוביץ: אני לא בוחר כלום אלא אני בוחר בזה שאני אהיה בריא.
ניקה שמחוביץ: אני צריך לטפל בבריאות שלי.
ניקה שמחוביץ: לשם כך יש לי עורך-דין ואתם צריכים לדבר אתו ולא לדבר אתי.
ניקה שמחוביץ: נושא כזה שהיא הייתה צריכה לדעת עליו, אנחנו אלה שהיינו צריכים להביא לידיעתה, שיש סוכנות שתורמת.
ניקה שמחוביץ: היא צריכה רק למלא טופס ולשלוח.
סופה לנדבר: אני רוצה לקבל ממך תשובה.
כרמל סטינגר: חבל על הסחבת כי אפשר לסיים את זה במהירות.
כרמל סטינגר: הדבר היחידי שאנחנו מבקשים הוא שאנשים יבואו ויחתמו על מכתב שמבקשים לקבל נפגעי עבודה.
ישראל יונגר: חתמו ולא מקבלים כסף.
סופה לנדבר: אני רוצה לתת לך שבוע ימים ואחרי כן לקבל ממך תשובה לגבי כל אדם.
סופה לנדבר: אני לא רוצה לקיים את הוויכוח כאן.
כרמל סטינגר: מקובל.
סופה לנדבר: אני רוצה שתטפלו באנשים במסירות כפי שאתם יודעים לעשות זאת.
כרמל סטינגר: אנחנו מאוד משתדלים לעשות זאת.
סופה לנדבר: עד כה לא הבנתי למה הם היו צריכים לקחת עורך-דין, אבל עכשיו, כאשר הגעת לוועדה עם האנשים האלה, אני מבינה טוב מאוד.
סופה לנדבר: אני מבקשת לפתור את הנושא במהירות ולתת לאנשים תשובה ברורה שתספק אותם, עם העתק לוועדה לפניות הציבור.
דוד בן-ימיני: במינהלת שיקום הצפון מטעם משרד ראש-הממשלה טיפלנו אולי ב-200-300 אנשים באופן אישי, מעבר לבעיות הכלליות.
דוד בן-ימיני: אני בטוח שיש עוד מאות שלא הגענו אליהם כי הם לא פנו.
דוד בן-ימיני: מי שפנה, טיפלנו בו.
סופה לנדבר: כמה פנו אליכם?
דוד בן-ימיני: מאות.
דוד בן-ימיני: כל אחד פנה עם בעיה אחרת.
דוד בן-ימיני: טיפלנו בהלנה, בבתים שנפגעו וכולי.
דוד בן-ימיני: אני לא רוצה לדבר על הפעילות הזאת דווקא ולא לקשור כתרים לשום דבר, אבל בסוף המבחן של כולנו – ואני אומר את זה לביטוח הלאומי – לתת לאנשים האלה – אלה במקרה יושבים כאן ויש עוד הרבה שנפגעו ולא גמרו עם מס רכוש ויש ויכוח על הכסף – תחושה טובה.
דוד בן-ימיני: זה המבחן.
דוד בן-ימיני: אם הם באים לכאן ותחושתם לא טובה, מטרטרים אותם, נכשלנו.
דוד בן-ימיני: לא יכול להיות שלא יהיה טיפול כירורגי בפינצטה באנשים – אני לא רוצה להגיד מסכנים – שנפגעו.
דוד בן-ימיני: זה פשוט לא להאמין.
דוד בן-ימיני: עזבי אותי מהחוק הזה כי בסוף יהיה שיקול דעת של ועדה.
דוד בן-ימיני: הרי החוק לא יכול לעולם להקיף את כל המקרים שהמציאות מייצרת.
דוד בן-ימיני: לשם כך יש שיקול דעת.
דוד בן-ימיני: יש לחץ של האנשים, אתם רואים פגיעות, אז תזיזו, תגמישו את החוק.
ישראל יונגר: תנו מקדמות.
דוד בן-ימיני: אנשים היו צריכים להגיע לכאן?
דוד בן-ימיני: זה לא מקובל עלי.
ישראל יונגר: מה עם הוצאות המלון והצעצועים?
ישראל יונגר: ישלמו מכיסם או אתם תוותרו להם?
כרמל סטינגר: אנחנו פועלים לפי החוק.
סופה לנדבר: עולה כאן תמונה קשה, אבל אני מאמינה שאתם תטפלו באנשים האלה תוך שבוע ימים, למרות שעשרת החודשים שעברו היו מספיקים.
כרמל סטינגר: אני כן מרגישה חובה לומר עוד כמה מלים כי הרי ברור שהגוף שאליו מופנים החצים הוא באמת הביטוח הלאומי.
כרמל סטינגר: אני חושבת שמקבלים איזושהי תמונה שהיא תמונה לא כל כך מאוזנת שבאמת חבל לי עליה.
כרמל סטינגר: אמרתי שיש טענות שחלקן מוצדקות, כולן תיבדקנה, ויש את החלק של העשייה שלנו ושל התמיכה.
כרמל סטינגר: אני חושבת שחבל מאוד שהחלק הזה של עבודה שמושקעת ושנעשתה, ואני חושבת שאנשים יודעים על מה אני מדברת, אנשים שנוכחים כאן, חבל שזה נבלע ולא בא לידי ביטוי ומצטיירת תמונה שהיא שחורה משחור.
כרמל סטינגר: לגבי עניין של שיקול דעת, יש לנו טווח מאוד מצומצם של שיקול דעת אבל שיקול הדעת לא יכול להיות נוגד את החוק.
כרמל סטינגר: אם החוק מאפשר איזושהי גמישות, אנחנו הולכים אתה, אבל כשחוק כותב שחור על גבי לבן מה אפשר לעשות, אנחנו לא יכולים לעשות אחרת.
סופה לנדבר: הבנו את זה.
סופה לנדבר: בזמן המלחמה קיימנו כמה ישיבות וגם אז התמונה לא תמיד הייתה מאוד ורודה.
סופה לנדבר: החלטתי שמטרת הישיבה תהיה קודם כל אנושית כי אני רוצה שאנשים אלה יקבלו מענה.
סופה לנדבר: מספיק שהם נפגעו ואני לא רוצה שהם יסתובבו מלאי טענות כי זה לא מגיע להם.
כרמל סטינגר: אני מסכימה.
סופה לנדבר: אני מניחה שבשבוע הבא נהיה אתך בקשר ונקבל תשובות.
ישראל יונגר: ואתם מוותרים על המלון ועל הצעצועים.
סופה לנדבר: אני מאמינה שעשיתם עבודה קשה וממשיכים בכך, אבל את הרי יודעת שכל מקרה הוא מקרה אנושי ואנחנו כוועדה לפניות הציבור בחרנו לעצמנו את הדרך לטפל באנשים.
סופה לנדבר: השנה טיפלנו במאות אנשים ואני מוכרחה לומר שטיפלנו בהצלחה רבה.
סופה לנדבר: כאן צריך לומר מילה טובה למשרדי הממשלה ששיתפו אתנו פעולה.
סופה לנדבר: למשל לא מזמן קיימנו ישיבה עם אנשי משרד הפנים, כאשר ילד היה צריך להיכנס למדינה, ואכן תוך שבוע הילד עלה ארצה.
סופה לנדבר: יחד עם זאת במלחמה לעתים הצטיירה תמונה מאוד קשה, ראינו את העורף ואת הטיפול בו, ראינו איך לא היה תיאום בין המשרדים השונים, ואני מקווה שתיקנתם את הטעון תיקון ולא רק מדובר בפציעות הפיזיות אלא טיפול שאנשים צריכים לקבל אותו.
סופה לנדבר: מטרת הישיבה הייתה לעקוב אחרי הטיפול של משרדי הממשלה השונים אחרי המלחמה, לבדוק את הפקת הלקחים בכל המשרדים ולבדוק איזה פניות קיבלתם במשרדים ואיך טיפלתם בהן.
סופה לנדבר: הזמנו לכאן גם את נציגי משרד הבינוי, משרד הביטחון, משרד האוצר, משרד הפנים, משרד הקליטה, משרד הרווחה, משרד התעשייה ומשרד ראש-הממשלה ואני רוצה לשמוע מכם מה קרה אחרי המלחמה, כמה פניות קיבלתם, מה עשיתם ומה נשאר עוד לעשות.
סופה לנדבר: לפני שנשמע את התייחסות משרדי הממשלה, אני מבקשת לשמוע את נציגי עמותת ידיד.
מירב גלבוע: בעקבות המלחמה העמותה הקימה חמישה מרכזים חדשים שהם כרמיאל, טבריה, קריית-שמונה, עכו ונהריה.
מירב גלבוע: נכנסנו על מנת לשמוע את כל אותם האנשים שלא קיבלו את המענה בתוך המשרדים השונים.
מירב גלבוע: אני אתן למרינה להציג מקרים פרטניים אבל ברמה הכללית מדובר בעשרות פניות של אנשים שיש להם בעיות עם מס רכוש ובעיות כלכליות מאוד קשות כאשר אותה מלחמה גרמה לשבר כלכלי והביאה אנשים למצב שהידרדר ומעמיק ככל שהזמן עובר.
מירב גלבוע: יש הרבה אנשים שגם לפני המלחמה מצבם היה קשה, אבל הוא הורע אחרי המלחמה.
סופה לנדבר: כמה מתוך הפונים אליכם קיבלו טיפול ראוי וכמה לא?
מרינה פולינובסקי: לאחר שנכנסתי לתפקיד, בדקתי פניות שהתקבלו במרכזי ידיד בעקבות המלחמה ומה מצב הטיפול בהן.
מרינה פולינובסקי: בחלק ניכר מהפניות הסתיים הטיפול, כאשר אנשים פנו לבית המשפט והגישו תביעות או כאלה שקיבלו את המענק הדרוש.
מרינה פולינובסקי: עם זאת, יש פניות שהטיפול בהן נמשך גם כיום.
מרינה פולינובסקי: התחומים העיקריים שאנחנו עדיין ממשיכים בטיפול הם מול ביטוח לאומי ולשכת התעסוקה, מכיוון שגילינו שהיו אנשים שבמהלך חודש אוגוסט מסיבות שונות לא התייצבו בלשכות התעסוקה, הייתה הודעה של דוברת לשכת התעסוקה שאנשים צריכים תוך שבועיים להסדיר את עניין ההתייצבות שלהם וחלק מהאנשים לא ידעו שהם צריכים לעשות זאת, חלק מהאנשים היו בחוץ לארץ כי הם ברחו מהמלחמה, ולאחר שבספטמבר הם חזרו והתייצבו, שללו להם את הקצבאות.
מרינה פולינובסקי: היה לנו מקרה אחד שהסתיים לאחרונה כתוצאה מהתערבות של מבקר המדינה והאנשים קיבלו קצבה.
מרינה פולינובסקי: מדובר בזוג פנסיונרים שבעצם הקצבה נשללה להם לחודשיים ורק אחרי שמונה חודשים, עכשיו, יש לי מכתב תודה שהם כתבו למרכז על הטיפול בהם.
מרינה פולינובסקי: פונים אלינו גם כיום אנשים שהגישו תביעות למס רכוש, כאשר מדובר בתביעות גם של עסקים קטנים וגם של אנשים שנפגעו.
מרינה פולינובסקי: האנשים מקבלים תשובה שהתביעה עדיין בטיפול.
מרינה פולינובסקי: חלק מהאנשים קיבלו מקדמה ואין עדיין תשובה לתביעה.
מרינה פולינובסקי: זאת אומרת, אנחנו לא מדברים על ערערים, כאשר גם התשובות לערערים מתקבלות אחרי חודשים.
מרינה פולינובסקי: אנשים לא מקבלים תשובה לתביעה המקורית.
מרינה פולינובסקי: יש לי למשל תיק של מישהו שקיבלנו בדצמבר אישור שהתביעה בטיפול, אבל עד היום היא בטיפול.
סופה לנדבר: אני רוצה שתעבירי לי את המקרים ואנחנו נטפל בהם.
מרינה פולינובסקי: נושא נוסף שהיה במס רכוש הוא שסירבו להעביר לאנשים את השומות של הבתים שלהם.
מרינה פולינובסקי: אלה בעיקר פניות שהיו לנו מצפת.
מרינה פולינובסקי: נושא העיכובים מאוד מטריד אנשים כמו למשל הפונה הזה עליו דיברתי, כאשר יש בעיה של אנשים שהיו להם פרויקטים חדשים והם לא יכולים להציג פעילות שאפשר להתייחס אליה לשנת 2005 על מנת לקבל פיצוי.
מרינה פולינובסקי: האנשים האלה התקשרו עם ספקים ועם גורמים שונים ושילמו תשלומים וכיום העסק שלהם התמוטט.
מרינה פולינובסקי: אלה אנשים רגילים שלא היו בהבטחת הכנסה או משהו כזה, אבל בעקבות המלחמה הם התמוטטו והם בהוצאה לפועל והם לא מקבלים את הפיצויים.
דוד בן-ימיני: אחרי המלחמה אנחנו הקמנו את מינהלת שיקום הצפון כדי לטפל מטעם משרד ראש-הממשלה.
דוד בן-ימיני: המגמה לא הייתה לטפל ישירות באנשים כי יש את כל המערכות שעובדות, אלא לראות שהמערכת עובדת.
דוד בן-ימיני: מהר מאוד מצאנו את עצמנו זוכים לפניות של אנשים שפנו אלינו בבקשת עזרה.
דוד בן-ימיני: כדי לסבר את האוזן, אני רוצה לתת מספרים.
דוד בן-ימיני: סך הכול הוגשו 185 אלף תביעות כנגד המדינה דרך מס רכוש.
דוד בן-ימיני: אפשר לומר שמתוך קרוב ל-200 אלף תביעות אלה, אנחנו נמצאים היום במצב שבערך באלפיים לא הסתיים הטיפול.
דוד בן-ימיני: אנחנו חוזרים לשאלה מה זה משנה אם אלפיים או מספר אחר – כל אחד הוא עולם ומלואו ולכל אחד יש את הצרות שלו ולא איכפת לו מה-185 אלף האחרים.
דוד בן-ימיני: נשארו לנו עדיין מספר בתים שלא הגיעו להסכם עם מס רכוש ואנחנו מחכים לוועדות הערר.
דוד בן-ימיני: במשרד המשפטים לא הצליחו להקים את ועדות הערר ואני מקווה שבשבוע-שבועיים הקרובים הן תוקמנה ותתחלנה לעבוד.
דוד בן-ימיני: מתוך 240 בתים שנפגעו בצורה משמעותית – נפגעו יותר מאלפיים בתים בצורה כזו או אחרת כאשר רובן המכריע נפגע פגיעות קלות שלא היו משמעותיות ואפשר היה להמשיך לגור – מתוכן לגבי 13 בתים לא הגיעו לסיכום.
דוד בן-ימיני: כנראה שב-14 בתים לא יצליחו להגיע לעמק השווה ויצטרכו ללכת לערר.
דוד בן-ימיני: יש הרבה מקרים שמס רכוש לוחץ לסיים ולחתום, וזה לא בסדר.
דוד בן-ימיני: לכן יש ועדת ערר שאפשר להופיע בפניה אם לא מוכנים להגיע לפשרה.
סמי רז: בא שמאי, רואה בית בלי חלונות ובלי כלום ואומר שהוא מעריך את הנזק ב-20 אלף שקלים.
דוד בן-ימיני: חתמת לו?
סמי רז: בטח שחתמתי.
סמי רז: איפה אני אגור?
סמי רז: הבית מלא זכוכיות.
סמי רז: אני הייתי מאושפז ברמב"ם בקומה השמינית.
סמי רז: בזמן ההפגזה, אחרי שמונה ימים, פינו אותנו משם וזרקו אותנו לאכסניה בנתניה ואחרי כן בתל-אביב ואנחנו המשכנו טיפולים בלניאדו ובאיכילוב, מקומות שלא הכירו אותנו ולא היה בפניהם את התיקים שלנו.
סמי רז: איזה מלון נתתם לנו?
סמי רז: כל יום הוצאתי מאות שקלים עליי, על אשתי ועל שני ילדיי.
סמי רז: בנוסף לכך הוצאתי כסף על תרופות.
סמי רז: חזרתי הביתה, הבית שלי בקריית אתא נפגע, אין לי חלונות, אין לי מכוניות ואין לי כלום.
סמי רז: בא אלי שמאי, אדם שאתם משלמים לו באופן פרטי כדי שיסגור תיקים, ואמר לי 20 אלף שקלים.
סמי רז: עד היום הרהיטים שלי שרוטים.
סמי רז: איך אתם סוגרים תיקים?
סמי רז: בשיטה הזאת יכולתם לסגור גם מיליון תיקים.
דוד בן-ימיני: תעביר אלי את הפרטים ואנחנו נטפל בזה.
דוד בן-ימיני: מדינת ישראל שילמה עד היום פיצויים, כולל תשלומים בגין אובדן הכנסה, 3 מיליארד ו-300 מיליון שקלים.
דוד בן-ימיני: יש לנו עדיין בעיות עם החקלאים, כ-150 חקלאים שלא גמרנו אתם את הפיצויים, מתוך אלפיים.
דוד בן-ימיני: כאן זה הרבה יותר מורכב כי לא מדובר בקיר שבור.
דוד בן-ימיני: המינהלת יכולה לקבל כל טלפון, אנחנו עובדים גם מול אנשים פרטיים, אנחנו בקשר עם מס רכוש.
דוד בן-ימיני: 04-6940060.
דוד בן-ימיני: ברשות המסים היה משבר, ולא צריך לברוח מזה, בעקבות מה שקרה בדצמבר עם מנהל הרשות.
דוד בן-ימיני: המערכת במס רכוש קיבלה מכה רצינית והיא לא כל כך התאוששה ביכולת שלה לטפל בדברים, אבל הדברים חוזרים עכשיו למסלולם.
סופה לנדבר: אמרת קודם שכל מקרה הוא מקרה אינדיבידואלי וכל אדם הוא עולם מלא.
סופה לנדבר: אם אדם מסתובב היום בלי כסף והמשפחה שלו נמצאת על סף התרסקות, זאת בושה למדינת ישראל.
סופה לנדבר: 10 חודשים אחרי המלחמה, אני לא מקבלת יותר תירוצים.
סופה לנדבר: היום אני יוצאת לתקשורת ואומר שאנחנו נקבל פניות אותן נעביר אליכם ונדרוש לבצע את הדברים במהירות רבה.
סופה לנדבר: לא יתכן שאחרי המלחמה לא למדנו את כל השגיאות ולא מתקנים אותן.
סופה לנדבר: בזמן המלחמה ראינו שלא היה תיאום בין המשרדים השונים וראינו את התמונה הקשה, אבל 10 חודשים זה בהחלט מספיק זמן לתקן את התמונה ולתקן את העוול שנגרם לאנשים.
סופה לנדבר: אנחנו נפרסם היום את מספר הטלפון שלכם ואתם תצטרכו לטפל בפונים.
דוד בן-ימיני: אין שום בעיה.
משה הראל: אנחנו נקטנו במדיניות של פעילות יזומה בקרב העולים.
משה הראל: בצפון בזמן המלחמה שהו 220 אלף עולים.
משה הראל: בקטע הראשון סייענו לכל משפחה שנפגעה בפעולת איבה על-פי דוח של עובדת סוציאלית והמשפחה קיבלה סכום מסוים לחשבון הבנק שלה.
סופה לנדבר: איזה סכום?
משה הראל: 1,500 שקלים.
סופה לנדבר: מה זה 1,500 שקלים היום?
משה הראל: את מכירה את תקציב משרד הקליטה.
משה הראל: אנחנו לא באים להחליף משרד ממשלתי כלשהו אלא אנחנו באים בנוסף.
משה הראל: כל המשפחות מקבלות את סל הקליטה ואת האמצעים הכספיים השגרתיים.
משה הראל: מעבר לפיצוי פעולות האיבה, נתנו לאלף משפחות בשנת 2006 סל פיצוי למשפחות שנפגעו ולעוד 500 משפחות ניתן בשנת 2007.
משה הראל: הכפלנו את הסיוע לתעסוקה.
משה הראל: כל מעסיק שקולט עולה עד 10 שנים בארץ, אנחנו מסייעים לו עד 75 אחוזים משכר מינימום השתתפות בשכר.
משה הראל: שיקמנו עסקים של עולים שנפגעו במלחמה והגדלנו את ההלוואות ליזמים עולים, על ידי כך שהכפלנו את הסכום מ-35 אלף ל-70 אלף שקלים.
משה הראל: את שכר הלימוד בקורסים הכפלנו מ-1,300 שקלים ל-2,600 שקלים.
משה הראל: כל אלה הן פעולות יזומות כי הבסיס היה לעזור לנפגעים שנפגעו, לעזור לחלשים, לאלה שלא מצליחים לעבוד, ולאלה שעובדים פתחנו את כל מסלולי הסיוע, הכפלנו את סכומי הסיוע, השלמנו את כל שעות הלימוד באולפנים, ועולים עד שנה בארץ שלא התייצבו לשירות התעסוקה קיבלו את הכספים מיד בתום המלחמה ללא צורך בהתייצבות.
משה הראל: ביצענו גם עשרות פעולות קהילתיות של הפגה ומתח וגם בסיוע הקהילתי שלנו השנה נמשיך בפעילות הזאת.
רונן רק: אנחנו בעיקר עסקנו במתן פתרונות של סיוע בשכר-דירה.
רונן רק: אני דווקא רוצה להחמיא לביטוח לאומי שעשה מהלך אמיץ, כאשר ערב המלחמה הוא קבע שכל מי שנתמך על ידי ביטוח לאומי, ממשיכים לו אוטומטית את תשלום הקצבאות.
רונן רק: אני חושב שזה מהלך עם סיכונים מסוימים, אבל גם אנחנו אימצנו את המודל הזה ואמרנו שמי שערב המלחמה קיבל, לא בוחנים אותו, לא בודקים אותו, לא עושים כלום אלא הוא ממשיך לקבל אוטומטית במשך שלושה חודשים.
רונן רק: גם אחרי כן כאשר המשכנו לטפל וראינו אנשים שהם לא זכאים, לא לקחנו להם את הכסף בחזרה כי זה לא היה נכון לעשות זאת.
רונן רק: מקרים מסוימים של אנשים שהגיעו ואמרו שבתקופה הזאת הם רצו להגיש, הקמנו ועדות טכניות שאומרות שמי שגר בצפון והיה זכאי בתקופה הזאת, מקבל סיוע רטרואקטיבית וזאת מבלי להיכנס לכיסו ומבלי לפשפש בכל מה שקרה, אלא היותו גר בצפון באותה תקופה מזכה אותו בתשלום רטרואקטיבית.
רונן רק: לנו לא ידוע על מקרה שלא נפתר, אם כי יכול להיות שיש אנשים שאנחנו פשוט לא יודעים עליהם.
יצחק אפרתי: עמידר במהלך המלחמה ואחריה שיפצה 716 דירות בעלות של כ-2.5 מיליון שקלים.
יצחק אפרתי: כמו כן הורדנו את הקריטריון לגבי שיפוץ והכנת מקלטים.
יצחק אפרתי: בניגוד למקובל, בשיתוף פעולה עם משרד השיכון, לקחנו על עצמנו שיפוץ של 616 מקלטים בעלות של כ-1.2 מיליון שקלים, וכמו כן עסקנו בשיפוץ מוסדות ציבור, כ-135 מוסדות ציבור בבניינים, בעלות של כ-8 מיליון שקלים.
יצחק אפרתי: עד היום נשארו כ-17 דירות בקריית שמונה שניזוקו קלות, אבל עדיין העניין לא טופל מאחר שהדיירים הגישו את התביעות שלהם באיחור.
יצחק אפרתי: בימים אלו מס רכוש אישר את המפרטים ואנחנו בימים הקרובים ניגש לשיפוץ.
יצחק אפרתי: מדובר על 17 דירות עם פגיעות קלות מאוד.
יצחק אפרתי: באופן כללי, חברת עמידר עשתה פעילות גדולה מאוד בכל אזור הצפון.
יצחק אפרתי: אנחנו לא מכירים תלונות בסדר גודל שמחייב בדיקה כזו או אחרת.
יצחק אפרתי: נכון שהיו כל מיני תביעות קטנות כאשר בהתחלה הייתה בעיה עם מס רכוש, אבל בסך הכול העבודה נעשתה בצורה תקינה.
יצחק אפרתי: תודה רבה לכל אלו שהיו שותפים למאמץ.
יובל פרנקל: גם אנחנו טיפלנו בשורה של דברים.
יובל פרנקל: קודם כל, ברמת הפגיעה, נפגעו כ-200 דירות - 120 דירות בדיור הציבורי וכ-80 דירות בדיור המוגן.
יובל פרנקל: רוב הפגיעות היו פגיעות קלות מאוד.
יובל פרנקל: לדעתי היה מקרה אחד שהיה צריך לפנות דייר.
יובל פרנקל: לגבי מוקדי מס רכוש – אני יודע שזה מאוד באופנה להתקיף את מס רכוש,ש אבל אנחנו עבדנו מול מוקד נהריה, מול המוקד בחיפה ומול חצי מוקד שפעל בכרמיאל – אני מתנצל, אבל יש לי להגיד מלים טובות.
סופה לנדבר: במקרים שאנחנו ראינו, מס רכוש הגיע מיד אחרי הפגיעה.
יובל פרנקל: תוך כדי אש.
יובל פרנקל: הייתה לי גם תחושה של רחבות לב.
יובל פרנקל: יכול להיות שיש מקרים, אבל הייתה לי תחושה שיש מדיניות של סיוע.
יובל פרנקל: חוץ מזה, שיפצנו 1,600 מקלטים ברחבי הצפון, לא רק בערים שהם ערי עמיגור, הכול מתרומות שהושגו על-ידי הסוכנות היהודית.
יובל פרנקל: אני מדבר על מקלטים בבתים פרטיים ולא על מקלטים ציבוריים.
יובל פרנקל: יש פרק שהוא מאוד חשוב וקשור לעלייה.
יובל פרנקל: יש לנו כ-3,000 דיירים קשישים בהוסטלים בצפון.
יובל פרנקל: היו ערים – אני לא יודע את הנתונים, אבל אני קורא את מה שפורסם בתקשורת – ש-60-70 אחוזים מהאוכלוסייה עזבו אותן.
יובל פרנקל: אנחנו בדקנו בהוסטלים על פי רישום יום-יומי וראינו שבין 85 אחוזים ל-90 אחוזים מהדיירים נשארו עם הצוות.
יובל פרנקל: אנחנו עצמנו עלינו לשם והצוות סירב לרדת למרות שהצענו לו להתרענן.
יובל פרנקל: הבאנו תיאטרון ואופרה, והיו תרומות נוספות שהסוכנות גייסה של מזגני אוויר, מאווררים, והכנסנו אותם גם למקלטים פרטיים, גם למקלטים ציבוריים וגם לבתי הדיור המוגן.
יובל פרנקל: בשירות מס רכוש עסקנו בשיפוץ מוסדות חינוך וגם כאן היה חשוב שהדברים ייפתרו עד ה-1 בספטמבר וההשקעה הייתה סדר גודל של 5 מיליון שקלים.
יובל פרנקל: אני לא אומר שאין תלונות ואני לא אומר שאולי הן קיימות ולא הגיעו, אבל אני לא יכול לומר שאלינו הגיעו תלונות.
סופה לנדבר: אומרים לי שכל הפניות שעברו דרכנו, גם עמידר וגם עמיגור טיפלו בהן.
יובל פרנקל: הסתבר לנו במהלך המלחמה שהיכן שהיה לנו ממ"ק – מרחב מוגן קומתי - הקשישים ישבו בו, והיכן שהיה מקלט, הייתה לנו בעיה כי לא היה לאנשים זמן לרדת אליו.
יובל פרנקל: כעת אנחנו בתוכנית משותפת, שאני מקווה שהביטוח הלאומי יענה עליה והוא עומד לעשות זאת, להקים גם בבתים הישנים ממ"קים כדי שאם חלילה נזדקק, זה יקל על הקשישים.
אורן סקורניק: אני יועץ לתעשיות בית-אל בזיכרון יעקב.
אורן סקורניק: בתוקף העבודה שלי אני פוגש לא מעט אזרחים שחוו את המלחמה בצפון.
אורן סקורניק: אנחנו מוכרים את המערכות האלה ואנחנו נתקלנו בהרבה מאוד סיפורים של אנשים שחוו את המלחמה, אנשים ששהו שעות בממ"דים, בחלק מהמקרים הממ"דים היו אטומים לגמרי ובחלק מהמקרים הם היו פשוט סגורים.
אורן סקורניק: אחד הדברים שעלה בסיפורים הוא שאנשים אחרי פרק זמן מסוים בממ"ד חוו חוויות של חנק או תחושה של מחנק וכששאלנו אותם מה הם עשו בשלב הזה, הם אמרו שהם פשוט פתחו את הדלת.
אורן סקורניק: האינסטינקט הבסיסי היה לפתוח את הדלת כדי שייכנס אוויר.
אורן סקורניק: אנשים אחרים שפנו אלינו ואנשים שפונים, פונים כדי לרכוש את המערכות שלנו, סיפרו לנו שאצלם לא הייתה בעיה של חנק כי הם פשוט לא סגרו את הדלת.
אורן סקורניק: הם ישבו בממ"ד בזמן הפגזות והשאירו את הדלת פתוחה, מתוך איזושהי תחושה בסיסית.
אורן סקורניק: אני לא רוצה כרגע להתייחס לפתרון, למרות שיש פתרונות, אלא להעלות שאלה מדוע בעצם אין הנחיות ברורות לציבור האזרחי.
אורן סקורניק: הציבור האזרחי הוא האחראי למקלטים שלו, לממ"דים שלו.
אורן סקורניק: אין גורם סטטוטורי שיש לו אחריות על מה שקורה בממ"ד הביתי.
אורן סקורניק: אני מניח שפיקוד העורף יאמר את דברו אבל אני רוצה לשאול מדוע אין הנחיות ברורות לציבור כיצד לנהוג בסיטואציות של חירום בהם אנשים נדרשים לשבת בממ"ד.
סופה לנדבר: כנראה היו הנחיות, אבל לא תמיד אנשים היו ממושמעים.
סופה לנדבר: כנראה מה שקרה במלחמה גרם לאנשים להתנהג כמו שהם התנהגו.
אורן סקורניק: שאלה נוספת היא מה נעשה היום כדי למנוע חזרה לסיטואציה כזאת, כי אולי יתרחשו עלינו סיטואציות הרבה יותר קשות ממה שאנשים חוו כאן בקיץ האחרון.
יחיאל קופרשטיין: אני אתייחס לנושא של סכנת החנק בממ"דים.
יחיאל קופרשטיין: אין לי מילה רעה אחת לומר על מערכות צינון, בטח לא של החברה הזאת, אבל בין זה לבין המשפט סכנת חנק בממ"דים, יש הבדל מאוד גדול ומה שכתוב כאן, זאת שרלטנות.
יחיאל קופרשטיין: הממ"דים האלה מיועדים לשהייה של אנשים.
יחיאל קופרשטיין: כמו בכל חלל סגור, יש הפחתה של חמצן כי האדם נושם אותו.
יחיאל קופרשטיין: בממ"דים האלה אפשר לחיות כשהם אטומים באטימה טוטאלית במשך שלוש שעות.
יחיאל קופרשטיין: אני אישית חוויתי ניסוי כזה עם מדדים בתוך המערכת, עם מסכת אב"כ, ובמלחמה הזאת לא היו מסכות, ופרק זמן של שלוש שעות בחדר אטום מגיע לקצה העליון, לסף הכי קשה שאנחנו מגדירים אותו בבעיית נשימת חמצן.
יחיאל קופרשטיין: לכן, לומר שאי אפשר לשהות בחדר בהתקפה קונבנציונאלית כמו שהייתה בלחימה הקודמת, כשהחדרים האלה היו נכנסים ויוצאים מהם בסוף כל אזעקה – ואני מזכיר לכם שההוראות היו שאחרי 15 דקות מהאזעקה אפשר לפתוח את הדלת – זאת שרלטנות לשמה.
יחיאל קופרשטיין: האם צריך מערכות צינון בממ"דים?
יחיאל קופרשטיין: כן.
יחיאל קופרשטיין: אני אשמח מאוד שיהיו מערכות צינון בממ"דים.
יחיאל קופרשטיין: האם אנחנו מסוגלים היום לכפות על האוכלוסייה להוסיף אלף דולר כדי לקנות כזאת מערכת?
יחיאל קופרשטיין: אני לא בטוח.
יחיאל קופרשטיין: האם המדינה יודעת לשאת בסכום כזה?
יחיאל קופרשטיין: אני בטוח שלא.
יחיאל קופרשטיין: לכן צריך למצוא את העמק השווה בתוך הדברים האלה.
יחיאל קופרשטיין: יש אמת פיזיקאלית אבל יש גם שרלטנות עסקית.
יחיאל קופרשטיין: המסמך הזה נמצא בצד של השרלטנות העסקית.
יחיאל קופרשטיין: הנושא של המקלטים עלה במלחמה בצורה מאוד בולטת.
יחיאל קופרשטיין: מה שעלה באופן מאוד קשה היו המקלטים המשותפים הפרטיים, אלה שנמצאים בבתים המשותפים.
יחיאל קופרשטיין: הבעיה המרכזית שעלתה שם היא בעיית אחזקה ואני חושב שזה מאוד מתאים לוועדה, מכיוון שהאוכלוסייה הבעייתית ביותר הייתה אוכלוסייה שגם לא מחזיקה לעצמה את חדר המדרגות וגם לא את הדשא והמקלטים שלה מוזנחים כי אין לה איך לטפל בהם.
יחיאל קופרשטיין: נוצרה יוזמה של עבודה בניהול של משרד ראש-הממשלה, של אדון בן-ימיני, לבצע איזושהי פעולה מול המקלטים הפרטיים דווקא, דבר שלמדינה קשה לעשות כמדינה כי זה נכס פרטי.
קריאה: אחרי המלחמה.
יחיאל קופרשטיין: אחרי המלחמה.
יחיאל קופרשטיין: זה נכס פרטי וקשה מאוד לטפל בו.
יחיאל קופרשטיין: זאת יוזמה שאנחנו הצטרפנו אליה.
יחיאל קופרשטיין: מי שמממן את היוזמה הזאת היא הקרן לידידות ואנחנו נכנסים לעבודה כאשר בסוף העבודה נגיע למצב בו אני מקווה שנצליח להעמיד יותר מ-2,500 מקלטים משותפים פרטיים, רכוש פרטי של האוכלוסייה, במצב כשיר ותקין.
יחיאל קופרשטיין: זה פרויקט שהוא פרויקט אמנם פילנטרופי שאני כלובש מדים לא כל כך אוהב אותו, והייתי מעדיף שהמדינה תעשה את זה, אבל כנראה שאי אפשר לעשות את זה בגלל שיש פה התנגשות בין נכס פרטי.
יחיאל קופרשטיין: הדבר היותר חשוב, שאני חושב שהוועדה צריכה להכיר אותו, שנעשית עבודה במשרד ראש-הממשלה כדי לקבוע את המנגנון איך מחזיקים את המקלטים האלה בעתיד.
יחיאל קופרשטיין: זאת אומרת, איך נדאג לזה שבעוד שנה, שנתיים ושלוש המקלט המשותף הזה יהיה באמת כשיר למלחמה.
סופה לנדבר: איך עושים את זה?
יחיאל קופרשטיין: יש פה כמה הצעות.
יחיאל קופרשטיין: אני מזכיר לכם שהאחריות על פי חוק היום היא שמי שאחראית לזה היא הרשות המקומית, אבל ברשויות המקומיות שאנחנו מדברים בהן, בעיקר אלה שנפגעו, קשה מאוד לעשות את זה.
יחיאל קופרשטיין: אני מניח שלעיריית צפת אין את הגרוש האחרון כדי להשקיע את הכסף הזה.
יחיאל קופרשטיין: הפתרון הכספי יהיה כנראה קרן שיעמיד משרד ראש-הממשלה, ממנה ישלמו את התשלומים האלה.
יחיאל קופרשטיין: כך זה נראה או זה חלק מההצעות.
יחיאל קופרשטיין: אני מקווה שיגבשו את זה לפני תחילת העבודות.
יחיאל קופרשטיין: זה תנאי להיכנס לעבודות כי אחרת נשפוך כסף ובעוד חצי שנה לא יהיה כלום.
יחיאל קופרשטיין: העבודה היא מאוד קצרה, סדר גודל של פחות מחצי שנה עד שיסיימו את העבודה הזאת.
יחיאל קופרשטיין: בין שנת 2001, מועד היציאה מלבנון, לשנת 2006, מועד המלחמה, השקיעו רק דרך הצינור של פיקוד העורף 90 מיליון שקלים בשיפוץ מקלטים.
יחיאל קופרשטיין: במלחמה היה נראה כאילו הם נעלמו ולא היו שם.
יחיאל קופרשטיין: שיפצו מקלטים ציבוריים, בנו ממ"דים, בנו מקלטים, אחזקות, מערכות פתיחת מקלטים, 90 מיליון שקלים וכאילו הכסף הזה נעלם.
יחיאל קופרשטיין: חסר מאוד המנגנון הזה שבחוק מופיע בצורה מאוד ברורה.
יחיאל קופרשטיין: כתוב שהרשות המקומית אחראית לאחזקה, אבל דה-פקטו זה לא קורה.
יחיאל קופרשטיין: לדעתי מנגנון האחזקה שמופיע בחוק מ-1951 לא אקטואלי למה שקורה היום.
יחיאל קופרשטיין: הרשות המקומית של 1951 היא גוף מאוד חזק, והרשות המקומית של שנת 2006 היא גוף שבקושי משלם משכורת.
סופה לנדבר: אתה מציע שנעשה שינוי בחקיקה?
יחיאל קופרשטיין: אני מציע שתעקבו אחרי העבודה שנעשית במשרד ראש-הממשלה.
יחיאל קופרשטיין: מי שמרכז אותה הוא אחד העוזרים של ראש-הממשלה, אודי בראוור, כדי לראות שבאמת זה מתקדם.
דוד רוטנברג: אני רוצה להודות על המחמאות שניתנו למס רכוש.
דוד רוטנברג: אני רוצה להעמיד מספר נתונים.
דוד רוטנברג: כפי שדוד בן-ימיני אמר, אנחנו טיפלנו בכ-200 אלף תביעות, מתוכן 25 אלף תביעות נזק ישיר וכל השאר נזק עקיף.
דוד רוטנברג: בתחילת המלחמה מספר עובדי מס רכוש עמד על שישה עובדים אבל הוא גדל ל-200 עד 300 איש תוך כדי לחימה, כולל שמאים, כולל חבירה לחברות משקמות כמו עמידר, עמיגור, משרד השיכון, יפה נוף, שאני יכול לחלק מחמאות על שיתוף הפעולה ועל העבודה אתן.
דוד רוטנברג: יש מקרים בודדים כמו 17 בתים ו-12 דירות שלא הושלם הטיפול בהן או שיש סכסוך מסוים על גובה קביעת הנזק, אבל מדובר בפחות ממאית האחוז מסך התביעות שטופלו.
דוד רוטנברג: אם לא היו תלונות מסוימות, זה היה נושא לביקורת המדינה.
דוד רוטנברג: אם כולם היו שמחים ומאושרים, היינו צריכים להרים גבה ולשאול איך יכול להיות מצב כזה.
קריאה: לא אמרתי שלא אישרתם.
קריאה: 17 דיירים הגישו את התביעות שלהם באיחור ולכן זה מתעכב.
דוד רוטנברג: מועד הגשת התביעות הוארך כמה פעמים עד 31 בדצמבר ולמרות זאת יש כאלה שהגישו לאחר המועד הזה.
דוד רוטנברג: אף על פי כן אנחנו מטפלים בכל התביעות האלה.
דוד רוטנברג: אני אישית טיפלתי בעשרות, אם לא מעל, תביעות שהופנו לאגף בין אם על ידי החברות המשקמות, בין אם על ידי חברי כנסת או שרים, ואני ממשיך לטפל.
סופה לנדבר: תשאיר לנו את מספר הטלפון שלך.
דוד רוטנברג: בסדר.
דוד רוטנברג: יש שבעה מוקדים שפעלו בזמן המלחמה – 4 מינהלות שונות שהוקמו לכל הנזקים.