GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל אלכסנדר: כאשר מתקיימת ועדה רפואית יש נציג של מכון לואיס, והנציג
סופה לנדבר: ועדה רפואית בנויה ממי?
מיכאל אלכסנדר: מרופא מאושר על ידי מכון לואיס וועדות שבהן ישנם ילדים תהיה עוד נציגה שעובדת במכון לואיס.
מיכאל אלכסנדר: זאת אומרת גם הרופא וגם עוד נציגה.
מיכאל אלכסנדר: ותפקידה לבוא ולראות שהילד עומד בקריטריונים.
מיכאל אלכסנדר: מה הקריטריון?
מיכאל אלכסנדר: הולך או לא הולך.
מיכאל אלכסנדר: לא הולך הילד לא פה.
סופה לנדבר: אתה רוצה להגיד שוועדה משני מומחים שהם כולם ממכון לואיס.
מיכאל אלכסנדר: לא.
מיכאל אלכסנדר: יש את הרופא מטעם מכון לואיס, יש מספר רופאים במדינת ישראל שמאושרים על ידי מכון לואיס ומקיימים את הוועדות של מכון לואיס.
סופה לנדבר: אז הם עושים בעצם הזמנה של משרד הבריאות.
סופה לנדבר: ככה אני מבינה
מיכאל אלכסנדר: זו הנקודה הראשונה.
מיכאל אלכסנדר: נקודה שנייה שרציתי לעלות זה שאותה משפחה צריכה כדי לעבור את כל התהליך בשביל אותו אביזר לבקר שש תחנות בירוקרטיות.
מיכאל אלכסנדר: אני יכול לציין פה.
מיכאל אלכסנדר: אני חושב שבבסיסו יש פה הרבה חוסר אמון וזה הבעיה.
סופה לנדבר: אבל ממי מכון לואיס מקבל, ממשרד הבריאות?
מיכאל אלכסנדר: אני חושב שיש פה הרבה מאוד חוסר אמון בכולם.
מיכאל אלכסנדר: בכולם.
מיכאל אלכסנדר: אחד לא מאמין לעצמו ולא מאמין לנכה ולא מאמין לרופא ולא מאמין לאורטוטיס.
מיכאל אלכסנדר: אף אחד לא מאמין לאף אחד אחרת איך אפשר להסביר את הריבוי פה כאשר במשרד הביטחון הולכים לרופא שיקומי והולכים לאיש מקצוע.
מיכאל אלכסנדר: אני ממוקם בגוש שגב בגליל, וכאמור עובד כמעט רק עם ילדים, ילדים שברוב המקרים סובלים משיתוק מוחין.
מיכאל אלכסנדר: רופא שמאושר לראות את הילדים האלה יושב בחיפה.
מיכאל אלכסנדר: אם המשפחה גרה בקצרין או אם המשפחה גרה בקרית שמונה היא צריכה לנסוע עד חיפה.
מיכאל אלכסנדר: יש רופא אחד שמאושר לראות ילדים.
מיכאל אלכסנדר: ואם הילד הזה בפעם הראשונה הולך לקבל אישור אז הוא גם כן לא יכול להיות בכל ועדה אלא רק בוועדה שכאמור יש בו נציגה של מכון לואיס.
מיכאל אלכסנדר: זאת אומרת המשפחה היא משפחה שבין כה וכה יותר קשה לה עכשיו נקשה עליה.
מיכאל אלכסנדר: איך נקשה עליה?
מיכאל אלכסנדר: שוועדה ראשונה, פעם ראשונה הם יגיעו לשם ופעם שנייה הם יגיעו לשם לחיפה.
מיכאל אלכסנדר: וכולי.
מיכאל אלכסנדר: אני רוצה לדבר גם כן על עובדה מאוד פשוטה.
מיכאל אלכסנדר: המחירון של מכון לואיס שיש לי אותו פה, הוא מנובמבר 2002.
מיכאל אלכסנדר: מספר הקודים, זאת אומרת מספר המיכשורים, סוגי המיכשורים שמה הם בודדים.
מיכאל אלכסנדר: חבר'ה בעולם יש, למדינות אחרות יש מאות קודים, מאוד מוצרים שניתנים לאנשים.
מיכאל אלכסנדר: מאות, לא מספר כל כך מצומצם.
מיכאל אלכסנדר: מה הפתרון?
מיכאל אלכסנדר: מכניסים בכוח משהו לתוך איזה שהוא קוד ובסופו של דבר אני כיצרן צריך לבוא או להתפשר על המחיר או לבוא ולהגיד לנכה אני לא מוכן לעשות.
מיכאל אלכסנדר: כאשר מכון לואיס בא ואומר, כמו שתיארו פה, 'אין תקציב', כשבא אליי הנכה אני אומר לו אדוני הנכה, או שתשלם או שתחכה עד שיהיה אישור.
מיכאל אלכסנדר: אנחנו ראינו הרבה ילדים נכנסים לניתוחים עקב הדחיות האלה.
מיכאל אלכסנדר: קונטרקטורות וכולי אפשר להיכנס פה לסיבות לדברים.
מיכאל אלכסנדר: העיכוב הזה בפירוש שולח חלק מהקנדידטים למחשוב ישירות לחדר ניתוח ופה נאמר, זה נראה קצת לא הגיוני כי חדר ניתוח יעלה הרבה יותר מכל המיכשור שניתן לו לא משנה מה.
מיכאל אלכסנדר: אלה הנקודות שרציתי להעלות.
מיכאל אלכסנדר: תודה רבה.
אליהו איסקוב: אי אפשר לחשוד בי שאני לא בצד של הנכים, אז אני קודם לפני שאני אומר מה שאני חושב שנראה בעיני חשוב אני חייב להגיד שמכון לואיס והצוות שלו זה משרד סופר מקצועי בכל מה שקשור בעניין של חלוקת המכשירים האורטופדיים שאנשים צריכים לפי הזמנה אישית.
אליהו איסקוב: זה הכל מכשירים בהזמנה אישית.
אליהו איסקוב: ולא לערבב כיסאות גלגלים על מוצרי מדף אחרים.
אליהו איסקוב: פה מדובר במכשירים בהתאמה אישית, שנבנים בהתאמה אישית על ידי טכנאים שעובדים בבתי מלאכה שהם מורשים שקיבלו הרשאה, רישוי של משרד הבריאות ככה שכל הצוות של מכון לואיס על פקידותיו ורופאיו והפיזיוטרפיסטית שלו ומערכת המחשוב זה מערכת מאוד מאוד משופשפת והם מכירים מבחינה מקצועית את העבודה בצורה הכי טובה.
אליהו איסקוב: כמובן שאנחנו לא מדברים עליהם, אני מקווה שלא נוצר הרושם שעליהם אנחנו מדברים על הצוות אלא אנחנו מדברים על הבעיה.
אליהו איסקוב: כי להיפך, את יודעת מה?
אליהו איסקוב: אני יכול להגיד יותר מזה.
אליהו איסקוב: אני אפילו נותן להם מבחינתי צל"ש.
אליהו איסקוב: יש בהרבה תחומים, בסוף השנה, נותנים תעודת הצטיינות לעובד שעמד בתקציב, ובשירותי בריאות כללית איפה שאני עובד רופא שבסוף השנה, רופא שהיה אחראי על תקציב ועמד בהצלחה וקיבל עובד מצטיין אז זה בהכרח זה אחד שקיפח חולים.
אליהו איסקוב: כי את הכסף הוא לא יכול לחסוך בצורה אחרת וכאן יש לנו מכון שמקבל תקציב ממשרד הבריאות שהוא גומר אותו בספטמבר, לפעמים באוגוסט, לפעמים באוקטובר כבר כמה שנים.
אליהו איסקוב: אני חושב שזה דווקא לא צריך להחשיד אותם בשום דבר כי עובדה שהם הוציאו את כל הכסף, אני מקווה שאת כל הכסף שנתנו להם לנכים הם הוציא על נכים ולא הלכו למסעדה או לבית מלון.
אליהו איסקוב: אני מניח שזה לא מה שקרה ככה שאני לא רואה משום זוית ראיה אני לא רואה שום בעיה עם המכון לואיס.
אליהו איסקוב: הבעיה היא בהחלט תקציבית.
אליהו איסקוב: ככה זה נראה בעיני לפחות.
אליהו איסקוב: עכשיו לעשות תחשיבים ולעשות הערכה תקציבית אני באמת לא מבין בזה אבל אני בטוח שמה שיש להם במחשב, מה שהצטבר להם במחשב כבר הרבה שנים, כל סטטיסטיקאי או כל מומחה לחישובים אומרים עכשיו המילה זה חשב האוצר, כל חשב יכול לקחת את המספרים האלה ולעשות הערכה כמה צריך לשנה תקציב עבור המכשירים שמספקים לנכים בהתאמה אישית וזה כמובן תפקיד של משרד הבריאות.
אליהו איסקוב: יחד עם זה זה לא כל כך פשוט כי באמת שמענו עוד דברים.
אליהו איסקוב: קודם כל אני אחזק את דבריו של פרופסור מלר.
אליהו איסקוב: האיחור או השהות או ההשהיה או אי מתן המכשיר או אי מתן שיקום לנכה בזמן המתאים, אחר כך עולה יותר כסף.
אליהו איסקוב: זה דורש ניתוחים חוזרים, זה נטל על ביטוח לאומי, זה נטל על המשפחה, מפסידים ימי עבודה.
אליהו איסקוב: אני לא צריך לפרט את זה.
אליהו איסקוב: אז זאת אומרת שהעיקרון באמת צריך להיות היענות מהירה גם לצרכים של הנכה בכל מה שקשור למכשור שעושה אותו נייד ומוריד את הנטל מהמשפחה, מהחברה זה כמובן גם חוסך בעיות רפואיות שהן בהחלט מיותרות.
אליהו איסקוב: הבעיה שלי, כרופא שמטפל בנכים האלו, מתחלקת לכמה תחומים.
אליהו איסקוב: קודם כל, השיטה לחלק את המכשירים האלה לנכים היא לא טובה.
אליהו איסקוב: היא גם לא טובה וגם אין בה שקיפות.
אליהו איסקוב: תראי, את כבר הערכת ישר שיש פה איזה ועדה חשודה.
אליהו איסקוב: זה באמת חשוד.
אליהו איסקוב: בעיני גם.
אליהו איסקוב: זאת אומרת, אני אגיד את זה אחרת, זה לא חשוד אבל זה מחשיד.
אליהו איסקוב: לא צריך לעשות ועדה של משרד הבריאות של מכון לואיס של אנשי מכון לואיס, של אנשים ששייכים למכון לואיס בצורה כזאת או אחרת.
אליהו איסקוב: צריך לקחת מומחים שהם על פניו לפחות יהיו אובייקטיבים.
אליהו איסקוב: מה קרה?
אליהו איסקוב: רק משרד הבריאות מטפל בנכים?
אליהו איסקוב: להיפך.
אליהו איסקוב: רוב הרופאים במדינה שמטפלים בנכים באים משירותי בריאות כללית אחר כך ממכבי ואחר כך מעוד קופות.
אליהו איסקוב: אז גם שם אפשר לאתר את האנשים המתאימים ולעשות ועדה גם של רופאים מתאימים, גם של טכנאים, גם שיהיה שם נציג נכים.
אליהו איסקוב: למה לא? למה שלא תהיה שקיפות מלאה?
אליהו איסקוב: אני מדבר פה על ועדת חריגים.
אליהו איסקוב: אני פשוט קצת מקדים את הסוף אבל זה לעניין ועדת חריגים.
אליהו איסקוב: כל דבר שהוא חריג, והדוגמא אולי הכי טובה זה של סיגלית שהיא חריגה מכל, גם זה שהיא יפה וגם שיש לה קטיעה שהיא באמת נדירה ועברה טיפולים כל כך ממושכים ויש לה רוח לחימה שזה גם כן ראוי לציין.
אליהו איסקוב: בהחלט במקרים כאלו צריכה לשבת ועדה חריגה שלא תחשוב על שום דולר ועל שום שקל, אלא לגופו של עניין האם צריך לתת לה, האם יש מה לתת לה וגם אם הוועדה הזאת תחליט שעדיף שהיא תהיה בכיסא גלגלים זה גם החלטה טובה.
אליהו איסקוב: מבחינה מקצועית זו גם החלטה שאפשר לקבל אותה.
אליהו איסקוב: אבל צריך שההחלטה, אמרתי שצריכה להיות ועדה באמת שהשקיפות שלה והאובייקטיביות שלה תהיה מקסימאלית.
אליהו איסקוב: עכשיו, דבר שני צריך לקחת את כל רשימות האביזרים שנותנים לנכים של משרד הבריאות, שנותנים לנכים של תאונות עבודה ושנותנים לנכים של משרד הביטחון.
אליהו איסקוב: לקחת את כל הרשימות האלה להכניס אותם למגרסה ולבנות רשימה אחת.
אליהו איסקוב: אני לא מבין למה בחור צעיר שפרופסור מלר ניתח אותו והוריד לו רגל בגלל שהיה לו גידול, בחור צעיר באותו גיל עכשיו היה נאמר במלחמת לבנון השנייה איבד את הרגל באותו גובה, למה הבחור ממשרד הביטחון יקבל תותבת ב- 150,000 שקל ולמה הבחור שעבר קטיעה עקב גידול מקבל תותבת ב- 15,000 שקל?
אליהו איסקוב: תארי לך מצב ששניהם הולכים לראיון עבודה.
אליהו איסקוב: זה בא בצעדים קלילים, עולה מדרגות, יורד מדרגות, אני מדבר על נכה של משרד הביטחון והשני בקושי זז.
אליהו איסקוב: את מי ייקחו לעבודה?
אליהו איסקוב: יש חוק במדינת ישראל נכון?
אליהו איסקוב: שיויון הזדמנויות או משהו כזה.
אליהו איסקוב: אז בבקשה אז הנה את פה בשביל להפעיל את החוק או לכפות אותו
סופה לנדבר: חוק מפעילים לא כאן.
סופה לנדבר: אנחנו בית מחוקקים.
אליהו איסקוב: אז אני מציע באמת שיקימו גם פה, ויש גם פה אנשים וזה לא הרבה עבודה, לבנות רשימה של פריטים שאנשים צריכים, מכשירים אורטופדיים בהתאמה אישית.
סופה לנדבר: הרשימה הזאת מי צריך לבנות?
סופה לנדבר: משרד הבריאות?
אליהו איסקוב: ליזום?
אליהו איסקוב: בטח שצריך משרד הבריאות.
סופה לנדבר: רק שנייה אני רוצה את מכון לואיס.
מרדכי שני: יש פה ערבוביה של הרבה מאוד דברים.
מרדכי שני: א' יש מרכזי שיקום במדינת ישראל.
מרדכי שני: מי שנותן טופס 17 זה קופת חולים ואם קופת חולים לא רוצה הבעיה היא שלה, לא קשור לשולחן הזה.
מרדכי שני: שתיים, מישהו אמר קודם
סיגלית צפריר: מה זאת אומרת הבעיה היא שלה?
סיגלית צפריר: סליחה מה זה המשפט הזה?
מרדכי שני: גבירתי סליחה, הבעיה מבחינת החוק היא של הקופה.
מרדכי שני: יש בית דין לעבודה שאליו האדם יכול לפנות אבל זה חוק שקיים.
סיגלית צפריר: סליחה, בן אדם שזקוק לשיקום אין לו זמן ללכת.
מרדכי שני: רבותיי סליחה, אתם כנראה לא מכירים את חוק ביטוח בריאות.
מרדכי שני: החוק קובע שכשאדם לא מקבל שירות הוא פונה לבית הדין לעבודה.
מרדכי שני: זה החוק.
מרדכי שני: שרק מינואר השנה יש לו שיניים.
מרדכי שני: אבל רבותיי בואו לפחות נכיר את העובדות.
מרדכי שני: שתיים.
מרדכי שני: נאמר פה קודם הנכה אחר כך הכסף.
מרדכי שני: רבותיי אני יושב ראש ועדת סל התרופות.
מרדכי שני: לחולי סרטן אנחנו לא נותנים קודם כל תרופות.
מרדכי שני: אנחנו חתכנו בבשר החי, אתה מדבר על קרח ועורקים?
מרדכי שני: אני לא ישנתי ארבעה חודשים כשראיתי ילדים.
שלמה נקווה: איפה הייתם עשרים שנה?
שלמה נקווה: איפה הייתם למה לא זעקתם?
שלמה נקווה: אנחנו היינו עוזרים לכם, אנחנו נמצאים בכל הוועדות
מרדכי שני: בוועדת סל הבריאות אתה נמצא?
שלמה נקווה: לא סל הבריאות, אנחנו לא שמענו מכם אפילו פעם אחת לפני היום.
מרדכי שני: מי זה מכם?
שלמה נקווה: מכון לואיס.
שלמה נקווה: לא שמענו כלום.
שלמה נקווה: את ההוצאות שלכם אולי תבדקו.
שלמה נקווה: אולי נגמר הכסף בגלל ההוצאות שלכם?
מרדכי שני: רבותיי, אין במדינת ישראל, אני לא מכיר מצב שבו אתה נותן כסף ואחר כך אתה בא ואומר רבותיי תביאו לי אותו.
מרדכי שני: אני לא מכיר ואני ישבתי בוועדת הסל ואני הוצאתי את הנשמה לגבי עשרות ומאות מקרים.
מרדכי שני: אני חוזר ומדגיש חוק ביטוח בריאות הוא חוק מוגדר.
מרדכי שני: סיגלית, אין בחוק ביטוח בריאות נסיעה לחוץ לארץ אלא אך ורק בהצלת חיים.
סיגלית צפריר: סליחה, אני חייבת להגיד.
סיגלית צפריר: אני אחרי שהייתי אחרי ניתוח שהייתי מאושפזת חודשיים בבית חולים, הייתי כמו שפרופסור מלר, אני הייתי מאחד מאותם החולים שהיה מדובר בהצלת חיים, אחרי חודשיים הייתי זקוקה לשיקום בבית לווינשטיין.
סיגלית צפריר: קופת חולים לא הסכימה לתת לי שיקום.
סיגלית צפריר: משרד הבריאות, מה זה קופת חולים?
חיים רייזלר: חברה תמקדו.
חיים רייזלר: הוא מייצג פה את מכון לואיס ומכון לואיס לא קשור לנושא של האישורים לבתי חולים.
מרדכי שני: אני גם לא קשור לחוק ביטוח בריאות שלא מאפשר לבני אדם לנסוע.
מרדכי שני: דיבר פרופסור מלר בצדק על הקצאה, זו המציאות רבותיי.
מרדכי שני: אני יכול להביא לך, מלר, בעיות חברתיות במדינת ישראל של אנשים שהם נכים במשרד הרווחה, שהלוואי והיה מאתיים שלוש מאות מיליון לתת כדי לשפר את מצבם.
מרדכי שני: אבל זה המצב.
מרדכי שני: דיברת לגבי כל איש והוצאותיו, מכון לואיס נותן אחד מיליון ש"ח מתנה למשרד הבריאות בהוצאות שלו.
מרדכי שני: אני יכול להראות לך את המאזנים.
מרדכי שני: יתרה מזו, ..
מרדכי שני: נתן לחולי סרטן השנה 800 אלף ש"ח תרומות באופן עקיף.
מרדכי שני: מכון לואיס לא מרוויח, הוא אומר רבותיי קחו ותעשו מה שאתם רוצים, הנושא הוא לא שלנו.
מרדכי שני: אתם משתמשים במונח מחירון משרד לואיס, זה לא מחירון של מכון לואיס, זה מחירון שמשרד הבריאות מאשר אותו.
מרדכי שני: פנו גם לאחרונה למשרד הבריאות, התקציב הוא לא תקציב שלנו ואת זה צריך להבין.
מרדכי שני: מה אני אמרתי לך בשעתו חיים הוא שכל עוד לא תשתנה המסגרת המשפטית והתקציבית אני לא רואה פתרון.
מרדכי שני: ואני חוזר ואומר פה ליד השולחן, כל עוד לא תשתנה הגישה המשפטית התקציבית והתזרים לא יהיה פתרון.
מרדכי שני: אמרתי לך בשעתו.
מרדכי שני: אחרי שתפתרו את זה אפשר היה להקים ליד מכון לואיס, היום זה כבר לא מעשי כי אנחנו עוזבים את הנושא אבל אני חוזר ואומר.
מרדכי שני: יש פה אזיקים גם של חשב האוצר גם של משרד הבריאות.
מרדכי שני: אנחנו מוגבלים על ידי כללים ואתה קראת סעיף אחד, אני יכול להראות לך עוד סעיפים שכאלה.
חיים רייזלר: זה סעיף שמאפשר לך לעשות את מה שאתה עושה.
מרדכי שני: נכון.
מרדכי שני: לא שמאפשר לי כי אסור לי לפעול אחרת.
חיים רייזלר: אז למה אתה לא חושב לפני?
סופה לנדבר: חיים אתה צריך להקשיב.
סופה לנדבר: יש כאן בעיה שהיא מורכבת ומי שבע
סופה לנדבר: צם אשם כאן זה מדינת ישראל ומשרד הבריאות הוא אחראי על זה.
סופה לנדבר: רבותיי אנחנו רק בישיבה ראשונה, אני מתארת לעצמי שבעיה של טווח של שנים רבות אנחנו לא נוכל לפתור את זה.
סופה לנדבר: אבל אנחנו כן רוצים לשמוע עכשיו, תסתכלו זה מכון שעושה ביצוע ועושה הזמנה לפי תקנות שבעצם מי שמוריד אותם זה משרד הבריאות.
סופה לנדבר: זה כל כך קל להבין.
סופה לנדבר: אני לא חושבת שצריכים עכשיו את כל האשמה לזרוק על אנשים, גם פרופסור אמר שיש כאן אנשים, צריכים להקשיב וללמוד להקשיב.
סופה לנדבר: אני מבינה את הכאב ובגלל הכאב שהיום אנחנו צריכים לאשר תקציב אני יושבת כאן.
מרדכי שני: לגבי שאלותיך שנים אני מתריע וכותב.
מרדכי שני: ב- 27 לפברואר התרעתי שבראשון לאוקטובר תהיה בעיה.
מרדכי שני: איש לא התייחס עד לרגע האחרון.
מרדכי שני: רבותיי, ב- 13 בנובמבר השנה כתבתי מכתב שנקרא זלזול בנכי הגפיים וכתבתי בסופו בשמו של מר דיויד לואיס ובשמי, הוא נתן למדינת ישראל לשיקום עד היום 30 מיליון ש"ח.
מרדכי שני: ברצוני להודיע על הפסקה מוחלטת של השירות לנכי הגפיים כאשר אנו נפנה את משאבינו לסיוע לנכים בצרה אחרת.
מרדכי שני: רבותיי, אנחנו יותר לא פועלים.
מרדכי שני: הודעתי להנהלת משרד הבריאות שהכדור בידיהם, במצב שבו החשב בדרך מודיע לו שהוא לא מאריך את החוזה מעבר ל- 31 למרץ ואין כסף ולצו של מגבלות אפילו את השירות שניתן עד היום לא ניתן לתת לכן מכון לואיס יוצא מהמשחק ומאפשר לכל הגורמים לפעול.
מרדכי שני: רבותיי, כשאני דיברתי עם רות רלבג לפני חודש היא אמרה לי אל תעזוב את הנכים באמצע.
מרדכי שני: אבל רבותיי אנחנו מוציאים את הנשמה, הפעלנו צוות מקצועי.
מרדכי שני: דוקטור סופצ'ק, שהוזכר פה, גם היה מנהל בעבר.
מרדכי שני: אם יש אזיקים אנחנו לא מסוגלים לפעול, אנחנו לא יכולים לבוא אליך.
מרדכי שני: אנחנו אין לנו, אמרתי לך בעבר חיים, אתה מוכן להקשיב דקה?
מרדכי שני: שאני מוכן הייתי להקים בעבר גוף לבדיקת תלונות משותף בתנאי אחד, שיבטלו את המגבלות הקיימות.
מרדכי שני: כל עוד המגבלות קיימות הרי שאין למעשה מה לעשות.
מרדכי שני: המגבלות קודם כל הן חשביות שתיים המגבלות תקציביות, כשאני שומע פה את הרעיון של המגרסה אני מציע שהמדינה צריכה להוסיף רק לנושא של גפיים עוד 28 מיליון ש"ח שזה מאה אחוז רבותיי יש לכם עדין בעיית כסאות גלגלים וכדומה, זאת אומרת מדינת ישראל שמוציאה נכון להיום 60 וכמה מיליון צריכה להוסיף עוד 70, 80 מיליון ש"ח.
מרדכי שני: אני לא רואה במציאות של היום, אבל לא אני הכתובת.
מרדכי שני: המחוקק הוא הכתובת.
מרדכי שני: אבל תבינו, שכל עוד משפטית חוק ביטוח בריאות לא ישתנה לנושא של הנכים פעם אחת, לא ישנו את הקריטריונים, לא ישנו את התקציב, לא ישנו את נהלי ההקצאה לא יעזור כלום.
מרדכי שני: היום יש ועדה שמנסה ללמוד את הנושא באופן כללי.
מרדכי שני: רבותיי שלושת רבעי שנה אני שומע שהוועדה הזאת צריכה לפעול.
מרדכי שני: סוף סוף לפני שבועיים היא התחילה.
סופה לנדבר: כשאתה אומר בעיה משפטית, מה אתה אומר שצריכים לשנות?
מרדכי שני: הבעיה המשפטית היא חוק.
מרדכי שני: קודם כל יש חוק ביטוח בריאות שהוא מגדיר את הסל.
מרדכי שני: הסל הוא פועל יוצא מחוק ביטוח בריאות.
חיים רייזלר: מה זה איחוד צבירה?
מרדכי שני: איחוד צבירה היא מילה כללית.
חיים רייזלר: כמו שמקבל נכה כזה מקבל נכה כזה.
מרדכי שני: תקשיב דקה.
מרדכי שני: החוק אם אתה מדבר על השוואה בין המשרדים יש מגבלה תקציבית.
מרדכי שני: אני חוזר ואומר.
מרדכי שני: החוק קבע שהנכים הם בתוספת השלישית לחוק.
מרדכי שני: מוגדרים על ידי סל ברור.
מרדכי שני: זה חוק ביטוח בריאות שהוא קיים.
מרדכי שני: הכנסת צריכה לשנות אותו וללוות את זה בכסף.
מרדכי שני: אני רוצה להפנות את תשומת הלב שאותה בעיה קיימת לגבי תרופות רבותיי, הצעקות היום על 300 מיליון שהופיעו אתמול בוועדת העבודה והרווחה זה גם לתרופות.
מרדכי שני: הבעיה קיימת לאורך כל הדרך של המגבלות התקציביות שקיימות בחוק ביטוח בריאות שאומר לא תוסיף אגורה לא תוסיף שירות בלי שתוסיף את הכסף.
מרדכי שני: זה החוק, זה מה שהוא קובע.
מרדכי שני: אם יתוקן החוק, ילווה בהקצאה תקציבית נכונה, בקריטריונים ובהתנהלות אחרת של החשב אפשר לבנות משהו.
מרדכי שני: העברה לספק אחר רבותיי, שמעתם את דוקטור איסקוב, יש פה צוות מקצועי שמכיר את הנושא.
מרדכי שני: הבעיה היא בנוהלים, בקריטריונים ובחוק ביטוח בריאות.
ירון דוזטס: אני יצרן פרוטזות.
ירון דוזטס: אמנם הייתי שכיר עד לפני חצי שנה אבל אני נהייתי עצמאי ואני מן הסתם חווה קצת יותר את כל החוויה של הנכים בנקודה יותר רגישה.
ירון דוזטס: אני מן הסתם בין הפטיש לסדן.
ירון דוזטס: אמנם המקצוע מבחינתי הוא כמו שליחות, אני מוצא את עצמי הרבה פעמים בתור פסיכולוג גם כן.
ירון דוזטס: אני לא ידעתי שאני יום אחד גם כן אהיה מוסד פיננסי שאני אממן את משרד הבריאות.
ירון דוזטס: יש כאן מקרה אחד.
ירון דוזטס: אני יכול לספר להם עוד מקרים.
ירון דוזטס: אבל אני רוצה לעבור ככה כמה דברים שאני הכנתי כדי להראות לכם.
ירון דוזטס: אם אנחנו מדברים על הקטע של התקציב אז אנחנו מדברים על שער של מטבע זר שעלה, רוב המוצרים שלנו הם מיובאים מחו"ל, בעיקר מאירופה.
ירון דוזטס: שער האירו עלה בשנת 2002 ב- 20%.
ירון דוזטס: שער הדולר אמנם ירד ב- 12% אבל זה 10% רק מהייבוא.
ירון דוזטס: יש לי כאן עוד מסמכים שנוגעים מן הסתם למוצרים שמכון לואיס לא מאשר.
ירון דוזטס: בחורה קטועת שתי רגליים מכון לואיס לא מאשר לה פרוטזות רחצה היא צריכה לזחול על הגדמים לכיוון הים.
ירון דוזטס: יש כאן מכתב מקרן שאישרה לה תרומה כי משרד הבריאות לא יכול לממן לה את זה.
ירון דוזטס: תיקונים מתמשכים.
ירון דוזטס: אנחנו צריכים לממן את התיקונים המתמשכים האלה כי משרד הבריאות בעצם לא יודע להגיד לנו, מכון לואיס לא יודע להגיד לנו איך בעצם לעבוד בתיקונים מתמשכים.
ירון דוזטס: אנחנו צריכים כל הזמן לשחרר לפתח הזה על מנת לקבל מימון ואני יכול להגיד לך שאנחנו אפילו די, אנחנו מורידים במחיר על מנת שלא ליצור בעיות.
ירון דוזטס: אני יכול להגיד לך שהיו יכולים להיות כאן שורה של פרוטטיסטים אם הם לא היו פוחדים מה שנקרא לעלות את הדברים שלהם על הכתב, וגם כן באופן אנונימי אני רוצה להגיד לך שאנשים לא היו מוכנים לעשות את הדברים האלה וזה נאמר לי רק בעל פה.
ירון דוזטס: הנה אישור תיקון שנשלח ב- 17.8.
ירון דוזטס: ב- 9.11 הוא אושר, אני אקבל את הכסף כנראה, אמור לקבל את הכסף בתחילת ינואר.
ירון דוזטס: אמור לקבל את הכסף.
ירון דוזטס: זה אישור שעוד לא קיבלתי.
ירון דוזטס: בחורה שעובדת בתפקיד ציבורי מבקשת, אני עובדת.
ירון דוזטס: ..
ירון דוזטס: המשרתת כ...
ירון דוזטס: הופעתי האסתטית חשובה לי מאוד לתפקודי ולתפקידי כאחד.
ירון דוזטס: היא מבקשת הארכה לשרוול לכפפה.
ירון דוזטס: כפפה בדרך כלל מגיעה, כפפה קוסמטית מגיעה עד לכאן מאחר והיא רוצה ללכת עם חולצה קצרה, דבר אלמנטרי, היא רוצה כפפה עד למעלה עד שזה יכסה לה את הפרוטזה, קצת שלא יראו את החיבור.
ירון דוזטס: הדבר הזה לא אושר, אני רק רוצה לציין לך את התקציב, 599 ש"ח שהעלות של הדבק בלבד זה 290 ש"ח.
ירון דוזטס: העלות של הדבק שאני הייתי צריך להשתמש בזה ועלות של החלק עצמו זה עוד356 ש"ח.
ירון דוזטס: ואני רוצה לציין בפנייך שהדבר הזה בסוף מומן מכיסה ואם מדברים על צורך תפקודי זה צורך תפקודי.
ירון דוזטס: כי בן אדם שזה הצורך שלו לצאת מהבית ולתפקד, אני אספר לך על עוד מקרים עוד מעט, זה בעצם צורך תפקודי ותפקוד באותה מידה פרוטזה כזו הבחורה יכלה לבקש גם כן פרוטזה שהיא פונקציונאלית.
ירון דוזטס: שהיא עולה גם כן יותר.
סופה לנדבר: כמה שנים לא היה עדכון של מחירון?
ירון דוזטס: שנת 2002 חודש 9.
ירון דוזטס: הנה ילד בן 9 שאיבד את ידו לא מזמן יושב כרגע בבית בחברות האתניות גם אצל הדתיים וגם אצל הערבים ילד כזה מן הסתם הוא מוסתר ומוחבא.
ירון דוזטס: ילד כזה מן הסתם הוא יוצר גם כן לעצמו בעיות פסיכולוגיות שרק הולכות ונערמות.
ירון דוזטס: הדברים האלה, מ- 6.12 זה עדיין לא אושר.
ירון דוזטס: ילד יושב בבית, ילד בן 9.
קריאה: גם בחברה הישראלית היה לנו את זה.
ירון דוזטס: כן, אמרתי בעיקר בחברות אתניות.
ירון דוזטס: עכשיו מכון לואיס מן הסתם לוקח תחת חסותו גם את נפגעי פעולות איבה ואת נפגעי תאונות עבודה של קופת חולים כללית ומעביר אותם גם כן תחת הוועדות חריגים שלו ואני יכול לציין בפנייך שקופות חולים אחרות נותנות את המוצרים שבעצם מכון לואיס לא נותן, למעשה הם מנסים להחדיר אותם להכניס את המבוטחים של הכללית למשל, להכניס אותם תחת המחירון של קופת חולים, של משרד הבריאות סליחה.
ירון דוזטס: בעצם נוצר מצב כזה שאני אפילו מקבל איומים מאחראי על התחום הזה בקופת חולים כללית בגלל שאני כביכול הצעתי לאנשים דברים אחרים שבעצם מכון לואיס לא אישר להם.
ירון דוזטס: היום כל ילד בן 8, אני חייב לציין בפניכם, יכול לפתוח אינטרנט ובנקישת מקש הוא יכול לגלות את כל הדברים החדשים בעולם ולדרוש גם את הדבר הזה.
ירון דוזטס: ויש אנשים שמגובים באמצעות עורכי דין ואני קיבלתי איום מפורש, אמצעי אני חייב לציין, שבעצם אני יפסיקו לעבוד איתי אם אני ימשיך להציע לאנשים את הדברים האלה.
ירון דוזטס: לגבי הקטע של המימון.
ירון דוזטס: בחורה שלמעשה אושר לה ב- 18.5 בעצם היא הופיעה אצלי לקיחת מידות כל הדברים האלה.
ירון דוזטס: אישור תקציבי בסוף בגלל כל מיני בעיות בירוקרטיה, 6.7.
ירון דוזטס: קיבלתי אישור.
ירון דוזטס: העבודה נמסרה אחרי, דרך אגב שזה גם כן לוקח זמן שברגע שאני מוסר את הפרוטזה צריך ללכת למשל לרופא לאשר את הדבר הזה.
ירון דוזטס: מן הסתם זה לוקח שלושה שבועות חודש, יש מקומות שזה גם לקוח חודש וחצי לאישור.
ירון דוזטס: החשבונית יצאה ב- 17.10 אני במקרה הטוב אקבל את הכסף בינואר.
ירון דוזטס: ואני חייב להזכיר לך עוד פעם, התחלת עבודה הייתה ב- 18.5 בואי נגיד לצורך העניין 6.7 שזה אושר במכון לואיס, אני יכול להגיד לך שחצי שנה זה קצת יותר מעבר להיגיון סביר.
ירון דוזטס: יש רק עוד דבר אחד עקרוני זה הקטע של המחירים.
ירון דוזטס: אני יכול לציין בפנייך עלויות.
ירון דוזטס: יש לי כאן מחירים.
סופה לנדבר: נתנו לי לראות את זה, אני הבנתי.
ירון דוזטס: זה לא משקף בעצם את המציאות בפועל.
ירון דוזטס: המחירון של מכון לואיס בעצם אני חושב שאני יעמיד פה שורה של פרוטטיסטים שאני חושב שהחלקים שנמצאים שמה לא הרכיבו רק בשנה האחרונה אלא לא הרכיבו בעשרים שנה האחרונות.
ירון דוזטס: וזה בתמצית.
הלל אדמוני: הבנתי שבעצם אני אבוא לדבר פה על איכות חיים ופרוטזות.
הלל אדמוני: אבל אני רוצה לדבר על כמה דברים שבעצם התבררו לי אולי אחרי שהם היו רדומים אצלי במשך השנים.
הלל אדמוני: אז רק בקצרה, אני נפצעתי בשירות צבאי בשנת 70 ואני יותר שנים בלי רגל מאשר עם רגל.
הלל אדמוני: מה שעברתי ב- 15 השנים הראשונות שעשיתי תותבות מאוד מוזרות הייתי קורה לזה היום, בתנאים מאוד לא מקצועיים בזמנו אבל זה מה שהיה, ולשמוע שהיום יש אנשים שנלחמים לקבל את התותבת שכבר מזמן לא הייתה שווה אפילו בשביל להרביץ בה, זה ממריד אותי באופן מאוד מיוחד.
הלל אדמוני: מה אני רוצה לציין בזה?
הלל אדמוני: מסתבר שבסופו של דבר כל דבר תלוי בכסף ואם אין כסף לא יעזור שום דבר, אבל אני חושב שבעניין הזה אפשר ללמוד משהו, אולי בצורה מוגבלת, ממשרד הביטחון כי בסופו של דבר משרד הביטחון ניזון גם מאותו תקציב שאמור להיזון משרד הבריאות ואני חושב שכל התלונות שאנחנו שומעים פה שחלקן הייתי שותף אליהן לפני הרבה שנים כמו שאמרתי, כמעט ולא קיימות בסקטור הזה של הנפגעים כמוני, ואני מדבר על קטיעה, לפחות על קטיעה מעל הברך.
הלל אדמוני: בשנותיי כרופא אורטופד, שבין היתר למזלי הטוב והרע נאלצתי להתמודד עם נכים או עם חיילים פגועים שנפצעו במלחמה מעבר לאזרחים זכור לי מקרה שממש מהווה דוגמא לוייס מרסיה שבנושא הזה.
הלל אדמוני: כי הבנו פה מחלק מהנכים או מרובם שלפעמים הדרישה שלהם או נקרא לזה מוצדקת ככל שתהיה נראית אצל מי שצריך לספק את המוצר או את האביזר או מה שלא יהיה כאילו מותרות.
הלל אדמוני: זאת אומרת, יש תחושה שלפעמים שאתה מבקש איזה שהוא אביזר לנוחיות שלך שהופרעה בגלל פציעה כזו או מחלה כזו או אחרת ומי שצריך לשלם את זה לאשר או מה שזה לא יהיה זה כאילו נראה מותרות.
הלל אדמוני: אתה צריך להילחם שאתה רוצה את זה, למרות שאתה מסתדר אולי בלי, היה לנו פצוע שאני חושב שהוא היה הפצוע הכי קשה אולי מאז קום המדינה, בחור דרוזי משפרעם שאיבד שתי רגליים, שתי ידיים ושתי עיניים ויצא לי לטפל בו כשהוא הגיע לחדר מיון.
הלל אדמוני: והצלחנו לשמור לו מארבע גפיים אגודל ואצבע ועם זה הוא מתפקד ובעצם הוא נשוי ויש לו ילדים והכל.
הלל אדמוני: כשהוא השתקם אצלנו במחלקה, התחלתי אז עם ההיכרות שלי עם פרופסור שטיינברך הזכור לטוב מהשיקום ואמרתי לו שאני רוצה שהוא ישקם אותו.
הלל אדמוני: אז הוא אמר גם אין לו רגליים גם ידיים אין עיניים אין סיכוי אל תפנה אותו בכלל לפה.
הלל אדמוני: כאילו בבדיחות הדעת תפנה אותו.
הלל אדמוני: מה הוא דרוזי?
הלל אדמוני: יש מסגד שמה שהוא יסתדר.
הלל אדמוני: אלה היו המילים שלו.
הלל אדמוני: זה נשמע כאילו בדיחות אבל בסופו של דבר לחצנו וזה והאיש השתקם בצורה כזאת שהוא קם בבוקר מהמיטה, ולובש תותבות ומתפקד בבית ובכל מיני מקומות שהוא מסתדר ואפילו הוא רוכב עם התותבות באופניים, אין מה לדבר.
הלל אדמוני: יש פה דוגמא קיצונית מאוד אבל דוגמא שאני חושב שההחלטה של ועדה כלשהי האם לנכה כזה או אחר מגיע אביזר זה או סוג של אביזר מסוים לא יכולה להיות בסטנדרטים של זה שמאשר בלבד.
הלל אדמוני: זאת אומרת אם מדברים על ועדה כוללנית שתכלול את כל משרדי הממשלה שמתעסקים בנכים וזה גם נראה לי כבר מוגזם, למה כל כך הרבה משרדים צריכים להתעסק באותה סוג של בעיה רפואית וחברתית.
הלל אדמוני: אי אפשר לקבוע למישהו יש לך סיכוי אין לך סיכוי וכולי, מצד שני אני חושב שאחד הדברים לדעתי שצריך ללכת עליהם כשיוחלט על איזה שהיא מערכת כללית שתפתור את הבעיה הזאת של המימון, שזה בעצם הבעיה, אני חושב שמשרד הביטחון מהווה מערכת מאוד משומנת היום, מאוד משומנת שהדברים מהסוג הזה המזעזעים שאנחנו שומעים פה בגדול לא נמצאים שם.
הלל אדמוני: אמנם היום אני הולך למשל עם פרוטזה מעל הברך והברך שקיבלתי היום שאמנם עולה די הרבה כסף, זה ברך ממוחשבת הידראולית חדשה ואני אומר שבתור נכה ובתור רופא ואני מנתח הרבה שעות ואני עושה המון דברים, היא משנה לי את איכות החיים בצורה כזאת
סופה לנדבר: אתה מנתח ואתה עומד על ה?