GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד רוטנברג: אם יש נקודות מסוימות כמו הנזקים לחקלאות, 120 חקלאים שלא טופלו, הרי מדובר בנזק גדול וזו תביעה פרטנית שכל אחד הגיש את התביעה באופן פרטני ולא לפי המסלול הירוק שהמחוקקים יצרו.
דוד רוטנברג: סך הכול שולמו כ-3.5 מיליארד שקלים, שזה סכום לא מבוטל.
דוד רוטנברג: ישנן לפעמים הגשות וערערים כאשר עד עכשיו הוגשו כ-2,000 ערערים שמהווים רק אחוז אחד.
דוד רוטנברג: גם ב-2,000 ערערים האלה אנחנו עושים דיון מחודש ומנסים ללכת לקראת המערערים ולהתגמש עד כמה שניתן.
דוד רוטנברג: אנחנו ממתינים להקמת ועדת ערר.
דוד רוטנברג: יש גם בג"ץ כנגד המדינה עוד מלפני המלחמה, שקובע שעל המדינה להקים ועדת ערר שעוד לא הוקמה וכאן זה המקום לבקש מהוועדה לנסות לקדם את זה אצל שר המשפטים, שר האוצר ושר הביטחון כדי שיוקמו כמה שיותר ועדות ערר בצפון.
דוד רוטנברג: הערערים נמצאים בעיכוב כי אין לנו אפשרות לדון בהם.
דוד רוטנברג: מי שצריך להקים את ועדת הערר הוא שר המשפטים.
דוד רוטנברג: שר המשפטים הנוכחי פנה בכתב לשר האוצר ולשר הביטחון כדי שימליצו על המועמדים מטעמם ואכן הם עשו זאת.
דוד רוטנברג: כל הנושא של השמאויות, נושא שהזכירו נציגי עמותת ידיד, אנחנו מתגמשים מעבר לחוק.
דוד רוטנברג: הערערים הם לא טיפולנו, כך שאנחנו לא יכולים לפנות בשם ועדת ערר שלא קיימת.
דוד רוטנברג: לגבי כל שאר הנושאים, השמאויות או דברים שאמורים להימסר לניזוק, אלה מסמכים פנימיים, יש דיון אתו, כל שמאי, במידה שיש מחלוקת, אפשר לגשת עם השמאי ולבדוק שוב את השמאות שלו.
דוד רוטנברג: הכול ניתן לדיון חדש, כמובן שהכול בגבולות הסביר וגם בית המשפט העליון מסכים אתנו.
בתיה כרמון: התלונות העיקריות שקיבלנו בזמן המלחמה ואחרי המלחמה הן בדרך כלל תלונות על תפקוד של ראשי הרשויות ובעלי התפקידים ברשויות.
בתיה כרמון: התלונות היו על אנשי רשויות וראשי רשויות שקיבלו תקציבים והשתמשו בזה לצרכים אחרים, ולציוד שהתקבל והם העבירו למקורבים.
בתיה כרמון: אלה דברים שקשה מאוד לטפל בהם במסגרות האלה כי זה דורש בדיקות וחקירות שגם למשרד הפנים קשה לעשות אותן.
בתיה כרמון: יש הרבה תלונות על אנשים שעזבו ולא תפקדו, ואיך זה שהיום, למרות שהם התנהגו בצורה הזאת והזאת, נותנים להם תפקידים כאלה וכאלה.
בתיה כרמון: אלה דברים שהציבור יצטרך לשפוט אותם כשיגיע מועד הבחירות הבאות.
בתיה כרמון: בדברים שהם פליליים ובעייתיים יותר, יש כבר כאלה שנתנו את הדין והוגשו כתבי אישום.
בתיה כרמון: נושא של תקציבים או דברים מסוג הזה, זה לא קשור אלי אלא זה ברמה של שרים וברמה של מנכ"לים.
סופה לנדבר: מה עשיתם עם מועד 106 כאשר בחלק מהמקומות בכלל לא פעל?
בתיה כרמון: אני לא יודעת אם הנושא הזה הוא באחריות של משרד הפנים.
בתיה כרמון: שוב, זה נושא של אחריות של ראשי הרשויות.
סופה לנדבר: תחזרי למשרד ותיתנו לנו תשובה שאומרת איזה לקחים הפקתם.
בתיה כרמון: אני זוכרת את הישיבה הקודמת שדיברנו על זה, בה העליתי רעיון שבאמת צריך להיות בקשר עם הגופים שעוסקים מבחינה טכנית, איכשהו לנתב את הנושא הזה של פניות טלפוניות למוקדים ארציים שלא חייבים לשבת דווקא במועצה.
יחיאל קופרשטיין: זה לא יכול להיות כי מה תעשי כאשר כל המדינה תהיה מותקפת, והדבר השני הוא שהם צריכים לתת תשובה לגבי העיר.
יחיאל קופרשטיין: הם צריכים לתת תשובה עירונית.
בתיה כרמון: בפעם הקודמת דיברנו על הרבה מספרי טלפון שאנשים לא יודעים בדיוק לאן לפנות.
בתיה כרמון: אמרנו שהמספרים יהיו מספרים אחידים.
יחיאל קופרשטיין: יש את 106, יש את מוקד פיקוד העורף, יש את המשטרה וזה מספיק ולא צריך יותר מזה.
סופה לנדבר: תלמדו את זה ותאמרו לנו מה אתם עושים עם זה.
שלומית מור: אנחנו למדנו כמה לקחים כאשר למשל בנושא המקלטים הציבוריים, אתה ודאי יודע שיונה יהב נתן הוראה לכל התושבים לא לרדת למקלטים הציבוריים.
שלומית מור: הוא הודיע את זה גם בטלוויזיה וברדיו ואמר לא לרדת למקלטים הציבוריים.
שלומית מור: אנחנו הולכים על נושא של בניית ממ"דים כאשר בכל אזורי עדיפות לאומית א' ו-ב', מי שהולך לבנות ממ"ד, אנחנו נותנים לו מענק של 13 אלף שקלים.
שלומית מור: נכון שזה לא מספיק, אבל אנחנו בעד זה.
יחיאל קופרשטיין: אני מציע לכם לפרסם את זה.
סופה לנדבר: משרד השיכון נותן היום כספים כדי לבנות ממ"ד.
שלומית מור: באזורי עדיפות לאומית א' ו-ב', מי שמבקש לבנות ממ"ד, אנחנו נותנים לחו 13 אלף שקלים מענק.
סופה לנדבר: הכסף שאתם נותנים מספיק לבנות ממ"ד?
שלומית מור: לא.
שלומית מור: ממ"ד עולה 12 אלף דולר.
שלומית מור: עשינו עוד דבר אחד וגם אותו כדאי שהציבור ידע, שבעצם אנחנו נותנים גם מסלול ירוק לבנות את הממ"ד.
שלומית מור: אם קודם ביקשת מהעירייה לבנות ממ"ד והיא העמידה קשיים, היום אנחנו אומרים שאנחנו הולכים למסלול ירוק.
שלומית מור: הבקשה לא צריכה לעבור את כל הוועדות אלא היא הולכת במסלול ירוק כדי שאפשר יהיה לבנות את הממ"ד בשטח של שמונה מטרים.
סופה לנדבר: קיבלנו לא מעט פניות בנושא.
סופה לנדבר: אני מציינת שאני אקדיש לנושא הזה ישיבה נפרדת.
עידו נחום: אני מדבר על מה שקורה אחרי המלחמה.
עידו נחום: אנחנו מטפלים יותר בצד החברתי ופחות בצד הכלכלי של התושבים.
עידו נחום: קיבלנו תוספת תקציב של 42 מיליון שקלים עבור טיפול פוסט-טראומתי באוטיסטים ובנכים, הקמנו מרכזי חוסן קהילתיים, הקמנו תחנות ייעוץ למשפחה כי יש הרבה מאוד בעיות במשפחה כתוצאה מהמלחמה.
סופה לנדבר: אתם גם נותנים פסיכולוגים?
עידו נחום: לא פסיכולוגים אלא זה יותר טיפול של עובדים סוציאליים.
עידו נחום: פסיכולוגים שייכים למשרד החינוך, אבל במרכזי החוסן שלנו גם נותנים טיפולים קבוצתיים בעיקר.
עידו נחום: מיד אחרי המלחמה הוצאנו לנופשונים אנשים עם פיגור שכלי, טיפלנו במסגרות חוץ-ביתיות, פיתחנו צוותי חוסן וחירום בישובים ועשינו הרבה מאוד פעולה של הפקת לקחים כדי להיות מוכנים – ואני מקווה שלא נצטרך – למלחמה הבאה.
סופה לנדבר: מה אנחנו עושים עם אדם שצריך לקבל טיפול פסיכולוגי?
סופה לנדבר: צריך לפנות למשרד החינוך?
עידו נחום: כן.
מירב גלבוע: יש עמותות שמטפלות בזה.
סופה לנדבר: אני לא רוצה עמותות אלא אני רוצה את המדינה.
סופה לנדבר: אני לא רוצה עמותות ואנשים פילנטרופיים כמו גאידמאק.
מירב גלבוע: אני יכולה להשאיר מספר טלפון.
מירב גלבוע: יש מחלקה, יש פסיכיאטרים ושם נעשה פרויקט מאוד יפה בטיפול בנפגעי פוסט-טראומה ונפגעי טראומה.
מירב גלבוע: מפנים לטיפול של בין שש לשמונה מפגעים וכאשר יש איזושהי בעיה מגיעים לביטוח לאומי.
מירב גלבוע: האדם שמגיע למקום לא צריך לשלם.
עידו נחום: אפשר לגשת דרך הלשכות לשירותים חברתיים.
סופה לנדבר: איך קורה שאדם שצריך לקבל טיפול, לא מקבל אותו?
מירב גלבוע: מדובר בטיפול ראשוני.
מירב גלבוע: זה לא טיפול מתמשך אלא זה בין שישה לשמונה מפגשים שמהווים טיפול ראשוני.
קריאה: אני קיבלתי 10 מפגשים ובזה זה הסתיים למרות שאני זקוק לעוד.
סופה לנדבר: אני חושבת שעם כל הכבוד, אנחנו נמשיך במדיניות העוקבת אחרי הפקת הלקחים.
סופה לנדבר: היום הייתי נדיבה מאוד והייתי מסוגלת לחלק מחמאות, אבל עד גבול מסוים.
סופה לנדבר: אני חושבת ש-10 חודשים זה זמן מספיק כדי לטפל באנשים.
סופה לנדבר: אני אעקוב אחרי ביטוח לאומי ואני רוצה לקבל תשובות ברורות לכל מקרה של אדם שהגיע היום וגם לגבי אלו שלא היו מסוגלים להגיע.
סופה לנדבר: בתיה, אני מבקשת לתת לנו תשובה לגבי מוקד 106.
סופה לנדבר: נתנו כאן טלפונים ארציים ואני חושבת שמוקד צריך לפעול ולעבוד כמו שצריך.
סופה לנדבר: חבל לי שהייתם צריכים להגיע לכאן וחבל לי מאוד שהייתם צריכים לפנות לעורך-דין.
סופה לנדבר: מצאנו בביטוח לאומי אוזן קשבת ואני מאמינה בהם שהם יטפלו במקרים.
סופה לנדבר: אנחנו נודיע לציבור שהוא יכול לפנות אלינו.
סופה לנדבר: אני לא רוצה שנהיה מי שקושר את הציבור עם המשרדים השונים, אבל יחד עם זאת, אם אנשים לא מצאו אוזן קשבת במשרדים השונים, הם יפנו אלינו.
סופה לנדבר: לא יכול להיות שאחרי מלחמה כל כך קשה ופגיעות כל כך קשות, לא למדנו שום דבר ולא הפקנו את הלקחים.
סופה לנדבר: אני מבקשת לטפל בציבור עם אוזן קשבת, ואם יש חוקים, אנחנו אלה שמחוקקים אותם ואנחנו גם יכולים לשנות אותם.
סופה לנדבר: אנחנו צריכים לדעת שהיום המלחמה הייתה בצפון, מחר חלילה וחס היא יכולה להיות בכל מקום במדינת ישראל, ואנחנו צריכים ללמוד שעם ישראל לא צריך לקבל סיוע מהעמותות ולא צריך לקבל סיוע מגאידמק ואחרים.
סופה לנדבר: תודה להם על העזרה שנתנו ועל העזרה שהם ממשיכים לתת, אבל יחד עם זאת אנחנו עם, אנחנו מדינה ואנחנו חייבים לתת את הטיפול לבד ללא עזרה וסיוע.
סופה לנדבר: אני אסירת תודה לכם על שבאתם וכאמור, אני אעקוב מקרוב אחרי פעולות המשרדים השונים.
סופה לנדבר: לגבי בניית הממ"דים אנחנו נקיים ישיבה נפרדת.
סופה לנדבר: לכם אני מאחלת לחזור לחיים.
סופה לנדבר: אני פותחת את ישיבת הוועדה המיוחדת לפניות הציבור.
סופה לנדבר: נושא הישיבה שלנו היום הוא פניות ציבור של ניצולי שואה במצוקה.
סופה לנדבר: קיבלנו לא מעט פניות של ניצולי שואה וזאת עוד בטרם התפרסמו מאמרים וכתבות בטלוויזיה וברדיו על ניצולי השואה.
סופה לנדבר: אנחנו עסקנו בנושא הזה ואנחנו ממשיכים לעסוק בו.
סופה לנדבר: הנושא הוא כואב, הוא בליבנו ואנחנו מרגישים שמחובתנו לעשות הכול כדי שניצולי השואה במדינת ישראל, אלו שלא מקבלים הטבות או לא מקבלים רנטה מגרמניה או לא הגישו תביעות לוועדות השונות, יהיו מסוגלים לחיות כאן בכבוד.
סופה לנדבר: אני מבקשת להציג את הנושא.
סופה לנדבר: בארץ חיים 250 אלף ניצולי שואה, מתוכם 75 אלף ניצולי שואה מהמחנות ומהגטאות.
סופה לנדבר: 175 אלף עלו לכאן במהלך מלחמת העולם השנייה.
סופה לנדבר: 40 אלף מקבלים פיצויים מלשכת השיקום לנכים, 26 אלף מקבלים פיצוי מטעם ועדת התביעות, 20 אלף מקבלים פיצוי מממשלת גרמניה, וכ-10,000 מקבלים פיצוי ממדינות אחרות.
סופה לנדבר: יוצא שבסך הכול 85 אלף ניצולי שואה מקבלים רנטה חודשית.
סופה לנדבר: 155 אלף אינם מקבלים רנטה חודשית.
סופה לנדבר: זאת אומרת, העלייה האחרונה שהגיעה למדינת ישראל, אלה אנשים שלא מקבלים מענקים.
סופה לנדבר: יכול להיות שהם קיבלו מענק חד-פעמי אבל היום הם חיים מקצבת זקנה שהם מקבלים מביטוח לאומי.
קריאה: הם לא קיבלו מענק חד-פעמי.
סופה לנדבר: אם תקשיבו לדבריי, תבינו שאני אומרת דברים שנבדקו על-ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
סופה לנדבר: היום, אחרי גל של כתבות לקראת יום השואה ותחקירים שנעשו, אנחנו יודעים שבמדינת ישראל חיים 155 אלף ניצולי שואה והם חיים רק מקצבת זקנה.
סופה לנדבר: כלומר, הם לא מקבלים רנטה והם לא מקבלים כסף מגרמניה, יכול להיות שחלק מהם קיבל מענק חד-פעמי אבל האנשים האלו חיים מקצבת זקנה וכמובן שהיום קצבת זקנה לא מהווה סכום גדול כך שלאנשים האלה חסר כסף למחייה.
סופה לנדבר: לכן האנשים האלה מוגדרים במדינת ישראל כאנשים עניים.
סופה לנדבר: אני חושבת שזה כתם רציני מאוד על מצפונה של מדינת ישראל וזאת בושה למדינה שהאנשים האלה, שבגללם קיימת המדינה, חיים היום כעניים כאן.
סופה לנדבר: ראיתי את העמותות מחלקות את המזון ואני יודעת שגם חברי כנסת אחרים השתתפו בזה.
סופה לנדבר: ראיתי קהל רב בירושלים, באשדוד, בראשון-לציון ובכל המקומות ובתוכם את ניצולי השואה, אלה שהיו מסוגלים להגיע כי חלק לא יכולים להגיע והארגונים מביאים לביתם חבילות מזון.
סופה לנדבר: ראיתי את הבושה הזאת ואני אומרת שאכן זו בושה למדינת ישראל ושואלת איך אנחנו יכולים להסתכל בעיני האנשים האלה.
סופה לנדבר: היום אנחנו נדבר על מה שניתן לעשות.
סופה לנדבר: אני יודעת שגם חברי הכנסת שנמצאים כאן עושים לא מעט כדי שהאנשים האלה יהיו מעל קו העוני ושיחיו בכבוד.
סופה לנדבר: אני רוצה שחברי הכנסת יאמרו את דבריהם, לאחר מכן אני אוסיף ולאחר מכן נשמע את ניצולי השואה ונציגי הארגונים שיאמרו לנו מה הקשיים הכי גדולים, מה ניתן לעשות ומה אתם מצפים שאנחנו נעשה כחברי כנסת כדי שנשפר קצת את המצב.
סופה לנדבר: יחד עם משרד השיכון עברנו תהליך כאשר בתחילת הקדנציה פנינו למשרד השיכון שם הייתה בעיה כאשר הרנטה נחשבה להכנסה נוספת ותודה על ההבנה ותודה על כך שקיבלתם את הפנייה שלנו.
סופה לנדבר: אני יודעת שגם ועדות אחרות פנו, אבל אנחנו אלה שהרמנו והעלינו את הנושא הזה ותודה שהתחשבתם והחלטתם שרנטה לא מהווה הכנסה נוספת אלא פיצוי שגרמניה נותנת עבור מה שעברו האנשים האלה בחייהם.
סופה לנדבר: אני מודה לכם על כך שהתחשבתם במצבם של האנשים האלה כך שיותר משמונה אחוזים שמקבלים קצבת זקנה, הם לא משלמים עבור השתתפות בשכירות.
קולט אביטל: אני מאוד מאוד אסירת תודה לך על זה שכינסת את הישיבה הזאת ושגם זימנת אותנו, את כל מי שפועל בתחום הזה בכנסת.
קולט אביטל: אנחנו יותר מאשר שמחים, ואני חושבת שכל המאמצים המשותפים של הוועדה הזאת, של העמותה, של השדולה, של החקיקה, כל זה בעצם נועד למטרה אחת.
קולט אביטל: יש פה ציבור של אנשים שהגיעו לארץ ושבעצם ממדינת ישראל, לפי החוק, הם לא זכאים לקבל כלום.
קולט אביטל: חלקם, ולא רק אלה שהגיעו בעלייה האחרונה, אלא כל מי שהגיע לכאן אחרי שנת 1953, לא מקבל שום דבר ממדינת ישראל וכך נוצר עיוות וכך קרה שיש אנשים שמקבלים סכום כזה, יש אנשים שמקבלים סכום אחר, אבל יש אנשים שלא מקבלים כלום.
קולט אביטל: בנוסף לזה קרו עוד כל מיני דברים שגורמים לזה שאלה שמקבלים את הרנטה ישר מגרמניה, מקבלים יותר כסף מאשר נותנת מדינת ישראל, למרות שגם מדינת ישראל קיבלה את הכסף הזה מגרמניה עבור ניצולי השואה.
קולט אביטל: כפי שאת יודעת, ואת אפילו הקדמת אותי בכנסת, כבר עשרים שנה מנסים כאן לשנות חוקים.
קולט אביטל: גם כשהצלחנו לשנות חוקים, בא האוצר ובחוק ההסדרים זרק את החוקים החוצה.
קולט אביטל: אנחנו קיווינו שכאשר הירשזון התמנה שר האוצר, כיוון שהיה המחוקק העיקרי שבאמת רץ עם זה, הוא יעזור לנו להעביר חוקים וישבנו כאן כמה חברי כנסת ומחמישים הצעות חוק עשינו סדרי עדיפויות כדי לפחות להתחיל משהו.
קולט אביטל: קרה מה שקרה ובעצם בזמן כהונתו של הירשזון הדברים לא קודמו.
קולט אביטל: כמה תת-ועדה בוועדת הכספים כאשר ליצמן היה יושב-ראש הוועדה ובראש תת-הוועדה הזאת עומד חיים אורון ואתו ובעזרתו הצלחנו לדחוף שני חוקים.
קולט אביטל: לכן מה שאני רוצה לומר לך ולומר לכל אלה שנמצאים כאן שקמה צעקה ציבורית של הרבה מאוד אנשים, כולל אלה שיושבים בחדר הזה, ולכן אחרי הצעקה הציבורית ישבה הממשלה והטילה על השר הרצוג לעשות רביזיה כוללת ולנסות לבוא לממשלה עם קונספציה חדשה.
קולט אביטל: מחר בבוקר תהיינה המלצות של הוועדה הזאת ומחר תתקיים ישיבה מסכמת של הצוות הבין-משרדי כאשר הכוונה הייתה לשנות גישה ולנסות קודם כל לקבל את כל הנתונים ולהציע לממשלה גישה אחרת חדשה שתהיה יותר שוויונית.
קולט אביטל: דיברתי פעמיים עם ראש-הממשלה והוא אמר לי שכיוון שהוא עכשיו גם שר האוצר, הוא רוצה לאשר את הדברים האלה.
קולט אביטל: אני עוד לא ראיתי תוצאות, אבל נראה מחר בבוקר מה יהיו המסקנות של הוועדה.
נתן לבון: האוצר מתנגד.
קולט אביטל: תמיד הוא התנגד.
קולט אביטל: האוצר תמיד התנגד לכל כסף שצריך לצאת מאוצר המדינה, ואת זה אנחנו יודעים.
קולט אביטל: השאלה איזה כוחות פוליטיים אנחנו יכולים להפעיל ומה נצליח לעשות כדי שהשינוי הזה שהשר הרצוג יציג בפני הממשלה יתקבל.
קולט אביטל: במקביל 45 חברי כנסת חתמנו על הצעת חוק שעושה בדיוק מה שאני מקווה שתהיה גם המסקנה של השר הרצוג ושאומרת שכל ניצול שואה בארץ שהכנסתו עד 4,000 שקלים לחודש, יקבל באופן שווה 2,000 שקלים לחודש רנטה לכל החיים.
קולט אביטל: זו הצעת החוק.
קולט אביטל: את מבינה כבר שהאוצר לא יהיה מאוד שמח בהצעת החוק הזאת, אבל – וכאן יש לי תשובה לנתן לבון – אני חושבת שאם אנחנו כבר כמעט 50 חברי כנסת שחתומים על זה, גם אם האוצר יסרב, אני בטוחה שיהיו לפחות 100 חברי כנסת שיעבירו את הצעת החוק הזאת.
קולט אביטל: אני רוצה לקוות שכולנו נעבוד גם כדי לעזור בחקיקה שאת מציעה.
קולט אביטל: החקיקה הזאת, אולי יש לה פחות סיכוי אבל היא נותנת טיפה יותר כי אנחנו רוצים שתהיה לכולם רנטה בסכום של לפחות 2,000 שקלים לחודש.
מרינה סולודקין: תודה ליושבת-ראש הוועדה על שאנחנו יושבים ודנים בנושא ועושים זאת עוד לפני מסקנות ועדת השרים וראש-הממשלה כי את הפרוטוקול של הישיבה נוכל לשלוח אליהם.
מרינה סולודקין: בעשר השנים האחרונות אני, חברת הכנסת לנדבר, חברת הכנסת קולט, חבר הכנסת הלפרט – אולי שישה-שבעה חברי כנסת ולא יותר – עסקנו בניצולי השואה, בדור המלחמה, בוותיקי מלחמת העולם השנייה.
מרינה סולודקין: כבר עשר שנים אנחנו אומרים שהמדינה חייבת לאנשים שנלחמו בצבא בעלות הברית, רוסיה, ארצות-הברית, בריטניה ואחרים, וגם יש לחשוב על ניצולי השואה.
מרינה סולודקין: רוב הזמן נלחמנו נגד מיסוי – לא על עזרה – שזה פסול, בושה ואנטי מוסרי כי מדובר בכסף שהגיע מגרמניה.
מרינה סולודקין: לקח עשר שנים להגיע לקריאה ראשונה והגענו לזה ב-9 במאי.
מרינה סולודקין: אני יכולה לומר לך שהשר הרצוג נכשל כשהיה בתפקיד ולא ביטל כמו שעשה השר שטרית, ואני מודה לו, את תשלום שמונת האחוזים של מיסוי בדיור הציבורי.
מרינה סולודקין: אני מאוד מקווה שהוא מבין את הטעות שלו.
מרינה סולודקין: אנחנו לא נשכח כי כבן להוריו וכיוצא עדתו, הוא היה צריך להיות כאן ראשון - ולא אנחנו חברי הכנסת העולים - להילחם עבור הזכויות של דור המלחמה.
מרינה סולודקין: אנחנו עכשיו יושבים כאן ודנים לא רק על נושא ניצולי השואה, נושא בו אנחנו פועלים הרבה ובזמן האחרון, אודות ליורי שטרן זיכרונו לברכה, יש הצלחה, אלא יש לנו עניין אחר.
מרינה סולודקין: אמרת שיש אנשים שקיבלו מענק חד-פעמי והמצב של האנשים האלה בכי רע.
מרינה סולודקין: כאן אנחנו צריכים להציע את ההצעות שלנו ולומר שלפי ההגדרה של ועידת התביעות גם הם ניצולי שואה, אלה שברחו בזמן המלחמה ממערב למזרח.
מרינה סולודקין: יש כמה דרכים לעשות זאת ואנחנו צריכים לשבת עם האנשים שעכשיו חורצים את גורלם של האנשים האלה ולראות איך אנחנו יכולים לעזור כאן.
מרינה סולודקין: מדובר גם בדיור הציבורי.
מרינה סולודקין: במסגרת המאבק הכולל בעוני במדינת ישראל, אני חושבת שאנחנו צריכים להיות צד למה שמחליטים עכשיו במשרד ראש-הממשלה ובוועדה הבין-משרדית בראשותו של השר הרצוג.
שמואל הלפרט: כבוד היושבת-ראש, אני רוצה להצטרף לברכות ליושבת-ראש הוועדה, לחברת הכנסת סופה לנדבר, שעוסקת כל הזמן, מאז היא נכנסה לכנסת, בנושא ניצולי השואה.
שמואל הלפרט: אני לא אחדש לכם שום דבר אם אומר לכם שנעשה עוול גדול מאוד לניצולי השואה במשך שישים שנה.
שמואל הלפרט: כולנו יודעים את תרומתם המכרעת בהקמת המדינה – וכולנו יודעים שלקחו את ניצולי השואה ישר מהאוניות והביאו אותם לשדה הקרב ללא כל הכשרה ואימונים כאשר חלק גדול לצערנו הרב נפל במלחמת העצמאות – כאשר הטיעון הגדול ביותר של מדינת ישראל, של אלה שרצו להקים את מדינת ישראל, היה השואה וניצולי השואה שיקימו עבורם מולדת.
שמואל הלפרט: משום מה כאן במדינת ישראל הם לא זכו ביחס שהיו צריכים לקבל, למרות שגם אם היו נותנים להם סכומים הרבה יותר גדולים מאלו שקיבלו, המדינה לא הייתה עושה להם שום טובה.
שמואל הלפרט: אמרתי במליאת הכנסת לשר האוצר הקודם ביבי נתניהו ואמרתי זאת גם להירשזון.
שמואל הלפרט: מדינת ישראל קיבלה בעת הקמת המדינה מיליארדי דולרים לטובת ניצולי השואה והיא התחייבה שהיא תדאג לקיומם ולפיצוי מתאים למשך כל שנות חייהם, אבל בפועל הדבר הזה לא נעשה ואלה שקיבלו מממשלת גרמניה קיבלו פי שתיים או פי שלוש מאלה שקיבלו ממדינת ישראל ישירות.
שמואל הלפרט: בתקופה האחרונה יש לי רושם שבכל זאת יש איזה שינוי בחשיבה של ראש-הממשלה ושל ראשי המדינה וסוף סוף הגיעו למסקנה שנעשה עוול גדול שצריך לתקן אותו.
שמואל הלפרט: מי שהשתתף בשבוע שעבר בדיון, שמע את הדברים של ראש-הממשלה ושל יושב-ראש האופוזיציה, את ההכאה על חטא בגין ההתנהגות כלפי ניצולי השואה, יש לי הרושם שבכל-זאת חל איזשהו שינוי בכיוון המחשבה.
שמואל הלפרט: אני חייב לומר שהשר יצחק הרצוג, נפגשתי אתו היום בישיבה אחרת בנושאים אחרים, הזכיר את הנושא של ניצולי השואה ואמר שהוא מטפל ורוצה לקדם.
שמואל הלפרט: אני אכן בטוח שהוא ינסה לקדם את הנושא, אבל כמובן כמה האוצר יאפשר לו.
קולט אביטל: זאת החלטת ממשלה.
שמואל הלפרט: התקבלו כמה חוקים לטובת ניצולי השואה אבל הם מעטים מאוד ומאוחר מאוד.
שמואל הלפרט: הם מגיעים 62 שנים אחרי השואה.
שמואל הלפרט: יכול להיות שאצל אנשים מסוימים יש כוונה למשוך את העניין עוד שנה, עוד שנתיים ובינתיים לצערנו הרב מספר הניצולים מתמעט ולא יהיה למי לתת.
שמואל הלפרט: מה שחשוב הוא שאנחנו לא נרפה מהלחץ הזה כי הוכח שהלחץ הזה עוזר.
שמואל הלפרט: דיברה כאן חברת הכנסת קולט אביטל על הכנסת שהגישה בשם 50 חברי כנסת.
שמואל הלפרט: הדרישה שלנו מהממשלה צריכה להיות אחת ויחידה.
שמואל הלפרט: לא צריכים להיות 40-50 חוקים כי כל אחד מאתנו יודע כמה זמן לוקח לחוקק את החוק.
שמואל הלפרט: לכן הצעת החוק הזאת היא טובה והצעת החוק צריכה לומר שצריך לאפשר לכל ניצול שואה בלי יוצא מן הכלל שיוכל לסיים את חייו בצורה מכובדת.
שמואל הלפרט: צריך להיות חוק אחד ויחידי ועליו אנחנו צריכים לרכז את כל המאמצים, לא להרפות מזה ולא לתת למומנטום הזה שנוצר בממשלה שהוא יחלוף.
שמואל הלפרט: אנחנו חייבים לעשות הכול כדי שניצולי השואה שברוך השם חיים אתנו יוכלו לסיים את חייהם בצורה מכובדת.
קולט אביטל: רציתי להוסיף משהו שלא אמרתי קודם.
קולט אביטל: החוק הזה זוכה לתמיכה מאוד גדולה של כל אמצעי התקשורת והולך להיות קמפיין תקשורתי עליו.
קולט אביטל: תהיה תוכנית טלוויזיה חדשה של העיתונאית אורלי פדרבוש שעשתה את הסרט שעמדנו להקרין היום בכנסת, אבל דחינו את הקרנתו כי לא היו מספיק אנשים.
קולט אביטל: פעם בשבוע תהיה תוכנית בערוץ השני שתדבר על הנושא הזה ותעשה קמפיין ציבורי.
מרינה סולודקין: פתחתי תיק בבית המשפט בתל-אביב, משפט ניצולי השואה נגד ועידת התביעות.
מרינה סולודקין: אחרי חמש שנים של סחבת, של גניבת המסמכים בבית המשפט, כאשר כל שנה התמנה שופט חדש וכולי, רק לאחר פנייה שלי התחלנו לשבת בישיבות בית המשפט ואנחנו עושים זאת כמה פעמים במשך השבוע.
מרינה סולודקין: זה אחרי חמש שנים של סחבת כאשר במהלך התקופה נפטרו מאות אנשים.
סופה לנדבר: אני חושבת שמה שהוצג בכתבה בפני אזרחי ישראל על העוני שקיים בקרב ניצולי השואה, אנחנו ואתם ידענו על כך.
סופה לנדבר: אנחנו, אלה שמחוקקים ונלחמנו עבור חקיקה צודקת.
סופה לנדבר: אני צריכה לומר – ומרינה הזכירה את חבר הכנסת יורי שטרן – שאני זוכרת שביום האחרון שהוא הגיע לכנסת, באותו יום לקחו אותו לבית-חולים משם הוא לא יצא, ישבנו מול שר האוצר במסדרון, והיו שם ניצולי שואה ונציגי הארגונים, והוא לא היה מסוגל כבר לעמוד על הרגליים, אבל הוא אמר שהוא היה חייב לקום ולהגיע לכאן כדי לעודד אותנו להמשיך בעניין בו הוא התחיל.
סופה לנדבר: אני רוצה לומר שלא רק יורי זיכרונו לברכה נפטר, אלא ניצולי שואה רבים נפטרו במשך הזמן הזה ואני חושבת שאנחנו צריכים לעשות הכול למען הניצולים החיים.
סופה לנדבר: העיתונאים כתבו על העוני שקיים בקרב הציבור הזה וזאת ממש בושה.
סופה לנדבר: אני לא יודעת איך אנחנו כאזרחי מדינת ישראל, כיהודים, יכולים לראות את העוני בקרב האנשים האלה.
סופה לנדבר: המדינה ניצלה את הכספים האלו שהיו צריכים להגיע לאותם אנשים בזכותם מדינת ישראל קיבלה את הכסף והיא קיבלה את הכסף הזה עבור אותם אנשים.
גיתה קויפמן: אני רוצה לומר קודם כל מילה בשם האנשים שלא מדברים עברית.
גיתה קויפמן: תודה ליושבת-ראש הוועדה על שהזמינה אותנו לכאן ונתנה לנו אפשרות גם לשמוע וגם להתבטא.
גיתה קויפמן: ביקשת ממני לתאר את המצב של ניצולי השואה.
גיתה קויפמן: אני חושבת שלפני האנשים שיושבים כאן לא צריך לתאר את מצבם משום שיושבים כאן אנשים מארגונים שונים שהם יום יום נפגשים עם האנשים האלה ויודעים בדיוק את המצב.
גיתה קויפמן: יש שני דברים שהכי חשובים לניצולי השואה אבל מתעלמים מהם במשך כל השנים, במשך 62 שנים, ואני לא אחזור על מה שאתם אמרתם והגדרתם כל כך יפה ונכון.
גיתה קויפמן: הדבר הראשון הוא מצב הדיור של ניצולי השואה הוא הכי גרוע שיכול להיות.
גיתה קויפמן: אנשים גרים בפריפריה, במקומות הכי גרועים, בלי מעלית, וכדוגמה אומר שיש אדם בן 80 שמתגורר בקריית אתא ובזמן המלחמה הוא לא ירד אפילו פעם אחת בזמן האזעקה למקלט כי עד שהוא היה יורד למטה, הוא לא היה יכול לעלות למעלה.
גיתה קויפמן: באותו מקום יש גברת שכן ירדה, אבל היא שברה את היד ואת הרגל.
גיתה קויפמן: אני יכולה לתת לכם את שמות האנשים ומספרי הטלפון שלהם.
גיתה קויפמן: חייבים לתת מענה לדיור של ניצולי השואה משום שאם לא נעשה כך, לא נוכל אחר כך להסתכל לעצמנו בעיניים בגלל מה שקורה.
גיתה קויפמן: הדבר השני הוא מצב הבריאות והתרופות.
גיתה קויפמן: יחד עם יורי שטרן זיכרונו לברכה היינו שותפים לחוק ובחוק היה סעיף של מתן תרופות.
גיתה קויפמן: שר האוצר הבטיח לנו בחגיגיות, אבל כאשר חזרנו להחלטה האחרונה, דווקא הסעיף הכי חשוב והכי משמעותי משום מה נעלם.
גיתה קויפמן: גם אז אמרתי והיום אני חוזרת ואומרת שהחוק הזה הוא אודות ליורי שטרן שבכל-זאת הניח תשתית לעניין, אבל החוק הוא לעג לרש מפני שניתן גם מעט מאוד, גם מאוחר מאוד וגם לא נותן מענה לאוכלוסייה.
גיתה קויפמן: אם כן, אלה שני הנושאים החשובים ביותר.
גיתה קויפמן: רציתי לשאול אותך או לבקש ממך.
גיתה קויפמן: את אמרת שיש 170 אלף אנשים שלא מקבלים פיצויים משום מקום.
סופה לנדבר: כנראה הם קיבלו מענק חד-פעמי.
גיתה קויפמן: אבל אין להם שום הכנסה מלבד הכנסה מביטוח לאומי.
גיתה קויפמן: רציתי לבקש מכם להכניס גם את 26 אלף אנשים שכן מקבלים לפי סעיף 2 מוועידת התביעות כי גם להם אין הכנסה אחרת כלשהי והם מקבלים רק 270 יורו בחודש מוועידת התביעות, וזה לא מדינת ישראל חלילה שדואגת להם.
גיתה קויפמן: אני לא רוצה להגדיר את הסבל שלהם, משום שאי אפשר להגדיר סבל וכולם מסכימים אתי, אבל אם אנחנו דואגים לאנשים עניים ומסכנים, יש 26 אלף אנשים שמקבלים מקרן סעיף 2 והם חייבים להיות כלולים בתוך המספר עליו אתם מדברים.
נח פלוג: ראש-הממשלה הטיל על שני שרים להכין מסמך להחלטת הממשלה ובו ייאמר מה הן הבעיות ומה צריך לעשות כדי לשפר את המצב.
נח פלוג: אני רואה ארבעה דברים בהם צריך לטפל, כאשר הנושא האחד הוא כפי שהציעה חברת הכנסת קולט אביטל.
נח פלוג: יוצאי ברית-המועצות בעשרים השנים האחרונות, זו הקבוצה שלה קודם כל צריך לעזור.
נח פלוג: אנחנו בדקנו יוצאי איזה ארצות מקבלים ביטוח לאומי והשלמת הכנסה וראינו שבין יוצאי גרמניה יש אחוז אחד בלבד, בין יוצאי פולין יש אחוז וחצי, בין יוצאי רומניה יש שני אחוזים, אבל בין יוצאי ברית-המועצות לשעבר יש יותר מ-50 אחוזים כי אלה אנשים שהגיעו ארצה בשנים האחרונות, לעתים הם מבוגרים ולא יכלו כבר לעבוד ולקבל פנסיה.
נח פלוג: לכן הפתרון שהציעה קולט אביטל, כולנו תומכים בו ואני מקווה שזה הדבר הראשון מבחינת העזרה לקבוצה שהיא הכי ענייה והכי חלשה.
נח פלוג: הקבוצה השנייה היא לא קבוצה גדולה כאשר רובם אנשים צעירים וילדים שאחרי המלחמה, אחרי שיצאו ממחנות הריכוז, מהגטאות, מהיערות, כאלה שחזרו מרוסיה ונשארו בגרמניה.
נח פלוג: מדובר בקבוצה המונה כ-3,000 אנשים שבגלל זה שהם ב-1 בינואר 1947 היו בגרמניה, לא קיבלו שום פיצוי לא מהגרמנים ולא מישראל.
נח פלוג: את הקבוצה הזו צריך להשוות לכל אלו שהגיעו עד שנת 1953.
נח פלוג: הם היו ילדים, לא יכלו לברוח מגרמניה, והיום הם מקופחים.
נח פלוג: הקבוצה השלישית היא מה שאנחנו קוראים המעגל הראשון של נפגעי השואה.
נח פלוג: אלה אנשים שהיו בגטאות, במחנות, ביערות עם פסק-דין מוות וכאלה יש קרוב ל-10,000 אנשים שלא מקבלים רנטה לא מגרמניה ולא מישראל.
נח פלוג: על הקבוצה הזו נמנים אנשים מגטו בודפשט שלא מקבלים, אלה אנשים שקיבלו מענק חד-פעמי בהסדר מהגרמנים בסכום של 15 אלף מארק.
נח פלוג: הנושא הרביעי הוא הבעיה שממשלת ישראל חתמה בזמנו עם הגרמנים הסכם ולקחה על עצמה לפצות את אלה שהגיעו עד שנת 1953.
נח פלוג: בית המשפט העליון, השופט חשין, כתב פסק-דין ובו נאמר שממשלת ישראל לקחה את זה על עצמה מבלי לשאול את האנשים.
נח פלוג: היא פשוט לא אפשרה לאנשים לתבוע למרות שהם איבדו את הבריאות, איבדו את הרכוש, איבדו את הכול.
נח פלוג: היא לא אפשרה להם לתבוע מהגרמנים ואותם האנשים – אני הגשתי רשימה השוואתית, כמה מקבלים בארץ וכמה מקבלים מגרמניה – מקבלים בארץ במינימום סכום של 1,040 שקלים ועוד 100 שקלים לכל מיני הטבות, ובגרמניה מקבלים 2,400 שקלים.
קריאה: עוד 1,000 שקלים הטבות.
נח פלוג: לא.
נח פלוג: אני מדבר על הרוב שמקבל 25 אחוזים ו-25 אחוזים מהווים 40 יורו.
קריאה: לרוב אין 25 אחוזים אלא לרוב יש הרבה יותר.
נח פלוג: הממשלה לא עוזרת לניצולים עצמם לתבוע מהגרמנים, למרות שאתם יודעים שהניצולים עצמם, מרכז הארגונים באמצעות ועידת התביעות, השיג 12 מיליארד שקלים מאז אנחנו קיימים ואני מדבר על קרן סעיף 2 וקרן סעיף 1, עבודת כפייה וכולי.
נח פלוג: במקום לעבוד ביחד -בקר המדינה כתב שמרכז הארגונים הוא זרוע של הממשלה לתבוע מהגרמנים - אנחנו לא מקבלים את העזרה ולא מאפשרים לנו לעזור לאנשים.