GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סופה לנדבר: אני זוכרת שגולדה מאיר, כאשר הייתה ראש הממשלה, אמרה שארגוני העולים צריכים לעשות עבודה וולונטארית בגלל שהם מדברים עם אנשים באותה שפה.
סופה לנדבר: האנשים האלה מדברים עם העולים באותה שפה.
סופה לנדבר: תנסה גם אתה לדבר איתם בשפה שהם מבינים ותנסה להבין אותם.
סופה לנדבר: ואני חושבת שהרקונסטרוקציה של הבית הזה יכולה להיות שהם ישבו איתך ויגידו אנחנו צריכים דברים מסוימים ואתה תלך לקראתם.
סופה לנדבר: בנוסף על כך, משרד הקליטה רוצה וחושב שאתם צריכים להיות, כי הרי הבית הזה בנוי עבור העולים ובעד עולים ומטרתו היא לעולים יהיה גג.
סופה לנדבר: אני יכולה לכעוס מאוד, אבל אני חושבת שאתה הבנת את העניין.
סופה לנדבר: הם לא סימנו אותך, הם סימנו את ההתייחסות שיש בעיריית ירושלים כלפי אותם עולים.
סופה לנדבר: עולים יודעים מה הם רוצים, איך הם רוצים ולמה הם רוצים.
סופה לנדבר: ואני מבקשת אותך לחזור הביתה, זאת אומרת לירושלים, לעירייה, ולמסור לראש העיר שאנחנו רואים בחומרה רבה את ההתערבות הגסה בפעילות הבית הזה.
סופה לנדבר: אנחנו רוצים שהכול, כמו שביקשו חברי הכנסת, יחזור לעצמו.
סופה לנדבר: אני מקווה שאתם תמצאו את הדרך המשותפת שתהיה דרך המלך ואני מקווה שבעצם אנחנו לא נצטרך לבקש את הטלת הסנקציות של משרד הקליטה, של הסוכנות, של הג'וינט ושל כל הגורמים.
סופה לנדבר: אנחנו לא רוצים לבקש זאת כי אנחנו אנשים אחראיים.
סופה לנדבר: חבר הכנסת נודלמן ואני, שנינו יושבי ראש ועדות ואנחנו אנשים אחראיים ולכן אני לא רוצה את הסנקציות של משרד הקליטה, הג'וינט וכל הארגונים שיטילו על העירייה.
סופה לנדבר: אילו זה היה קורה עם אחד מבתי הכנסת בעיר ירושלים, אני חושבת שהיו הופכים את ירושלים מהרגליים על הראש.
סופה לנדבר: אני לא רוצה להצטרף לדבריה של חברת הכנסת מרינה סולודקין, על אף שאני מאוד מעריכה אותה.
סופה לנדבר: אני לא רוצה לצאת עם הכרזות.
סופה לנדבר: אני מבקשת ממך לחזור ולדווח לראש העיר על קיום הישיבה היום.
סופה לנדבר: תוך עשרה ימים עד שבועיים, עוד לפני הפגרה, נצטרך להזמין את ראש העיר ואת ארגוני העולים ואז אנחנו נשמע ממנו דין וחשבון שאנחנו מקווים שהוא יהיה לפי רוחנו.
סופה לנדבר: הכרתי אותך רק היום אבל אני רוצה לספר לך - ושזה ירשם לפרוטוקול - שעולים שהתקשרו אלינו ודיברו איתנו נתנו לך שבחים על הוועדה ועל לריסה.
סופה לנדבר: אני מקווה שאתה תמסור לה על כך שהוועדה שלה קיבלה מחמאות רבות מעולים ואני חושבת שזה מאוד חשוב שבראש בית כזה עומד איש או אישה שבעצם מסורה לקליטת עלייה ועושה הכול.
סופה לנדבר: אני מקווה שהבהרתי את מה שאמרו חברי הכנסת.
סופה לנדבר: לסיכום הדברים אני חוזרת ואומרת שתוך שבועיים נקיים ישיבה ונתקשר לראש העיר.
סופה לנדבר: אני מקווה ומאמינה שהחלום יהפוך להיות מציאות ואתם תמשיכו לעבוד כמו שעבדתם בשיתוף פעולה.
סופה לנדבר: כך אנחנו מבקשים ואני מאמינה שזה יצא מהלב ונכנס ללב.
סופה לנדבר: אני מאמינה שאנחנו ניפגש באווירה יותר חמה וננסה למחוק את מה שהיה כדי שבעצם אתם תמשיכו להיות עיר קולטת עלייה, עיר שאוהבת את העולים ומעריכה את מה שהם עושים למען המדינה.
סופה לנדבר: שלום, רבותיי, ועדת פניות הציבור קיבלה פנייה בנושא הרעת התנאים של עובדים עם מוגבלות.
סופה לנדבר: אנחנו רוצים לשמוע את התלונה.
סופה לנדבר: כולנו יודעים שבשנת 1998 חוקק חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
סופה לנדבר: החוק בא לתקן את העוול שנעשה במשך שנים רבות, ולתת את אותן זכויות שיש לכל אדם גם לאנשים עם מוגבלות.
סופה לנדבר: כולנו יודעים שבמדינת ישראל למעלה מ-10% של האוכלוסייה הם נכים.
סופה לנדבר: אני טוענת, שאלו אנשים שסובלים מאפליה, קיפוח מבחינה חברתית וכלכלית בחברה בישראל.
סופה לנדבר: קובי, אני רוצה שתציג לנו את התלונה.
קובי כהן: התלונה שלנו היא תלונה פשוטה וברורה.
קובי כהן: לצערנו יש מגמה שברגע שאנשים בריאים נעשים חולים או נכים, מקום העבודה שלהם מחפש דרך לגרום להם למצוא את עצמם מחוץ למקום העבודה.
קובי כהן: לצערי הרב, ברוב המקרים מדובר באנשים שיש מאחוריהם רקע תעסוקתי ארוך.
קובי כהן: אנו רואים כי משתמשים בנכות שלהם ובליקויים שלהם, כדי להטיל עליהם מגבלות, לפגוע בהם, להשפיל אותם.
קובי כהן: זו תופעה שראויה לגינוי.
קובי כהן: אני חושב שבמדינת ישראל, במיוחד בכנסת, שהיא מקדמת נושא של תעסוקת נכים ורוצה לראות נכים בתעסוקה, המגמה הזאת בדיוק הפוכה למגמה שאנחנו רוצים לראות.
קובי כהן: יש חוק שאמור לתת לנו השוואת תנאים או השלמת תנאים בצורה כזאת שנגיע למצב שאנחנו נתפקד כמו אדם בריא.
קובי כהן: לצורך ההשלמה הזאת אנחנו אמורים לקבל עזרים סעדים והתאמות.
קובי כהן: כל הדברים האלה נועדו ליצור מצב שוויוני, כדי שהאדם המוגבל יוכל לתפקד מבחינת התעסוקה באופן שווה.
קובי כהן: כשאדם פונה למעביד ומבקש התאמה, בדרך כלל יש התנגדות.
קובי כהן: החוק הגדיר בתוך הסעיפים שלו מצב שבו אדם שפונה מעסיק שלו ומבקש התאמה כזאת.
קובי כהן: יש פרק שלם שמדבר על מה אסור למעביד לעשות ברגע שמתבצעת פנייה כזאת.
קובי כהן: אסור לפגוע בו ואסור להפעיל עליו לחצים.
קובי כהן: יש גם סעיף ענישה.
קובי כהן: האם יש כאן מישהו מהנציבות?
עמליה רבינוביץ: הייתה נציגה.
קובי כהן: מי שאמון מבחינת המדינה, היא הנציבות לשוויון אנשים עם מוגבלות של משרד המשפטים.
קובי כהן: הם אמורים לטפל בפניות.
קובי כהן: כאשר אדם פונה לוועדה ואומר שהוא פנה למעביד שלו וביקש שיתאימו לו שירותים והוא התחיל לפעול נגדו, באותו רגע הנציבות צריכה להיכנס לפעולה.
קובי כהן: לצערי הרב, הנציבות עוסקת בדברים אחרים.
קובי כהן: הדברים האחרים לא פחות חשובים, אבל במקרים האלה היא לא מטפלת בכל חומרת הדין.
קובי כהן: יושב כאן אבנר, והוא יכול להיטיב לתאר לנו איך נראית מסכת כזאת של פעולות מרגע שאדם פונה ומבקש התאמה, ומה עובר עליו באותה תקופה.
אבנר בטיסט: אקדים בשני משפטים ואתאר בצורה ישירה את מה שקרה לי.
אבנר בטיסט: בניגוד לנכים כאן, התקרבתי לנושא יותר מאוחר, כי הייתי קודם בריא.
אבנר בטיסט: דווקא את מעמד האישה הכרתי טוב יותר.
אבנר בטיסט: זה היה רחוק ממני, עד שהפכתי לנכה.
אבנר בטיסט: עברתי את מה שעברתי, גיליתי שיש לי מחלה שהולכת ומתגברת, עד שהייתי צריך להיות בכיסא.
אבנר בטיסט: עם כל זה המשכתי לעבוד, נשלחתי למשימות, לחו"ל, וכו'.
אבנר בטיסט: עבדתי כ-20 שעות ביממה, כמו שיודעים לעבוד ברפא"ל.
אבנר בטיסט: הייתי ראש מדור PCB, לפני זה ראש סיסטם, ישבתי בהנהלה בתפקידים ראשיים.
אבנר בטיסט: בשלב מסוים העסק התפרק, ומשכו אותי למרכז החישובים, היחידה שבה התחלתי את דרכי.
אבנר בטיסט: כדי להעלות את הרמה במחשבים הביאו עובדים אקדמאים בפעם הראשונה.
אבנר בטיסט: תחילה היינו שייכים למדינה והכול היה בסדר.
אבנר בטיסט: אני תפקדתי רגיל, שלחו אותי לטמפ' של מינוס 27 ולכל שאר המשימות, למרות שכבר ראו את הנכות שלי.
אבנר בטיסט: בשנת 2000 רפאל עברה ממשרד הביטחון למדינה.
אבנר בטיסט: הייתי 24 שנים עובד מדינה.
אבנר בטיסט: כל עובדי המחקר, הגוף הבסיסי של החוקרים, עבר במכה אחת מעובדי מדינה לעובדי החברה.
אבנר בטיסט: בתהליך הזה נתנו לכל אחד כמה אחוזים נוספים לפנסיה.
אבנר בטיסט: הרופאה שהכירה אותי היטב אמרה לי: מצבך לא הולך להיות טוב יותר, לך שיאשרו לך פנסיה ואז תוכל לקבל עוד 10% לפנסיה.
אבנר בטיסט: אני גרוש, הבת שלי גדולה ואני גר לבד.
אבנר בטיסט: חששתי מהסיפור, והלכתי להתייעץ עם אחד החוקרים הטובים שהיה לנו, שהיום הוא בצב קשה ועומד לפרוש.
אבנר בטיסט: זה גם נכה שהתדרדר.
אבנר בטיסט: שאלתי אותו, מה קורה אם אני נרשם.
אבנר בטיסט: הוא אמר לי שלא אעז להתקרב.
אבנר בטיסט: מאותו רגע שתרשום תעודת נכה, אתה תסומן ומכאן הדרך היא למקום אחד.
אבנר בטיסט: התלבטתי מאוד, אבל מצד שני ידעתי שתוך שנה אני יכול לשכב משותק בבית.
אבנר בטיסט: אני זוכר שממש חמש דקות לפני הסוף, אמרתי: אני עובד 20 שעות, אז לא תהיה בעיה.
אבנר בטיסט: אמשיך לעבוד 20 שעות ולא יוציאו אותי.
אבנר בטיסט: הוא גם הזהיר אותי גם מזה, שאם אני אעבוד פחות שעות האחוזים לא יהיו תקפים.
אבנר בטיסט: באתי לוועדה ואמרתי: אני מבקש שלא תיתנו לי משהו שיפגע בי.
אבנר בטיסט: אני עובד כל יום 15 שעות, ואני מתכוון להמשיך לעבוד 15 שעות.
אבנר בטיסט: אני לא רוצה טובות או כספים, רק שיהיה הביטחון שאם אי פעם אני אעזוב.
אבנר בטיסט: אגב, עד עכשיו לא עזבתי, ואני מחזיר כסף למדינה, כי אני לא מקבל שום דבר מזה שאין לי את הפנסיה.
אבנר בטיסט: הם אמרו לי: אל תדאג.
אבנר בטיסט: גם עיוור יכול לעבוד מלא, אל תדאג.
אבנר בטיסט: נתנו לי 100% ועוד 10%.
אבנר בטיסט: המשכתי לעבוד, והבוסים שלי היו מאושרים.
אבנר בטיסט: המשכתי לעבוד שעות מטורפות.
אבנר בטיסט: בשנת 2002 המחלקה שלי הוציאה אותי למקום בו הטמפרטורה מתחת לאפס, ותוך שבועיים אישרו לי 65 שעות.
אבנר בטיסט: אני הייתי בין אלה שהיו עובדים הכי הרבה שעות ברפאל.
אבנר בטיסט: שבועיים לפני שיצאתי אישרו לי 65 שעות, נסעתי, ייצגתי את רפאל בכנסים.
אבנר בטיסט: אף אחד לא דאג לי בגלל שאני נכה.
אבנר בטיסט: אמרו: הוא יוצא סיירת, הוא יסתדר.
אבנר בטיסט: חזרתי משם, ואז אחרי שלושה חודשים, במאי 2002 הודיעו הודעה תמימה: יש סבב חדרים.
אבנר בטיסט: אני רואה שמהחדר שבו ישבתי בשבע השנים האחרונות רוצים להזיז אותי לקצה המסדרון, הכי רחוק מהמחלקה שלי.
אבנר בטיסט: אמרתי לבוס שלי: אל תיקח את זה אישית, אבל אני לא אוכל לבצע את זה.
אבנר בטיסט: יש לי בעיה של סוגרים, אני הולך לשירותים כל הזמן, ולכן אני לא אוכל לעבור לחדר רחוק יותר.
אבנר בטיסט: ביקשתי, שיעביר אותי לחדר אחר.
אבנר בטיסט: הוא אמר לי לא.
אבנר בטיסט: קראתי לממונה על השכר שיעזור לי.
אבנר בטיסט: לא חשבתי שההנהלה לא תעמוד לצדי.
אבנר בטיסט: אמרו לי: החדר יפה, עם ריהוט.
אבנר בטיסט: אמרתי שזה לא מעניין אותי, אני לא יכול ללכת ולא יכול לעלות מדרגות.
אבנר בטיסט: בזמנו עבדתי 40 שעות.
אבנר בטיסט: הבוס שלי ראה את זה באופן אישי.
אבנר בטיסט: הוא אמר לי: בסדר, נשים לך מקום בפינה של מכונת הקפה, ונגיד לכולם שבגללך אין להם קפה.
אבנר בטיסט: אחרי שבועיים התקשרה הממונה על השכר ואמרה: או שאתה עובר חדר או שלא תהיה ברפאל.
אבנר בטיסט: לא הייתה לי ברירה ונשארתי בהסכם שהי לי.
אבנר בטיסט: הלקוחות שלי ישבו קילומטר משם בקומת קרקע.
אבנר בטיסט: אני רוצה לומר לטובת רפאל, שבזמנו אפילו עשו לי עגלות.
אבנר בטיסט: עבדתי עם החטיבות, ושם בנו מקום לנכים.
אבנר בטיסט: חלק מהזמן הייתי שם, כי המעלית בבניין שהייתי בו הייתה מתקלקלת.
אבנר בטיסט: רשמתי את זה בסיכום, והוא הסכים.
אבנר בטיסט: אחרי שבועיים ראיתי שאני לא יכול, ועברתי סופית לשבת בחדר ההוא.
אבנר בטיסט: מאותו רגע, התחלתי לקבל אזהרות.
אבנר בטיסט: עד אז הייתי עובד עד ארבע בבוקר מול הלקוחות.
אבנר בטיסט: פתאום התחלתי לקבל הודעות: בגלל בריאותך, לא מאשרים לך לעבוד אחרי שעה מסוימת.
אבנר בטיסט: אמרתי שאני לא יכול.
אבנר בטיסט: אני עובד מול בריאים ואם לא ייקחו אותי, ייקחו בריא שיכול לעבוד במקומי.
אבנר בטיסט: אמרתי, שאין לי בעיה לעבוד 40 שעות ביום.
אבנר בטיסט: הפסיקו לי מייד את כל הבונוסים, הפסיקו לי מענקים וקיצצו בשעות הנוספות.
אבנר בטיסט: אני הייתי קצין צה"ל בסיירת, ופתאום מאלצים אותי לפנות לאנשים שישמרו עלי.
אבנר בטיסט: היה קרב שלם בין החטיבה למקום העבודה.
אבנר בטיסט: הם אמרו: נשמור עליו.
אבנר בטיסט: הייתה חליפת מכתבים ורואים עד היום שהיחידה שלי אומרת שעד 20:40 זו עבודה רגילה, אבל לצורך הפרויקט אני אוכל לעבוד איתם עד הבוקר, רק שהם יהיו שם.
אבנר בטיסט: בסופו של דבר כתב לי סגן ראש השטח: כי מעכשיו אני אוכל לעבוד משעה 08:00 עד 20:40.
אבנר בטיסט: אני רגזתי.
אבנר בטיסט: אני יודע מה זה שוויון.
אבנר בטיסט: אמרתי: אני לא מוכן שתהיה עלי מגבלה שאין לאחרים.
אבנר בטיסט: אם תחליטו שכך עובדים ברפאל, אז שכולם ילכו הביתה באותה שעה.
אבנר בטיסט: אני לא מוכן שיגידו לי שבגלל שאני נכה, אני מוגבל.
אבנר בטיסט: אני מוגבל רק בהליכה.
אבנר בטיסט: הם חזרו על זה: זה בגלל הבריאות שלך, צריך לשמור עליך.
אבנר בטיסט: אחרי כחודשיים, בנובמבר, הם הודיעו לי שאני מפסיק לקבל שעות נוספות.
אבנר בטיסט: בנוסף, יש לנו הרבה הסדרים כמו, מכוני כושר ורופא, שמנעו אותם ממני.
אבנר בטיסט: בהרבה מקומות בארץ יש פיטורי נכים.
אבנר בטיסט: כשרוצים לפטר אישה אומרים שזה בגלל צמצומים, אבל לא אומרים את זה בפנים.
אבנר בטיסט: יש חוק.
אבנר בטיסט: יש נציבות, כתוב שאסור לפגוע בנכים, ולמרות זאת כתבו לי שמשום שאני נכה אני לא אוכל להשלים שעות.
שמעון יאיר: האם יש לך את זה בכתב?
אבנר בטיסט: כן.
אבנר בטיסט: הוועד אמר לי: תשמור כל דבר.
אבנר בטיסט: עשיתי את הדבר שצריך לעשות, פניתי מייד לרופאה.
אבנר בטיסט: הרופאה אמרה לי: אין לך מגבלה, אתה יכול לעבוד בכל שעה.
אבנר בטיסט: שלחתי לבוס שלי.
אבנר בטיסט: כתבתי לו, שהוא לא יכול לבוא אלי בטענה על משהו שלא קיים.
אבנר בטיסט: יש מכתבים כל זמן אלי.
אבנר בטיסט: רק מה, לא עשו לי מעבר לזה כלום.
אבנר בטיסט: הסיפור נמשך, ולא הכירו בי בכלל.
אבנר בטיסט: אף שדרשו זאת מהחטיבה, המינוי שלי היה בעל פה.
אבנר בטיסט: ברפאל יש נהלים ברורים איך נותנים מינוי.
אבנר בטיסט: רק ראש שטח יכול לתת מינוי.
אבנר בטיסט: אצלי הכול היה בעל פה.
אבנר בטיסט: מאיפה יודעים שבכלל היה לי מינוי?
אבנר בטיסט: בסוף מישהו כתב שנגמר המינוי.
אבנר בטיסט: ישבתי כל הזמן מול החטיבה, כי היה לי עוד תפקיד של אחראי מול החטיבה.
אבנר בטיסט: סגן ראש החטיבה אמר, כי הבוס שלי לא מכיר בי כאחראי על החטיבה.
אבנר בטיסט: יותר לא הייתי בדיונים.
אבנר בטיסט: נעשו דיונים, ולא קראו לי.
קריאה: איך היה החדר שלך מבחינה טכנית?
אבנר בטיסט: ישבתי בחדר נגיד על יד שירותים.
אבנר בטיסט: אני תכננתי ארכיטקטונית את המקום, ובנו את זה כך לי ולעורכים.
אבנר בטיסט: לבסוף נאמר לי שאסור לי לעבוד, ועבדתי חינם.
אבנר בטיסט: ניסו להתחיל בהלנת שכר, ואמרתי שאני עובד חינם.
אבנר בטיסט: נתנו לי 70 שעות, ושלושים היו על חשבוני.
אבנר בטיסט: אמרתי שבאתי לתרום למדינה.
אבנר בטיסט: ב-2004 אסרו עלי לצאת לחמישה ימי חופשה עם הבת שלי, כי יש עבודה.
אבנר בטיסט: עבדתי עשר שעות, ומיד כשחזרתי מהחופשה קראו לי לוועדת משמעת על זה שנשארתי עשר שעות.
אבנר בטיסט: פניתי לעמותת "בזכות" שפנתה אליהם בשמי.
אבנר בטיסט: במכתב תשובה לעמותת "בזכות" נאמר: השמדנו את מכתבך.
אבנר בטיסט: כל מה ש"בזכות" דרשה, הוא שישבו אתי.
אבנר בטיסט: הייתה ישיבה אחת עם אליעזר שחר, שאני מכבד, ואני קיוויתי שנמשיך לדון אחר כך.
קובי כהן: כמה שנים עברו מאז?
אבנר בטיסט: שנתיים.
אבנר בטיסט: זה היה ב-2004.
אבנר בטיסט: תרצה לייבוביץ' התעצבנה, פנתה שוב לרפאל ושאלה מתי יושבים אתי ומסכמים איתי את הדברים.
אבנר בטיסט: התשובה של מנהל הסגל שם היתה: אנחנו הולכים לדון אתו, וכשנגמור את הטיפול נודיעך דבר.
אבנר בטיסט: היא עדיין מחכה מאוקטובר 2004.
אבנר בטיסט: אני אמרתי: בואו תשמעו אותי.
אבנר בטיסט: אני כתבתי מכתב, והוא דרש שאחזיר אותו כי אם לא הוא יידע איך לטפל בי.
אבנר בטיסט: אני לא החזרתי אותו, ואמרתי אלה הדרישות שלי.
אבנר בטיסט: הוא דרש ממני לבוא כל יום בשעה 09:00, ובמשך שלושה חודשים הגעתי בשעה 09:00.
אבנר בטיסט: הוועדה אמר לי: אל תהיה צודק, תהיה חכם.
אבנר בטיסט: תבוא אתה בזמן.
אבנר בטיסט: באתי בזמן.
אבנר בטיסט: הייתה לי משימה שהייתי צריך לגמור אותה עד דצמבר.
אבנר בטיסט: לא נתנו לי את החומרים, ואף אחד לא דיבר אתי.
אבנר בטיסט: עד 2005 הייתי מוחרם.
אבנר בטיסט: לא נתנו לי טלפון, לא נתנו לי שום דיון בשעות היום.
אבנר בטיסט: כל העבודה שלי הייתה אחרי כן, כי כל החברים היו באים להרצות לי אחרי ההרצאות ברפאל.
אבנר בטיסט: הכי חרה לי שאמרתי להם שיש לי משימה, ועברה חצי שנה ועוד שנה ולבסוף אזל הזמן.
אבנר בטיסט: אין אפילו ישיבה על הנושא.
אבנר בטיסט: עד 2005 היה לנו תת חוזה.
אבנר בטיסט: ידעתי שבדצמבר 2005 ינסו לנצל כמה אנשים שרפאל לא רצתה הם.
אבנר בטיסט: פתאום נזכרו שאני קיים.
אבנר בטיסט: הבוס שלי ביקש שאפרוש, כי המצב הכלכלי של רפאל קשה.
אבנר בטיסט: במשך כל הזמן קיימתי קשר עם חברות.
אבנר בטיסט: חברה אחת דרשה ממני, שאני אבוא להרצות שם.
אבנר בטיסט: המדען הראשי התלהב, כך גם סגן ראש חטיבה.
אבנר בטיסט: על מה אני מרצה?
אבנר בטיסט: על מה שעשיתי ברפאל.
אבנר בטיסט: רפאל לא דאגה, כי כל הזמן פיתחתי עוד.
אבנר בטיסט: אמרו לי: לא.
אבנר בטיסט: המדען הראשי הלך ליחידה שלי, ולא רצו.
אבנר בטיסט: ביקשתי רכב להגיע משדה התעופה, והבוס אמר: לא, לך לאמריקנים שהם יעזרו לך.
אבנר בטיסט: כולם יכולים עד היום לראות את ההרצאה שלי.
אבנר בטיסט: היום גם מדען באיראן יכול להיכנס להקיש את השם ולראות העבודה שנעשתה.
אבנר בטיסט: בינתיים מחקו את השם שלי, והמחלקה שלי העבירה ללא ידיעתי את החומר לחברה אחרת, ורפאל משלמת על זה.
אבנר בטיסט: העבודה הזאת נמצאת ברשת.
אבנר בטיסט: שם כתוב איך צריך לעבוד מבחינת נהלים.
אבנר בטיסט: האמריקנים התלהבו.
סופה לנדבר: האמריקנים כן ורפאל לא.
אבנר בטיסט: אני יושב שם ולוחץ יד למרצה שעשה את החללית הפרטית הראשונה.
אבנר בטיסט: הם פרסמו אותי בכל מקום.
אבנר בטיסט: רואים אותי עם השם והכיתוב רפאל, פתוח לכל העולם.
אבנר בטיסט: כאן הם לא הכירו בזה.
אבנר בטיסט: בסוף 2005 אמרו לי, אנא תפרוש.
אבנר בטיסט: אמרתי לו שיש לי רעיונות איך לתקן כך שהמצב ברפאל יהיה יותר טוב.
אבנר בטיסט: בנוסף, אמרתי שאני עובד קבוע.
אבנר בטיסט: הוא אמר לי שיש לו עובדים אחרים.
אבנר בטיסט: חודש אחרי הוא פנה אלי ואמר: עכשיו אני רוצה שתפרוש, כי לא תרמת כלום בשנים האחרונות.
אבנר בטיסט: איש הוועד שהיה על ידי אמר:
אבנר בטיסט: הוא לא מדבר איתך ארבע שנים ואתה עובד כאן כל יום.
אבנר בטיסט: פנו גם לאנשים שאני עובד איתם ואמרו להם, שאסור להם לדבר אתי.
אבנר בטיסט: אני עניתי להם ואמרתי: אני תרמתי ותורם לרפאל בכל משימה שנתת לי – והוא לא נתן לי בכלל – ועשיתי זאת בחצי מהזמן.
אבנר בטיסט: חיכיתי שהוא ילך למנכ"ל ויגיד לי שהוא לא נתן לי שום עבודה.
אבנר בטיסט: אני עושה גם הרבה עבודות בחטיבה.
אבנר בטיסט: כתבתי לו גם, שהוראה שאיננה חלה על כל עובדי המחקר, אינה בסיס לוועדת משמעת.
אבנר בטיסט: אתה יכול להגיד לי מה שאתה רוצה, אבל אתה צריך להוציא נוהל ברפאל.
אבנר בטיסט: אני אעשה כמו כולם.
אבנר בטיסט: סגן רפאל פעל נכון, ומשך את המכתב בחזרה.
אבנר בטיסט: בשנת 2006 התחיל הקטע הדרמטי.
אבנר בטיסט: בא הבוס שלי ואמר: תעבור אלינו.
אבנר בטיסט: אמרתי לו שזה לא נגיש, שזאת בעיה.
אבנר בטיסט: שם יש מעלית, שאני מכיר 30 שנה ואני יודע שהיא מתקלקלת.
אבנר בטיסט: בכל זאת חשבתי לעבוד שם.
אבנר בטיסט: אמרתי שאני אנסה לעבוד שם למרות המעלית.
אבנר בטיסט: שלושה חודשים פניתי לאחראי וביקשתי שישב אתי, ואני אגיד מה אני צריך.
אבנר בטיסט: אני לא נכה עם כיסא גלגלים, אני צריך מחזיקים בשירותים.
אבנר בטיסט: חיימוביץ שלח לי מפרטים.
אבנר בטיסט: אמרו לי, שהם יודעים טוב ממני.
אבנר בטיסט: הבוס שלי שאל: מה, אתה מהנדס ארכיטקטורה?
אבנר בטיסט: אמרתי לא, אבל בניתי ברפאל עוד דברים לנכים.
אבנר בטיסט: שלושה חודשים לא דיברו אתי, ובסוף אמרו שאעלה.
אבנר בטיסט: עליתי וראיתי שזה לא מה שביקשתי.
אבנר בטיסט: לא יכולתי להשתמש בזה.
אבנר בטיסט: הלכתי לבוס שמתחת לבוס שלי ואמרתי לו: אני רוצה לדעת מה התפקיד ומה האחריות שלי.
אבנר בטיסט: הוא אמר לי: אין לך לא תפקיד ולא אחריות.
אבנר בטיסט: כתבתי לבוס שלי: אני מצטער, אין לי מה לעשות כאן, אתם סתם מעלים אותי.
אבנר בטיסט: השירותים שלכם לא מתאימים, החדר לא מתאים.
אבנר בטיסט: אז התחיל הסיפור השני, ועדת משמעת מס' 2.
אבנר בטיסט: נאמר לי: בגלל מצב בריאותך הורו לך לעבוד עד 06:50 ואתה לא מבצע את זה.
אבנר בטיסט: לא פנו אל הרופא התעסוקתי.
אבנר בטיסט: אמרו לי גם שהרופא ניסה להיפגש איתי, ולא הגעתי לפגישות.
אבנר בטיסט: התפלאתי, כי לא קיבלתי כלום.
אבנר בטיסט: הלכתי לרופא והוא צחק.
אבנר בטיסט: הוא אמר לי שהוא מצטרף לדבריה של הרופאה משנת 2002, שאין לי שום דבר.
אבנר בטיסט: הוא ביקש שיהיה לי דרך ליצור קשר כל זמן, ואמרתי לו שיש לי פלאפון שאני לא זז בלעדיו.
אבנר בטיסט: ביקשתי מכתב, והוא אמר שיש בעיה, כי ביקשו מההנהלה משהו כי רוצים להגביל אותי לשעה 18:50.
אבנר בטיסט: הוא אמר שהוא צריך לכתוב משהו שיתאים להם.
אבנר בטיסט: אני אמרתי לו, שזה לא נראה לי.
אבנר בטיסט: אחרי שלושה שבועות הגיע מכתב ממנו, בו נאמר שאני לא מוגבל בשום שעה אבל רצוי שיהיו על ידי אנשים.
אבנר בטיסט: כך שינו את שעות העבודה ברפאל ואמרו שעובדים רק עד 18:50.
אבנר בטיסט: פניתי אליו והוא אמר לי: כתבתי לך כמו שרצית כי אתה לא מוגבל, אבל ההנהלה רוצה שתהיה הכי בטוח.
אבנר בטיסט: הם לחצו עלי.
אבנר בטיסט: מה אתה רוצה שאני אגיד להם, שאני כרופא מתנגד לזה?
אבנר בטיסט: חיימוביץ אמר לי, זאת בעיה שלכם.
אבנר בטיסט: שישיבו על ידך אנשים כל הזמן.
אבנר בטיסט: אז התחיל הסיפור הכי גרוע שהיה בחיי, כי הוא נוגע לסיכונים.
אבנר בטיסט: התחיל דין ודברים, ודרשו ממני לעלות.
אבנר בטיסט: בינתיים התחילה מלחמה.
אבנר בטיסט: הייתי מצפה ליחס כלשהו, אבל היחיד שהרים טלפון והגיע הוא מר בני אור, שבא עם אשתו הנכה תחת הפגזה.
אבנר בטיסט: התחננתי שלא, כי אני יודע מה זה.
אבנר בטיסט: אני קצין שעבר את כל המלחמות.
אבנר בטיסט: בכל זאת הוא בא, הביא לי מיטה וסידר את זה.
אבנר בטיסט: מה עשו באותו זמן רפאל?
אבנר בטיסט: הודיעו לי שיש לי ועדת משמעת.
אבנר בטיסט: אני רתחתי, פניתי לעורכת הדין ואמרתי לה: אני לא מוכן לנסוע קילומטר ומשהו לוועדת משמעת בבניין אחר, בזמן שיש קטיושות.
אבנר בטיסט: זה טירוף.
אבנר בטיסט: האם אי אפשר לחכות עם הוועדה?
אבנר בטיסט: מה יגידו לי, שאני צריך לבוא כל יום משעה 06:00?
אבנר בטיסט: אני יודע את זה.
אבנר בטיסט: אמרו שדורשים שאעלה לחדר.
אבנר בטיסט: אמרתי שהחדר לא נגיש במלחמה.
אבנר בטיסט: בכל זאת קראו לי לוועדה, לא ויתרו.
אבנר בטיסט: אני היחיד שהופיע לוועדה.
אבנר בטיסט: בני אור סיפר לי, שלא הצליח להתקבל לרפאל, למרות שהוא מדען שהיה יכול לעזור, כי אמרו לו שלא יוכלו לפטר אותו כי הוא נכה.
סופה לנדבר: הם עשו את זה כדי שתפרוש.
אבנר בטיסט: בדיוק.
אבנר בטיסט: ברגע שנגמרה המלחמה הוועדה בוטלה הוועדה.
אבנר בטיסט: לא קראו לי חודש אחרי זה.
אבנר בטיסט: מעולם לא הייתה לי ועדת משמעת ברפאל.
אבנר בטיסט: אלו היו איומים.
אבנר בטיסט: לקחו לי את החדר והטלפון.
אבנר בטיסט: לקחו ממני את כל התמונות של הבת שלי.
אבנר בטיסט: את כל הציוד לקחו ממני.
אבנר בטיסט: סגרו לי את החדר.
אבנר בטיסט: החדר נעול, עם ציוד רפואי שלי.
אבנר בטיסט: פעמיים הזעקתי את אב הבית.
אבנר בטיסט: לקחו לי את החדר, ואמרו לי החדר החדש שלך הוא בקומה 4, כאשר אני מבקש הנגשה.
אבנר בטיסט: היועץ המשפטי של רפאל שנמצא כאן כתב לאורנה לין, שזה נכון שיש שם הפסקות חשמל, ולכן זה דיני נפשות להשאיר את אבנר שם.
אבנר בטיסט: כאשר לא היה לי חדר, לא יכולתי ללכת את המרחקים האלה.
אבנר בטיסט: אגיד לכם איפה אני יושב, כי לא תדעו איפה אני יושב.
אבנר בטיסט: לפני ארבע וחצי שנים לקחו את השלט של הרמ"ד.
אבנר בטיסט: אין לי שלט על החדר.
אבנר בטיסט: אני בחדר בתוך חדר.
אבנר בטיסט: תא הדואר שלי, שעשר שנים קודם ישב במקום למעלה, נמצא עכשיו על הרצפה.
אבנר בטיסט: בשירותים ובחדרים שלי אין מתג חשמל.
אבנר בטיסט: כל יום אני צריך לזחול או לקרוא לעזרה, כדי שלא יכבו את האור.
קובי כהן: מתעללים בך.
נסים מורביה: הפעילו עליו לחץ כדי שילך הביתה.
אבנר בטיסט: נפגשתי עם עוד נכים שעזבו.
אבנר בטיסט: חשבתי שנכי צה"ל מוגנים ברפאל, אבל לא כך.
אבנר בטיסט: נכה צה"ל סיפר לי שגם לו זה קרה.
קובי כהן: זה לא רק אתה.
אבנר בטיסט: אני נפגש עם אדם שסיפר לי, שהוא כמעט יצא פסיכי.
סופה לנדבר: כמה שנים אתה חולה?
אבנר בטיסט: זיהו את המחלה כשהצבא לקח אותי לאימון בשנת 1982.
אבנר בטיסט: המשכתי לעבוד רגיל, אבל סומנתי כשהלכתי לוועדת נכות, וכשהצהרתי שאני לא יכול לעבור לחדר מרוחק.
סופה לנדבר: אנחנו קיבלנו מרפאל תגובה, שאין בסיס לטענות.
אליעזר שחר: אני נמצא כאן במצב קצת לא נוח, מפני שאבנר נמצא עכשיו בתהליך של שימוע ברפאל.
אליעזר שחר: אבנר כתב מכתב ארוך כאורך הגלות, עם הרבה כתבי התייחסות שצריך להתייחס אליהם.
אליעזר שחר: אני חבר בוועדת השימוע, ולכן אני לא יכול להביע עכשיו עמדה, כי אני פוסל עצמי מלדון בשימוע.
נסים מורביה: אז למה באת לפה?
קובי כהן: למה באת?
קובי כהן: יש לרפאל מספיק אנשים.
אבנר בטיסט: אני בכלל לא בשימוע.
אבנר בטיסט: אני כל הזמן פונה ושואל, למה לא קוראים לי לשימוע.
אליעזר שחר: קשה לי לקבוע עובדות עכשיו, בטח לא לפני שבדקתי את כל הטענות.
אליעזר שחר: אני יכול להגיב לצד העובדתי.
אליעזר שחר: נחשפתי לסיפור של אבנר בשנת 2004 בפעם הראשונה, כאשר פנו אלי מכוח אדם של היחידה.
אליעזר שחר: אמרו לי שיש עובד, שהוא חושב שברפאל אפשר להתנהג כאנרכיסט, לבוא מתי שהוא רוצה וללכת מתי שהוא רוצה.
אליעזר שחר: אמרו לי שהוא מגיע בכל יום בין 11:00 ל-13:00, והולך כל יום בין 23:000 ל-24:00 בלילה.
אליעזר שחר: זימנתי פגישה אצל יו"ר הארגון היציג שלהם, שהוא נכה 100%.
אליעזר שחר: אבנר זומן, ונתתי לו להשמיע הדברים.
אליעזר שחר: אמרתי לו דבר כזה: דע לך שאני לא יכול ולא אהיה מוכן להתייחס לכל התלונות שלך עד שלא תעבוד על פי נהלי רפאל ותקיים את הנהלים.
אליעזר שחר: אמרתי לו: אין לך אישור רפואי כלשהו שאומר שאתה יכול להגיע בשעה 11:00 וללכת בשעה 24:00.
אליעזר שחר: ברפאל יש שעות עבודה, אנחנו עובדים בצוותים.
אליעזר שחר: אם אתה רוצה שאתייחס לכל טענה שלך, עליך לעמוד בנהלים ולעבוד על פי שעות עבודה.
אליעזר שחר: בהסכם הקיבוצי של עובדי מחקר יש אפשרות לשעות עבודה גמישות.
אליעזר שחר: אבנר אמר שהוא לא יכול להגיע בשעות הבוקר, מפני שהוא עובד ומסוגל ללכת לישון רק בשעות הקטנות של הלילה.
אבנר בטיסט: אני מבקש לא להביא סיפורים.
אבנר בטיסט: תדבר עליך ולא עלי.
אליעזר שחר: אני מוכן שתעבוד על פי השעות הגמישות בהסכם הקיבוצי, אבל אז אתה צריך להגיע בכל יום בשעה 09:00.
אבנר בטיסט: אז זה לא גמיש.
אליעזר שחר: עד שלא יהיה אישור שהנכות מאפשרת לעבוד אחרת, אני מוכן לאפשר לו, לפנים משורת הדין, שעות עבודה גמישות.
אליעזר שחר: בהסכם כתוב שהגרעין של השעות הגמישות הוא 09:00-15:00.
אליעזר שחר: אדם שמאושר לו לעבוד בשעות עבודה גמישות, חייב להיות בשעות הגרעין לפחות.
אליעזר שחר: כמה חודשים אבנר השתדל להגיע בשעה 09:00, אבל לא תמיד הוא הצליח.
אבנר בטיסט: תזכיר שאז לא נתנו לי שום עבודה עד 17:00.
אליעזר שחר: אני אמרתי לאבנר שבהתאם לאישור רפואי שיש לנו, הוא לא יכול להישאר במתקן לבד ללא עובדים נוספים.
אבנר בטיסט: סליחה, יש לי האישור הזה.
אליעזר שחר: אם יקרה לו משהו, צריך שיהיו עובדים בסביבה.
אליעזר שחר: אמרתי לו שאני יודע שעד 18:50 תמיד יש עובדים במתקן, אבל מעבר לזה לא בטוח שיש עובדים במתקן ולכן אני לא מוכן שהוא יישאר מעבר ל-18:50.
אליעזר שחר: אני לא יכול להתחייב שיהיו עובדים במתקן, ושההוראות האלה תיושמנה.
אליעזר שחר: אבנר לא ביצע זאת.
אליעזר שחר: הפעם השנייה שנקלעתי לטיפול בנושא, הייתה ביום הראשון של המלחמה האחרונה, שבו להזכירם ביום א' נפלו הקטיושות בחיפה ונהרגו 8 איש ברכבת.
אליעזר שחר: נפילת הקטיושה יצרה בהלה גדולה ברפאל.
אליעזר שחר: עובדות שהילדים שלהן היו בגנים בכו, ולא נתנו להן לצאת כי נפלו קטיושות.
אליעזר שחר: עד שעה 13:00 כולם היו במקלטים.
אליעזר שחר: בשעה 16:00 חייבנו את כולם לצאת מהמתקן.
אליעזר שחר: בכל תקופת המלחמה קיצרנו את שעות העבודה לחצי מהעובדים, כדי שלא תהיה התקהלות בסיום יום העבודה.
אליעזר שחר: כשלקחתי את דוח הנוכחות של אתו יום כדי לראות מי העובדים שנשארו אחרי 16:00, ראיתי להפתעתי כי נשארו 4 אנשי ביטחון ואבנר בטיסט עד 23:00 לבד במתקן.
אבנר בטיסט: קשקוש.
שמעון יאיר: גם 4 אנשי ביטחון נשארו.
אליעזר שחר: זה מפעל גדול מאוד.
אליעזר שחר: ביקשתי שיודיעו לאבנר, שאין דבר כזה ושהוא לא יכול להישאר בתקופת המלחמה.
נסים מורביה: זה יחסי עובד מעביד במישור המקצועי.
נסים מורביה: זה מיותר.
אליעזר שחר: הוא המשיך לבוא מתי שהוא רוצה והלך מתי שהוא רוצה.
אליעזר שחר: אז הוצאתי לו זימון לוועדת משמעת.
אליעזר שחר: בשלב מסוים החלטנו לבטל אותו, והודענו לוועד על ביטולו.
אליעזר שחר: אליו לא הגיעה ההודעה, כי הוא בא מתי שהוא רוצה.
אליעזר שחר: בזמן המלחמה פעם הגיע ב-13:30, פעם ב-14:00, והיה הולך ב-23:00 בלילה.
אליעזר שחר: בשעות האלה לא היו כבר עובדים ברפאל.
אליעזר שחר: לא הצליחו להודיע לו.
אליעזר שחר: אבנר וחבר הוועד התקשרו אלי, ואני אמרתי לאבנר שבכל תקופת המלחמה יישב בבית ואני אשלם את משכורתו, כי אני לא יכול לקחת על עצמי את זה שהוא בא מתי שהוא רוצה והולך מתי שאתה רוצה.
אבנר בטיסט: זה היה יומיים לפני סוף המלחמה.
אליעזר שחר: אני לא ידעתי מתי המלחמה תיגמר.