GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק פינדרוס:
תציפו את הוועדות למנהלת הוועדה, תציפו את הנושאים
דנה קציר:
ולפעמים הדרגה גבוהה וההשתתפות של, לפעמים בעצם, הדרגה שנקבעת היא גבוהה וההשתתפות של ההורה היא גבוהה מידי והוא לא יכול לעמוד בה וגם כאן - - -
יצחק פינדרוס:
ברור, כל אחד שלא נענית הבקשה שלו לסבסוד אז היא גבוהה, יותר ממה שהוא רצה
דנה קציר:
כן, שהדרגה שנקבעת היא גבוהה, אבל אני אומרת, שבמקרים כאלה, לפעמים המטפלת מעדיפה לעשות איזושהי הנחה, כדי לא לקבל את מלא הסכום, אבל לקבל סכום נמוך וגם אז מקבלים את זה בשלב מאוחר מידי, זאת אומרת, המטפלת מפסידה את האפשרות לקבל - - -
יצחק פינדרוס:
אז אנחנו חוזרים לתחילת המצגת, שאם יתחילו ביוני את הנושא של הסבסוד, אנחנו נהיה בלוח זמנים אחר, אני מזכיר ששנה שעברה, היינו בלוח זמנים אחר ולפני שנתיים, בכלל
דנה קציר:
נכון
יצחק פינדרוס:
היינו אי שם בינואר, התחלנו אי שם בדצמבר-ינואר
דפנה מאור:
אם לכולנו יהיה סבלנות, עוד קצת יהיה יותר טוב, אני מבטיחה
יצחק פינדרוס:
אני לא יודע, אנחנו בסיטואציה שאני לא יודע, מה יותר טוב, מתי יותר טוב
דפנה מאור:
לא, אני מדברת רק על זה
יצחק פינדרוס:
על זה, בסדר
יצחק פינדרוס:
 מבקר המדינה, עורך דין מיכל רונן
מיכאל רצון:
תודה רבה, אז אני אגיד ארבעה דברים קצרים, בראשית הדברים, אני רוצה להודות - - -
יצחק פינדרוס:
אנחנו רוצים להודות לך שאת עברת את התהליך הזה מתחילתו
דנה קציר:
גם אנחנו
מיכאל רצון:
אז תודה רבה על השיח הישיר עם משרד העבודה, גברת דפנה מאור ועם ליז, שותפה שלנו, בבירור התלונות וגם עם משרד החינוך, יש לנו שיתוף פעולה פורה, בתלונות
מיכאל רצון:
 מהניסיון שלנו, בתלונות שמתקבלות בנציבות תלונות הציבור, במשרד מבקר המדינה, שזה מאות תלונות בחודש, אנחנו בדעה, יחד עם כולם כאן, שזה מאוד חשוב לפשט את תהליך הסבסוד ולייעל אותו, עבור כל האוכלוסיות, באמת, לפי הצעדים שדפנה סקרה כאן
מיכאל רצון:
 דבר אחד שאני רוצה להדגיש, זה שלהבנתנו, אם משרד העבודה, יוכל לקבל אישורי מעסיקים, מביטוח לאומי, זה מאוד יפשט את הליך הסבסוד, זה גם ידייק את הסבסוד, לפי הנתונים המעודכנים ביותר, ברשויות המדינה, בביטוח לאומי, זה משהו שיכול לעזור
דפנה מאור:
את מתכוונת אוטומטית?
מיכאל רצון:
כן, באופן אוטומטי, זאת אומרת, שההורה יאשר, או ללא אישור ההורה, לקבל את אישורי המעסיקים, אז זה מאוד ידייק - - -
יצחק פינדרוס:
רגע, רגע, היום עם אישור הוא מקבל את זה, נכון?
דפנה מאור:
רק אם ההורה מאשר
יצחק פינדרוס:
אמרתי עם אישור הורה
דפנה מאור:
כן, אבל לצערי, הרבה הורים, בוחרים שלא לעשות את זה ואז אנחנו באמת, אני מתחברת למה שמיכל אומרת, אני בעצם, בדעה שאם פלוני מגיש בקשה לסבסוד, מבחינתנו זה אמור להיות אישור לקבל את נתוני ביטוח לאומי, אמר פה החבר בצדק קודם, הורים בוחרים, תלושים, זה לא אמור להיות ככה, בסוף, זה אמור להיות נתונים אמיתיים שיש לרשויות המדינה, עבור כל אחד מאיתנו ומהבחינה הזו, ברגע שיהיה לנו תהליך פשוט כזה, אני לא צריכה הסכמה, לא, אבל אני רוצה שתבין מה שקורה - - -
יצחק פינדרוס:
את יודעת, בסוגריים, אני רוצה לומר לך משהו בסוגריים, יש פה משהו מאוד מאוד, ראינו את זה לפני עשר דקות, מצד אחד, רשויות המדינה אומרות, שזה בא לטובת האזרח, לא, יש הגנת הפרטיות, אנחנו לא רוצים, למשל, שביטוח לאומי יעביר למשרד העבודה, את מספרי הביטוח לאומי של ה-7-7, זה תהליך שאנחנו כבר שנתיים בתוך התהליך הזה, תאמיני לי, פגישות אינספור אצל מנכ"לים, אבל פה זה, שמע, כשזה לרעת האזרח, אולי יכול להיות, אז וואלה - - -
דפנה מאור:
אבל למה לרעה? נהפכו?
יצחק פינדרוס:
אז וואלה, למה לא, דרך אגב, אני כוועדה בעד זה, אבל שזה יבוא דו צדדי
דפנה מאור:
אבל למה לרעת האזרח? זה בדיוק העניין
יצחק פינדרוס:
אמרתי לך, לא נעים לי להגיד, אבל תמיד, פתאום, כל והוא יגיד לך את זה, מערכת ההזדהות הממשלתית, כל משרדי הממשלה מגנים על המידע שלהם, כאילו זה המידע של הסוכנות לאנרגיה אטומית, הוא יגיד לך את זה, כל משרד ממשלתי יגיד מגן על זה, כאילו זה סוכנות האטום
דפנה מאור:
לא, אז אני מוכרחה להגיד לך שדווקא לא
יצחק פינדרוס:
אני שואל את אותה שאלה בוועדת כספים, למה אתם מחכים שאנשים יגישו לכם בקשה לדוחות על הפסדים, אתם יש לכם את הדוחות, הרי לפני שההוא בכלל התחיל, אתה מקבל את זה ממע"מ, 'אתה לא יודע להסתמך? לא, לא, לא'
דפנה מאור:
אבל הנה, למשל עם המפונים, אנחנו סגרנו עם המערכת של יחד, אני עושה את כל המהלך הזה, בלי שהמפונה יצטרך לעשות ולו צעד אחד
דפנה מאור:
 אני חושבת שזה התפקיד שלנו, לייצר מצב שכל המידע שיש לנו בממשלה, צריך לעבור, בלי להתחיל בקשות וכן מסכים, או לא מסכים - - -
יצחק פינדרוס:
ברגע שהוא עושה לך וי שהוא מסכים
דפנה מאור:
בדיוק, בדיוק, זה הדבר הכי הגיוני והכי סביר
מיכאל רצון:
בסך הכול, אנחנו מאמינים שזה מאוד יכול לפשט את ההליך וההורה יקבל את הדרגה, הרבה יותר מהר, על סמך נתוני אמת שכבר נמצאים
מיכאל רצון:
 דבר נוסף, אנחנו מברכים על הצעדים, לשיפור הזמינות של המוקד, זה באמת, כל הזמן נעשים צעדים וצריך לעשות עוד, כי מאוד קשה, אנחנו מקבלים המון המון תלונות והעניין הזה של הצבת דיילים לסייע ברישום, לאוכלוסיות שלא משתמשות באינטרנט, הוא מאוד מאוד משמעותי, מאוד חשוב, עולה אצלנו בהרבה תלונות ואני שמחה שאנחנו הולכים לכיוון הזה
מיכאל רצון:
 אז תודה רבה
יצחק פינדרוס:
עוד מישהו רוצה להתייחס, לפני שאני רוצה לסכם, כי אני רוצה לסיים
דנה קציר:
רק שאלה קטנה, לגבי סיוע בהרשמה באוכלוסייה הערבית, אוכלוסיות שכן משתמשות באינטרנט, אבל לענייני - - -
שחר נוימן:
אנחנו במערך הדיגיטל, יש לנו יחידה ושבוע שעבר, הציגה פה, יש יחידה שמתעסקת באוריינות דיגיטלית, פרסמנו פנייה לרשויות המקומיות, מי שרוצה ואנחנו מחכים עכשיו להרשמה, עוד לא סגרנו את זה, רשות מקומית שרוצה עזרה, שנגיע אנחנו ונעזור ברישום למערכת ההזדהות, שזה תנאי מקדים כדי להיכנס לתהליך של הרשמה למעונות יום, במקרה הזה, אבל לא רק, אנחנו שמחים, אנחנו תמיד עושים את זה לקראת מעונות יום, כי זה אירוע, יחסית גדול ורשות מקומית יכולה לפנות, פרסמנו קולות קוראים - - -
יצחק פינדרוס:
דיברתם עם ואליד אלהואשלה, על הנושא של ה- - -
שחר נוימן:
לא קיבלנו עדיין מהם מהחברה הבדואית
יצחק פינדרוס:
מואליד?
שחר נוימן:
לא קיבלנו עדיין רפרנס
יצחק פינדרוס:
הם מגיעים אחר כך לוועדה, הבדואים ואנחנו - - -
שחר נוימן:
נכון, בדיוק, לא קיבלנו רפרנטים, יש לנו רפרנטים שאנחנו פונים אליהם באופן יזום, למקרה של מעונות יום, אנחנו נערכים, כמו שהחברים פה נערכים, גם לעניין הזה ואם יש רשות מקומית ספציפית, אז אפשר לפנות אלינו ואנחנו בשמחה עוזרים לרשות, שולחים, אם צריך מטעמנו, על מנת לסגור את הדבר הזה
יצחק פינדרוס:
אסף, משרד החינוך יבשר לנו, על הקמת עוד מעונות יום
אילן ליבוביץ:
לא, אז אני אגיד, שאנחנו כמובן, עובדים עם משרד הרווחה, עם דפנה בצמידות, אנחנו אמונים הרי על הפיקוח ועל הרישוי, בצד הזה, לא על הילד, אלא על המוסד
אילן ליבוביץ:
 אנחנו כן פיתחנו מסלול ירוק, אכיפת בקרה של מעונות פרטיים שיכנסו להיות מוכרים, כי אתם מבינים שאם הפקק הזה ימשיך, זה לא קשור לרישום, זה קשור לתחנה שתקלוט את הפעוט ותיתן לו גם כמובן, טיפול איכותי ומפוקח, כמו שמעון שמוכר לצורך סבסוד צריך
אילן ליבוביץ:
 אני אגיד שבפילוח שעשינו, לפני הוועדה, ראינו שוב, שעיקר החסם הוא דווקא במעונות הפרטיים, זאת אומרת, מי שנתקע, יש לנו פילוח, איפה נתקעו ברישוי, זה מעונות פרטיים קטנים, אני יכול להגיד לכם גם מחוזות תל אביב ומרכז, דווקא במקומות שהם דווקא, אולי יותר יקרים, או נותנים שירות שעולה הרבה כסף להורים ולכן אנחנו שם נעשה את העבודה, מול רשויות, אנחנו גם יודעים איזה ערים נתקעים, שמה נתקע הליך הרישוי, אני אומר, כי השלב הראשון, לפני שאתה מדבר על מעון מוכר, לצורך סבסוד, צריך בכלל שיהיה לו רישיון וגם יש לנו הרבה מאוד שפועלים מתחת לרדאר, או שנתקעו בהליך הרישוי - - -
יצחק פינדרוס:
דרך אגב, זה יכול היה לפתור לכם הרבה בבעיה, היום ברישוי, הוא חייב באותו רישוי, כמו מעון מוכר, כאילו, למה לא להכיר בו, לצורך סבסוד? הוא עובר את אותו הליך, היום בחוק, ברישוי, הוא צריך לעמוד באותם סטנדרטים
דפנה מאור:
לא, יש פערים בפרוגרמה
שחר נוימן:
יש פערים בפרוגרמה, יש פערים בתקינה, יש פערים ועובדה שהם לא עומדים בזה, רק אגיד שאנחנו בגלל שיש לנו עכשיו מעונות לידה-שלוש בכל רשות, יש לנו מלוות רשותיות, אנחנו כן ננסה להיות reaching out, תראו, גם הרשות וגם אנחנו, אנחנו לא מנהלים את המעון, אנחנו מפקחים ולכל היותר מלווים, אבל אנחנו כן ננסה לעשות reaching out, כדי לעודד, כמה שיותר רישוי, כי אנחנו מבינים שבלי תחנת קצה בסוף, אז nice to have, מה שנקרא
דפנה מאור:
אבל צריך לקחת בחשבון שאם מעון, לא יסכים למחיר מפוקח ולסדר קבלת ילדים, אז גם אם יהיה לו רישיון, הוא לא יוכל לקבל סבסוד
יצחק פינדרוס:
כן, לא, אבל שיהיה בהחלטה
שחר נוימן:
זהו ועכשיו בפתיחת סוגריים, לנושא המפונים, אנחנו כן מנסים לחשוב על הפלטפורמה, לשלב הביניים של אותם יישובים שעברו לשנה-שנתיים, ליישוב, לראות איך אנחנו עושים, באמת, תהליך רישוי שהוא מזורז, אז זה נושא שהוא נפרד ששווה לעשות עליו דיון נפרד
יצחק פרץ:
אני רק אגיד, על מה שדפנה אמרה על מה שאני אמרתי, כיום הנוהל הוא שצריך בסנכרון החודשים שנמדדים זה ראשון עד שישי, זה החודשים שהוא עושה להם את החישוב, עכשיו, בפועל, מי שמגיש מסמכים פרקטית, יכול להגיד עד חודש 11 ולא מהסיבה הפשוטה, שאפשר לתקן דרגה, בכל שלב בעצם, ניתן להגיש שלושה תלושים ועל בסיס זה, יש הרבה אנשים שהחליפו עבודה, ששינו את ה- - -
דפנה מאור:
ברור, שמישהו מחליף - -
יצחק פינדרוס:
לא, הוא אומר, התחליף שלכם, הרי היה כניסה אוטומטית לביטוח לאומי, הוא אומר, הוא רוצה להפנות את תשומת ליבך לחודש ה-11 בכוונה, הוא אומר וזה הסיבה שהוא - - -
דפנה מאור:
כן, אבל זה רק, אם מישהו החליף מקום עבודה - - -
יצחק פינדרוס:
נכון, נכון, אבל הוא אומר, אותו אחד, זה מה שהוא רוצה להגיע ולכן, הוא לא זה, טוב, הוא נותן סיבה - - -
דפנה מאור:
דרך אגב, אני אתן לך דוגמא, היה לנו עכשיו סיפור, סתם כדוגמא, שפנו אלינו לדרגה, מישהי עבדה, קיבלה דרגה ורשמה את הילד לצהרון, הדרגה שלה היא לצהרון, זוכרת את המקרה הזה ואז היא פנתה אלינו ואמרה, רגע, אבל הפסקתי לעבוד, השכר שלי, אני מובטלת, אז אני מבקשת שתתחשבו בשכר נמוך יותר, הגיוני, אבל דבר אחד היא לא לקחה בחשבון, שמי שבאבטלה, לא יכול לקבל צהרון בכלל, אוקי? אז כאילו, יש פה מערך של-
יצחק פינדרוס:
טוב, תודה רבה, אני רוצה לסכם את הדיון, גם כי אני רוצה לחזור לוועדת כספים, לנושא הפיצויים, למפונים ולמתפנים ולאלה שעוד לא מפונים
יצחק פינדרוס:
 א', אני מברך על ההתקדמות באמת, המשמעותית, קראתי בדיוק, תוך כדי פה, את הפרוטוקול של שנה שעברה, על איפה שהיינו שנה שעברה ואיפה שאנחנו נמצאים בתכנון השנה, אנחנו נמצאים במקום אחר לגמרי, דפנה ועל זה מגיע לך שאפו
יצחק פינדרוס:
 אני כן, בפעם המי יודע כמה, אבל מבקש מהמערכת ההזדהות הממשלתית, מול משרד העבודה, למצוא פתרון לנושא של ה-7-7 , לפחות נקודתית כרגע, למשרד העבודה, עזבו את הבעיה הכללית, עזבו את הכול, אבל לדבר הזה, למצוא פתרון, יש לנו את הקובץ של משרד העובדה, מקסימום נפנה למנכ"ל משרד העבודה, עם דני זקן, לא ירצה לתת את הקובץ, נפנה למנכ"ל משרד העבודה שיעביר את זה מחדר אחד לשני, לא, אני צוחק, זה היה בשביל הזה, במקרה נפלנו על אותו משרד, מרוב ההרגלים שלי, של כמה משרדים שצריכים, עם כמה שרים, לא צריך, זה אותו שר, לנסות אולי לפתור את זה, בדרך כזו, או אחרת, ננסה לעשות איזושהי שיחה אולי אחר כך, בעוד כמה ימים, לפני שנכנס וועדה, אני אדבר איתך דפנה, אם אפשר לסנכרן את הדבר הזה, זה בחלק הזה
יצחק פינדרוס:
 החלק השני זה הנושא של המענה, שבאמת, המענה הטלפוני שצריך לבוא, אני מנסה לבדוק את הנושא של השרשור של המיילים, לבדוק את הנושא הזה של השרשור, האם יש דרך לשרשר את זה, אני מבין שבווטסאפ לא, למי שבצ'ט זה לא יעבוד, אבל במיילים זה אמור לעבוד ומשרד החינוך, תגדילו את ההיצע
יצחק פינדרוס:
בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה של הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, בנושא סמכויות והתנהלות הפקחים בתחבורה ציבורית
יצחק פינדרוס:
     אתם רוצים לדבר?
קלרה מרמן:
בוקר טוב, אני קלרה מרמן, נחטפתי ב-7 באוקטובר מקיבוץ ניר יצחק
קלרה מרמן:
 אני וארבעת האורחים שהיו אצלי בבית
קלרה מרמן:
 כנראה שם נמצאים עדיין אח שלי פרננדו מרמן, בן הזוג שלי לואיס הר שהיו אורחים שלי בבית
קלרה מרמן:
 שוחררתי בפעימה החמישית ב-28 בנובמבר ואני מיואשת
קלרה מרמן:
 אני יודעת מה זה היה להיות שם, מה זה עוד יום ועוד יום, ואני חושבת שלא יכול להיות דבר יותר חשוב, יותר משמעותי לכל אזרח במדינה לדעת שמי שנמצא שם חייב לחזור
קלרה מרמן:
      מדינת ישראל חייבת דבר ראשון די למילים, רק מעשים
קלרה מרמן:
 כל דבר אחר צריך לרדת מהשולחן
קלרה מרמן:
 אין דבר יותר חשוב
קלרה מרמן:
 האנשים שם עלול להיות שלא יוכלו לחזור בחיים
קלרה מרמן:
 יש 136 חטופים כבר 108 ימים, אני הייתי רק 53 וזה היה לי נצח, כל שניה, כל דקה, כל יום להיות שבוי
קלרה מרמן:
 זה הדבר הראשון
קלרה מרמן:
 באמת כל אזרח חייב לדעת הגנה וביטחון, לדעת שזו הארץ שלנו, שזו המדינה שלנו, חייב לדעת שיוחזר, שלא יפקירו אותו, כמו ההרגשה שהרגשתי שהפקירו אותי ב-7 באוקטובר
מעיין סיגל קורן:
קוראים לי מעיין, אני הבת של קלרה, ואני הגעתי לכאן היום כי הרגשתי שלא ייתכן שאנחנו ב-108 ימים, ושאני לא יכולה להמשיך לשבת בבית יותר
מעיין סיגל קורן:
 הגעתי מהצפון מקיבוץ קטן ליד כרמיאל, קמתי מאוד מוקדם היום בבוקר, יצאתי ב-05:30 מהבית כדי להגיע לכאן, ולהפתעתי הרבה כשחיפשתי אלו ועדות מדברות על נושא החטופים – לא מצאתי אפילו לא ועדה אחת היום שעוסקת בנושא החטופים
מעיין סיגל קורן:
      אז באנו לפה
מעיין סיגל קורן:
 אנחנו מבינים שהיום אתם לא עוסקים בנושא החטופים פה בוועדה הזו
מעיין סיגל קורן:
 ואני מבינה שאתם עוסקים בנושא דחוף וקריטי אחר כנראה, אני לא מזלזלת כמובן, אני חושבת שיש המון נושאים שצריך לקדם ומאוד חשובים; אבל יש חשוב ויש דחוף, קריטי, שאם לא מטפלים בו אז אנשים פשוט מתים
מעיין סיגל קורן:
 ואנחנו רואים את זה בשבוע האחרון, בחודש האחרון, בכל יום שעובר בעצם אנחנו מקבלים עוד ועוד בשורות על אנשים
מעיין סיגל קורן:
      אני מקווה שבני המשפחה שלי עוד בחיים שם
מעיין סיגל קורן:
 אני לא יודעת את זה בוודאות, אני פשוט מקווה, ואני מרגישה שבכל רגע אני יכולה לקבל בשורה אחרת
מעיין סיגל קורן:
 ואני לא מצליחה להבין איך נבחרי הציבור שלנו לא עוסקים רק, רק, בנושא הזה
מעיין סיגל קורן:
 איך אני מגיעה לפה היום לכנסת לבקש את בני המשפחה שלי, לבקש שיחזירו אותם, ואין אף ועדה שאני יכולה להיכנס אליה ולדבר על הנושא הזה?
יצחק פינדרוס:
אין אף ועדה שאתם לא נכנסים אליה, אבל זה בסדר
יצחק פינדרוס:
 הערת ביניים
מעיין סיגל קורן:
אז אני שמחה לשבת לכם על הווריד, כי זו האחריות שלכם להחזיר את בני המשפחה שלי
יצחק פינדרוס:
בואי, כשמכבדים, ואנחנו מכבדים, ואנחנו מקבלים את זה, ונותנים לכם לדבר
דליה קושניר:
זה לא נשמע כמו הערה מכבדת, סליחה
מעיין סיגל קורן:
אני באתי לכאן בתור אזרחית שבמקרה במקרה לא הגיעה לעזה, כי אני יכולתי באותו בוקר להיות אצל אמא שלי, אורחת כמו שאר בני המשפחה שלי שנחטפו
מעיין סיגל קורן:
      אמא שלי חזרה ואני מאוד מאוד שמחה על כך
מעיין סיגל קורן:
 צריך להחזיר את כולם, צריך להחזיר את כולם וצריך לדבר מהבוקר ועד הערב רק על זה, וצריך לעשות הכול, וזאת לא כניעה, וזאת הפקרה בכל מצב אחר, ואלו אזרחים שלכל אחד אחר פה זה היה יכול לקרות
מעיין סיגל קורן:
 זו באמת הייתה רולטה רוסית
מעיין סיגל קורן:
 לכל אחד אחר
דליה קושניר:
אני דליה קושניר, אני מגיעה מכפר סבא
דליה קושניר:
 שני הגיסים שלי איתן ויאיר הורן נחטפו מקיבוץ ניר עוז
דליה קושניר:
 אני ממש מצטערת אם אנחנו נכנסים לכל ועדה
יצחק פינדרוס:
לא, אני אמרתי דבר אחד
יצחק פינדרוס:
 היא אמרה שלא נותנים באף ועדה לדבר על הנושא הזה
דליה קושניר:
לא, היא לא אמרה שלא נותנים, היא אמרה שבציפייה שלנו כאזרחיות ואזרחי מדינת ישראל שגדלנו פה, וכמו שאתם שומעים במבטא, קלרה עלתה לארץ וגם ההורים שלי עלו לארץ מתוך הבנה שזו המדינה של העם היהודי, וכאן אנחנו יכולים קודם כול להיות בטוחות ובטוחים לממש את עצמנו, להגשים את הזהות היהודית שלנו, ולחיות על פי ערכי היהדות שעליהם אני התחנכתי ועליהם אני גם מחנכת את הילדים שלי
דליה קושניר:
 הדבר הכי בסיסי נשבר פה ב-7 באוקטובר
דליה קושניר:
      עכשיו, זו לא הוועדה לדבר על מה שקרה ב-7 באוקטובר
דליה קושניר:
 אבל אני כן חושבת ואני מופתעת שהוועדה מלאה עד אפס מקום כאשר מדברים על סמכויות והתנהלות פקחים בתחבורה הציבורית
דליה קושניר:
 חלילה לא מזלזלת; אני רק שואלת, חוץ מלדבר על הנושא הזה, מה אתם עושים בשביל החטופים? מה אתם עושים בשביל הגיסים שלי? מה אתם עושים בשביל 136 החטופים, ובשביל שהילדים שלכם יוכלו להסתובב במדינה הזאת ולדעת שאם חלילה וחס יקרה להם משהו אז יהיה מישהו שיחלץ אותם? ולא יישבו פה, וסליחה, ידברו על התנהלות הפקחים בתחבורה הציבורית, בזמן שהם – אם הם בכלל חיים, כי אני שמעתי בפעם האחרונה ב-25 בנובמבר ממשוחררות שהם היו בחיים – אבל לכו תדעו מה קרה מאז
דליה קושניר:
      הם גוועים מרעב, הם עוברים התעללות מינית, אונס, גם נשים וגם גברים, מאז במשך כל דקה, כל שניה, וזה בידיים של נבחרי הציבור
דליה קושניר:
 אנחנו האזרחים, מהכסף שלנו, מכספי המיסים משלמים גם את המשכורת של נבחרי הציבור, ובחרנו בכם כדי שתעשו את הדבר הזה
דליה קושניר:
 זה לא התפקיד שלי, זה לא העבודה שלי
דליה קושניר:
 אני כבר שלושה חודשים לא עובדת ומטפלת בבעלי, אח שלהם, שהוא בדיכאון ובילדים שלי, וזה לא תפקידי לעזוב את העבודה שלי ולהתרוצץ פה בוועדות הכנסת כמו איזה קבצנית
דליה קושניר:
      אנחנו מרגישים פליטים בארצנו ומתנכרים אלינו, ולא מכבדים אותנו
דליה קושניר:
 אנחנו צריכים לשמוע שרק בזה הוועדות עוסקות
דליה קושניר:
 זה הדבר הכי יהודי שיש
דליה קושניר:
 זה הדבר היחיד שמבדיל בינינו לבין החמאס, שאנחנו עם חפץ חיים, שאנחנו מקדשים את החיים
דליה קושניר:
 וכשקורים מחדלים כמו המחדל ב-7 באוקטובר – אנחנו נעשה הכול כדי ללכת ולהחזיר את מי שעוד בחיים, כי כל יום שעובר, ואתה יודע יותר טוב ממני, אנחנו מקבלים עוד שם, עוד מישהו שנרצח שם, שלא עמד בזה יותר, שלא סבל את זה יותר
דליה קושניר:
 אז אני מבקשת שתשאלו את עצמכם בכל בוקר, צוהריים וערב מה אתם עושים בשביל 136 החטופים והחטופות
דליה קושניר:
 תודה
אסתר אבירם:
תודה רבה ליושב-ראש הוועדה שאפשר לי להגיע
אסתר אבירם:
 אני אסתר אבירם, אני אעשה את זה קצר, כתבתי את זה הכי קצר שאפשר
אסתר אבירם:
 אני אמא לחמישה ילדים, מתוכם שני לוחמים
אסתר אבירם:
 המלחמה תפסה אותנו כמו את כולם בהפתעה ובחרדה
אסתר אבירם:
 בימים הראשונים עבד הראש בקדחתנות למי לדאוג יותר, לבן שגויס לצפון הבוער והפלאפון נלקח ממנו? לבת ששובצה בעוטף עזה שורץ המחבלים? לבן שלי חולה הסוכרת שרמות הסוכר שלו השתוללו מלחץ וחרדה? לבת הגדולה על הרצף האוטיסטי שדווקא עכשיו מנתקת קשר? או דווקא לדאוג לבת הקטנה שממשיכה כאילו עסקים כרגיל?     ומה עם אמא שלי בת 80 שחשבה שהגיעה כבר למנוחה ולנחלה? מה עם חמי וחמותי תושבי יבנה, גם הם בני 80, שרצים בריצה מהירה של בני 80 לממ"ד אחוזי חרדה לקול האזעקות? איך מרגיעים אותם? ולהבדיל, איך מנחמים את הסייעת שלי, אורלי היקרה, שבנה עמית, ארוסתו ואחותה נעדרו מהמסיבה בנובה וגופותיהם המרוטשות נמצאו אחרי ימים של חיפושים?     איך מרגיעים כיתה של 8 ילדים אוטיסטים? אני מורה לחינוך מיוחד, שבטוחים שבכל רגע חמאס ייכנס לכיתה? איך מכינים ילדים אוטיסטים מפונים מהצפון שבין לילה הפכו גם הם להיות חלק מהכיתה? איך הולכים לישון בלילה כשבמרחק קצרצר נמצאים בדואים, פלסטינאים, ועוד? מה עובר להם בראש? מה יעבור עלינו עד הבוקר? מה נעשה עם כל האובדן בימינו? מה עם החטופים? המעדרים? איך נכיל את כל שברון הלב על זיו העלומים?     אז תודה לקדוש ברוך הוא שבדרכי נס נתן ונותן לנו חוסן, חוכמה, בינה ודעת לעמוד בניסיונות הקשים הללו, ולהישאר יחסית שפויים
אסתר אבירם:
 התמודדויות שמעולם איש לא הכין אותנו לקראתם
אסתר אבירם:
 אבל עם דבר אחד כאימהות עבריות ללוחמים איננו יכולות להשלים
אסתר אבירם:
 איננו יכולות להשלים עם התנהלות הצבא עם חיילנו
אסתר אבירם:
 איננו יכולות להשלים שחיי ילדינו, למרבה הצער, אינם תמיד בראש סולם סדר העדיפויות
אסתר אבירם:
      מעדויות של לוחמינו ממקור ראשון, צה"ל דורש לא פעם מילדינו הלוחמים לנצור אש מול האויב הנאצי
אסתר אבירם:
 לעיתים מסרב צה"ל לתת לחיילינו המתוקים את החיפוי והסיוע הנדרש
אסתר אבירם:
 רק אתמול הופיע בטלוויזיה סגן מתן ויזל, אחרי מאה ימים בעזה, הוא מספר על לוחמה מול מחבלים שהתערבבו באוכלוסייה אזרחית
אסתר אבירם:
 אלו השכפ"ץ של אלו
אסתר אבירם:
      יש לחיילינו שפע תחמושת, כוחות ומוטיבציה ואין להם רשות לשחרר
אסתר אבירם:
 שוב מצפים מהם לאכול את העוגה ולהשאירה שלמה
אסתר אבירם:
 ידי הלוחמים כבולות
אסתר אבירם:
 שבור לב מספר הבחור הזה, מתן, הסגן, על פומה של חיל הנדסה עולה באש
אסתר אבירם:
 הטנק של המג"ד חוטף 3 נ"ט ומושבת
אסתר אבירם:
 המג"ד מבקש אש לחילוץ ונענה בשלילה, למה? אולי ייפגעו אזרחי האויב שכבר יכלו למלט את עצמם מיליון פעם, אבל סמכו על טוב ליבנו, כי יש להם על מה לסמוך, כי הם יודעים שחיי חיילינו אינם בעדיפות ראשונה
אסתר אבירם:
      גדוד שלנו, של מעל 30 טנקים נסוג בביזיון מול כמה עזתים עלובי נפש עם כי מלחמה מיושנים
אסתר אבירם:
 בדיוק ככה שוברים רוח של לוחמים
אסתר אבירם:
 תודה לאל שבאותו אירוע בנס לא נפגע איש פיזית, אבל הרבה מידי פעמים כן יש נפגעים
אסתר אבירם:
      רק לפני כחודש, הראל שרביט השם יקום דמו, ביכה את מות חברו ממש לידו, כמה ימים לפני שנפל הוא בעצמו
אסתר אבירם:
 אז הוא אמר נהרג לנו לוחם פיזית לידי כי טייס לא הסכים לירות בגלל חפים מפשע
אסתר אבירם:
 בעזה אין חפים מפשע, יש מחפים על פשע
אסתר אבירם:
 מתי נבין זאת?     נקודה נוספת לסיום: חייבים לסיים את העבודה עד הסוף, חייבים לטהר את עזה עד תום
אסתר אבירם:
 מתי נבין שיש לנו חובה עצומה לאלו שאינם עימנו פה היום? לנופלים שמסרו נפש, לשבויים, הנעדרים והחטופים
אסתר אבירם:
 ולהבדיל, מתי נבין שיש לנו חובה עצומה לילדינו ונכדינו? האם נגזר עליהם לעבור את אותו הסיוט אותו אנחנו עוברים? האם זו גזירת גורל? האם יוכלו הם לעמוד בה? אם לא נצא מגדרנו עכשיו, האם נוכל לומר ידינו לא שפכו את הדם הזה?      כאימהות לעם הנצח בעם הנצח, ברור לנו שהכל תלוי בנו
אסתר אבירם:
 המרגלים ששלח משה רבנו עליו השלום חזרו וסיפרו על הענקים שפגשו כאן, ואמרו כחגבים היינו בעינינו וכן היינו בעיניהם, ורש"י מפרש שהאדם שתופס עצמו כחגב כך רואה אותו סביבתו
אסתר אבירם:
 אנא, אל תכריחו את גיבורנו להיות חגבים בעל כורחם
אסתר אבירם:
     וברוח ט"ו בשבט המתקרב: חוני המעגל נהנה מעץ חרוב ששתלו אבותיו עבורו, ושתל גם הוא עץ חרוב צעיר למרות שידע שרק צאצאיו ייהנו ממנו בעוד 70 שנה
אסתר אבירם:
 חובותינו, כמו חוני, למסור נפשינו עבור ילדינו ונכדינו
אסתר אבירם:
 חובתנו להשמיע את קול יעקב החזק למרות ידי עשיו המנסות כל כך לכופף אותנו
אסתר אבירם:
 חובתנו להיות חזקים מול כל הלחצים החיצוניים העומדים עלינו לכלותינו
אסתר אבירם:
 בידינו הדבר
אסתר אבירם:
 בעזרת השם בלי מורא ופחד, הקדוש ברוך הוא יצילנו מידם
אסתר אבירם:
 תודה רבה וסליחה על האורך
יצחק פינדרוס:
אם אומר את האמת, זה נכון שזה נראה שנבחרי ציבור – הוועדה הזו בטח לא היא הוועדה שאמורה לראות איך לנהל את המשא ומתן
יצחק פינדרוס:
 נושא השבויים והנעדרים זה הביטחון, הוא הנושא הכי מרכזי לכל אזרח במדינת ישראל ובטח לנבחרים
יצחק פינדרוס:
 אנשים שנמצאים בסיכון חיים יום-יומי ושל שעה-שעה, ואני לא חושב שיש פה פרפרזה או הגזמה בתיאור של הדברים, אני חושב שכל בר דעת מבין שזה תיאור הדברים, ואנשים נמצאים בסיכון יום-יומי של שעה-שעה והזמן בטח לא פועל לטובת הצדדים, אבל ניהול משא ומתן וניהול הדברים האלה דורש המון סייעתא דשמיא והמון כוח ועוצמה ושכל
יצחק פינדרוס:
 אבל הוועדה, עם כל הכאב, היא לא הוועדה שיכולה לפעול בעניין הזה, אין לה לא סמכות לפעול בעניין הזה וגם לא דרך לפעול בעניין הזה
יצחק פינדרוס:
      זה לא שהשבויים והנעדרים והלוחמים לא נמצאים
יצחק פינדרוס:
 אני לא מכיר אזרחים במדינת ישראל שלא נמצאים שם, ואני גם לא מכיר נבחרים שלא נמצאים שם
יצחק פינדרוס:
 בסופו של דבר, ובמעבר חד, גם להגיע מכרמיאל לפה צריך לאסוף רמזורים, וגם מכפר סבא צריך רמזורים וצריך דרך להגיע וצריך התנהלות
יצחק פינדרוס:
 נכון, זה לא נוח, נכון שזה היה הרבה יותר נחמד אם כולם היינו אומרים שאנחנו עוסקים עכשיו רק בשבויים
יצחק פינדרוס:
 אז אם היה אחד עומד מול השני, אני מסכים
יצחק פינדרוס:
 אם היה באפשרותנו לעשות משהו
יצחק פינדרוס:
      אבל אנחנו כסיעה, א' אני אומר את זה כיושב ראש סיעת יהדות התורה, ואנחנו נמצאים בה בכל שבוע עם משפחות החטופים, לא היה שבוע אחד שהתחלנו את ישיבות הסיעה בלעדיהם
יצחק פינדרוס:
 העמדה שלנו גם ברורה, אנחנו נותנים גיבוי מלא, לא מעירים, לא מנסים להזיז ולהגיד להם לא, אבל אולי, אבל זה; סיעת יהדות התורה, כסיעה, זאת החלטת סיעה, היא נותנת כל גיבוי על כל החלטה, וניהול משא ומתן כמו שכולם יודעים, זה ניהול מורכב, מסובך, אתה אף פעם לא יודע מה הדרך היותר נכונה, ואני לא מקנא באלה שיושבים שם וצריכים לקבל את ההחלטות, אבל כן כל גיבוי שהם יצטרכו הם יקבלו, ואנחנו כן נמצאים שם כל הזמן
יצחק פינדרוס:
      נעבור במעבר, באמת חד ובאמת לא נוח, לנושא של הפקחים בתחבורה הציבורית
יצחק פינדרוס:
 אני חייב לומר שאני הייתי די המום מרגע שהודענו על זימון הוועדה, לכמות הפניות שהגיעו לוועדה וגם אליי אישית, כולל היום בבוקר
יצחק פינדרוס:
 נראה שהנושא הוא נושא שנוגע להרבה אנשים
יצחק פינדרוס:
      אני אישית אתמול בבוקר עליתי על אוטובוסים בירושלים בשביל לחוות את החוויה ברמה האישית, לראות איך זה נראה ואיך התחושה של זה
יצחק פינדרוס:
 אבל כיוון שאנחנו ועדה לפניות הציבור, אני אנסה לתת לפחות לשניים-שלושה מהפונים, להתחיל איתם, נעבור למשרדי הממשלה ונחזור לפונים בשביל שכולם ידברו
יצחק פינדרוס:
      נהיה חייבים לסיים את הדיון עד 12:00, אז אני אנסה להצטמצם, ואבקש גם מהדוברים לצמצם
יצחק פינדרוס:
      אני אבקש מתושב חיפה, אליהו פרסר הפונה הראשון לוועדה להתחיל, הסיפור שלו פורסם גם בתקשורת, הוא נמצא בזום
יצחק פינדרוס:
 ולאחר מכן אנחנו נבקש מעוד שני פונים ונחזור למשרד התחבורה, לחברות המפעילות, ונחזור בחזרה לפונים
יצחק פינדרוס:
 מצליחים להעלות אותו?
יוכבד אייכנטל:
אני אתחיל?
יצחק פינדרוס:
תציגי את עצמך
יוכבד אייכנטל:
שמי יוכבד אייכנטל, אני נוסעת בתחבורה ציבורית, ואני מזכירה של הרב פינדרוס במשרדי דגל התורה, אז אני גם מקבלת כל הזמן פניות גם של אנשים וגם של כל המשפחה כי יודעים שאני נמצאת בעמדה ששומעת את זה
יוכבד אייכנטל:
      אז אני מרגישה שזה עניין כבר של חמש שנים מאז שאני פגשתי בפעם הראשונה בפקח שנתן לי דוח על לא עוול בכפי, והמצב רק מחמיר משנה לשנה
יוכבד אייכנטל:
 עיקר הבעיה כפי שאנחנו פוגשים בירושלים – אני תושבת ירושלים – זה בעיקר פקחים בנסיעות של אגד, וברכבת הקלה כפיר
יוכבד אייכנטל:
 סופרבוס ואקסטרה הם די חדשים בירושלים, בהתחלה הפקחים שלהם יחסית היו נחמדים, לאחרונה הם מתחילים לאמץ את דוקטרינת אגד, נקרא לזה ככה
יוכבד אייכנטל:
      זה מתחיל בזה שנוסעים באוטובוס
יוכבד אייכנטל:
 יכול להיות אוטובוס קצר, גם אם הוא ריק, גם אם הוא מפוצץ, עולים בבת אחת בין 4-8 פקחים, יכול להיות על שלושה נוסעים
יוכבד אייכנטל:
 הם עולים בצורה של כאילו להשתלט על האוטובוס, לתפוס פה איזה פושעים, עבריינים, לא יודעת מה
יוכבד אייכנטל:
 רוב הנוסעים ברובם רוצים לתקף, ומתקפים
יוכבד אייכנטל:
 יש את האנשים הבודדים שלא מתקפים כי לא יודעת מה, אוקיי, בסדר
יוכבד אייכנטל:
      עכשיו, הם נכנסים בצעקות, יש פחד, ילדים קטנים מפחדים לנסוע באוטובוס, מפחדים לנסוע ברכבת הקלה
יוכבד אייכנטל:
 בחנוכה נסעתי עם שבעה אחיינים שלי מגילאי 7-9, עלינו לרכבת הקלה, והילדים הם לא מירושלים, הם שמעו את הסיפורים מחברים שלהם שנסעו, הם ראו שעולה פקח, הם התחבאו מאחוריי, הם אמרו לי 'יוכבד, יוכבד, אל תיקחי את הרב-קווים, אל תביאי להם, יש פקחים הם עושים דברים לאנשים'
יוכבד אייכנטל:
      ילדים קטנים לא אמורים לפחד לעלות לאוטובוס כי הם יפגשו פקחים והם תיקפו לפני דקה, הם ידעו שהרב-קווים מתוקפים אבל הם פחדו
יוכבד אייכנטל:
 ולמה הם מפחדים? כי הפקחים מגיעים אליהם, צועקים עליהם, לוקחים מהם את הרב-קווים