GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רותם אליהו מוגילבסקי:
 עבודת הוועדה שלנו התבססה בעצם על דוח קודם שהיה בנושא הזה, שפורסם עם אותם משרדים
רותם אליהו מוגילבסקי:
 שאישש את הקיום, קודם כל, של פערי כוח אדם במקצועות הבריאות והדוח הנוכחי בעצם בא לבחון את הצעדים לצמצומם
רותם אליהו מוגילבסקי:
      אני אגיד שהוועדה בחנה צעדים בשלושה צירים מרכזיים: אחד היה הגדלת היצע כוח האדם
רותם אליהו מוגילבסקי:
 השני היה הגברת האטרקטיביות של העבודה במגזר הציבורי והשלישי היה הגברת היעילות במסגרות השירות הציבורי
רותם אליהו מוגילבסקי:
 באופן כללי, דוח הוועדה צפוי להציג עקרונות מקצועיים שמוסכמים בכל אחד מהצירים האלו
רותם אליהו מוגילבסקי:
 עכשיו, כמו שכבר נאמר פה, עבודת הוועדה בעצם הושלמה
רותם אליהו מוגילבסקי:
 עקרונות הדוח הוסכמו על ידי הגורמים השותפים והוא נמצא בשלבי אישור וחתימה סופיים, כמו שנאמר קודם בדרג מנכ"לים כרגע
רותם אליהו מוגילבסקי:
      אני אגיד שבנוסף לזה, מתוך החשיבות שאנחנו רואים לנושא הזה, מתקיימת במקביל עבודת מטה כדי לבחון איגום משאבים, כדי שהדבר הזה יוכל לבוא גם ממשאבים ליישום ההמלצות בפועל ואנחנו עושים כל מה שאנחנו יכולים כדי להביא לסיום של הבחינה הזאת בזריזות
רותם אליהו מוגילבסקי:
 אנחנו מכירים בחשיבות הזמן
יצחק פינדרוס:
מה הערכה שלכם? כמה זמן זה עוד ייקח?
רותם אליהו מוגילבסקי:
אני לא יכולה לנקוב במועד, בגלל שבאמת יש פה עבודת מטה שמתקיימת בין המשרדים
רותם אליהו מוגילבסקי:
 גם בהקשר של הבחינה אני אומרת את זה וגם בהקשר של פרסום הדוח
רותם אליהו מוגילבסקי:
 אנחנו מאוד רוצים להביא במהרה לסיום העבודה הזאת בשני ההיבטים: גם הפרסום וגם הבחינה
יצחק פינדרוס:
את מבינה את המצוקה שלנו, שאנחנו בדיון כזה אחרי חצי שנה ופחות או יותר זו הייתה העמדה שהוצגה
יצחק פינדרוס:
 זאת אומרת, זה די, די מורכב לנו ככנסת
יצחק פינדרוס:
 בסוף אנחנו לא משרד ממשלתי, אנחנו כנסת
יצחק פינדרוס:
 זה די מורכב לנו ככנסת שאנחנו עומדים אחרי, לא חצי שנה, ארבעה חודשים, מהדיון הקודם, ואנחנו עומדים פחות או יותר באותו מצב, שהמנכ"לים צריכים לקבל, לסיים את הזה, כי הוועדה סיימה
יצחק פינדרוס:
      בעצם, פחות או יותר, אם אני מצטט את מה שהיה בוועדה קודמת, אנחנו אמרנו אז שאנחנו נעשה ועדה במאי, בשביל זה
יצחק פינדרוס:
 דחינו את זה, הכול טוב, זה לוקח קצת זמן
יצחק פינדרוס:
 אנחנו כבר ביולי
יצחק פינדרוס:
 אבל היה מדובר שבמאי כבר אחרי הכול
יצחק פינדרוס:
 והשאלה מה מציעים לנו משרדי הממשלה לעשות?
רותם אליהו מוגילבסקי:
אני כן אגיד שגם בתקופה הזאת מבחינתנו כן הייתה התקדמות
רותם אליהו מוגילבסקי:
 זאת אומרת, לפני כמה חודשים היו עוד כמה מחלוקות מקצועיות שלובנו עד אז
רותם אליהו מוגילבסקי:
 זאת אומרת, זה שהעקרונות הוסכמו זה אכן דבר שקרה בתקופה הזאת ואנחנו באמת נמצאים בשלבים אחרונים של חתימה
רותם אליהו מוגילבסקי:
 וגם המהלך המבורך שקורה כרגע, שלא היה לפני כמה חודשים, שזו היציאה לבחינה של איגום משאבים, שהיא כמובן מאוד משמעותית
זהר לרר פטקין:
את יכולה לפרט מה נעשה? אתם אומרים שדברים כבר נעשו בשטח, בלי קשר לדוח
זהר לרר פטקין:
 סליחה אדוני
זהר לרר פטקין:
 את יכולה לפרט את זה?
רותם אליהו מוגילבסקי:
מבחינת מה שנעשה בשטח, אני חושבת שפה באמת הסמכות לפעולה בנושא הזה היא של המשרדים הממונים
רותם אליהו מוגילבסקי:
 אז אפשר אולי לבקש, כמו שתואר על ידי משרד הבריאות על צעדים שקורים כרגע
רותם אליהו מוגילבסקי:
 שוב, ברמתנו, כאלה שריכזו את הוועדה ואת העבודה, מה שאני יכולה לעדכן זה, שוב, על ההתפתחויות בדוח ועל זה שיצאנו לבחינה ראשונית של איגום משאבים ראשוני
רותם אליהו מוגילבסקי:
 כדי שנוכל גם להביא יחד עם זה יישום של ההמלצות
יצחק פינדרוס:
 אז באמת נתחיל עם התייחסות של הגופים ואז אולי משרד הבריאות
יצחק פינדרוס:
 ואם יהיו שאלות גם אלייך, אנחנו נפנה אליכם
יצחק פינדרוס:
 יעל ויסוצקי, עמותה ישראלית לריפוי בעיסוק
יעל ויסוצקי:
אוקיי
יעל ויסוצקי:
 אני מרפאה בעיסוק 21 שנה
יעל ויסוצקי:
 לפני שש שנים עזבתי את המערכת הציבורית, כי אי אפשר היה להתפרנס
יעל ויסוצקי:
 אני רוצה להביא לפניך סיפורים של שבע מרפאות בעיסוק, עם תלושי שכר, שלא יכולות להרשות לעצמן בעצם להמשיך לעבוד במגזר הציבורי והקליניקה הפרטית מממנת את הקליניקה הציבורית
יעל ויסוצקי:
 יש לנו כאן סיפור של מרפאה בעיסוק עם ותק של 19 שנה, שעבדה בקופת חולים כעצמאית
יעל ויסוצקי:
 והחליטה שהיא רוצה ללכת לעבוד עם ילדים אוטיסטים, במשרד החינוך
יעל ויסוצקי:
 משרד החינוך גילח לה תשע שנים של ותק מתוך אותן 19, מכל מיני סיבות פנימיות שלכם ובירוקרטיות
יעל ויסוצקי:
 חלק מהעניין זה בעצם מי שמגיע ממערכת הבריאות נתקלת בקשיים מול מערכת החינוך
יעל ויסוצקי:
 והיא מקבלת בשליש משרה 2,900 שקלים
יעל ויסוצקי:
 ואחרי שנה היא עזבה
יעל ויסוצקי:
 וליבי עם אותם הורים
יעל ויסוצקי:
      עכשיו, הסיפור הוא כמה דברים: אחד, זה המחסור בתקנים
יעל ויסוצקי:
 גם במערכת החינוך וגם במערכת הבריאות
יעל ויסוצקי:
 השני, זה הסכמי השכר המבזים
יעל ויסוצקי:
 גם בחינוך, גם בבריאות, גם בקופות החולים
יעל ויסוצקי:
 ואי אפשר להתפרנס ככה
יעל ויסוצקי:
 כל מי שעובדת בקליניקה במגזר הציבורי בעצם מחזיקה את הקליניקה הפרטית כדי לממן את הרכב שהיא צריכה לנסוע בין מסגרות, למשל אם היא עובדת במשרד החינוך
יעל ויסוצקי:
 כדי לממן את הציוד, כי את הציוד היא גם צריכה לדאוג ולהביא, כי אין או כי המשחקייה פתוחה פעם בשבוע או משהו כזה
יעל ויסוצקי:
 ואז יוצא שבעצם היא עובדת כדי לממן את המרפאה הציבורית שלה, את התפקיד הציבורי שלה
יעל ויסוצקי:
 וזה דבר, ושוב, זה תקוע באותו דוח
יצחק פינדרוס:
באותו דוח
יעל ויסוצקי:
נכון
יעל ויסוצקי:
 תשלמו שכר מכבד, אנשים יחזרו למגזר הציבורי
יעל ויסוצקי:
 אני מתה לחזור למגזר הציבורי
יעל ויסוצקי:
 אני לא יכולה
יעל ויסוצקי:
 אני, בבקשה, אני רוצה לתת לך את הסכמי, ציטוטים וצילומי של הסכמי שכר
יעל ויסוצקי:
 תודה רבה
יצחק פינדרוס:
זה הועבר לוועדה
יצחק פינדרוס:
 אם אני ראיתי את זה נכון, במייל, הועבר לוועדה
יצחק פינדרוס:
 אני ראיתי את זה
יצחק פינדרוס:
 דורית שמואלי, שירותי בריאות כללית
ד"ר דורית שמואלי:
אני דורית שמואלי, אני אחראית על התפתחות הילד בשירותי בריאות כללית
ד"ר דורית שמואלי:
 אני רק רוצה להצטרף למה שיעל אמרה פה
ד"ר דורית שמואלי:
 באמת, מאוד מאוד קשה לנו, כשירות ציבורי, שאנחנו מרגישים בהחלט מחויבים לתת את השירות הזה, לקלוט אנשים כשמה שאנחנו יכולים להציע להם במסגרת הסכמי השכר הוא באמת מביש
ד"ר דורית שמואלי:
 וכרגע גם אני פונה אליך, אני לא יודעת מה היכולת שלך בעניין הזה, עם הגירעונות הקיימים בקופת חולים, קופות חולים בכלל ובכללית בתור הקופה הגדולה, אין הסכמי ייצוב
ד"ר דורית שמואלי:
 אז כרגע בכלל סגרו לנו את השערים על קליטה של תקנים חדשים
ד"ר דורית שמואלי:
      עד שלא יפתרו משהו מן היסוד בתוך מערכת הבריאות ויתקצבו את הדברים האלה כמו שצריך, שום דבר לא יקרה
יצחק פינדרוס:
גלי עטר, מכבי?
גלי עטר:
אז נעים מאוד
גלי עטר:
 אני לא אחזור על דברים שעלו בדיון הקודם
גלי עטר:
 כן לקראת הדיון הזה היה לי חשוב לציין חמישה דברים:     הראשון, זה באמת האתגר הזה שעלה ובאמת הנושא של האתגר בנושא של כוח האדם השכיר הוא מאוד מאוד גדול והוא רק הולך ומחמיר
גלי עטר:
 אני אגיד שהתחרות היום היא לא רק מול השוק הפרטי, הרגיל, בעולם הטיפול והרפואה, אלא אפילו בחברות ההייטק
גלי עטר:
 היום מחזרים אחרי אותם מטפלים שרוצים להשתכר בכבוד ואז התחרות רק הולכת וגדלה
גלי עטר:
 והיכולת שלנו לתת מענה
יצחק פינדרוס:
חברות ההייטק לוקחים מרפאים בעיסוק?
גלי עטר:
גם, גם, כן
יצחק פינדרוס:
לאיזה צורך?
גלי עטר:
כחלק מהלימודים
גלי עטר:
 כן, אנחנו חוקרים ומעמיקים ואני אשמח
יצחק פינדרוס:
חברות ההייטק לוקחים מרפאים בעיסוק למה?
גלי עטר:
כן, יש פרסומות לעובדות סוציאליות, לקלינאיות תקשורת לבוא לנהל
גלי עטר:
להיעזר בידע, או לסטרט-אפים
קריאה:
ריפוי בעיסוק זה לעיצוב מוצר בעיקר
ד"ר דורית שמואלי:
וגם ייעוץ ארגונומי, יש הרבה
גלי עטר:
יש הרבה מאוד היבטים
גלי עטר:
 זאת אומרת, שהתחרות יצאה כבר מתוך הגבולות של מערכת הבריאות
גלי עטר:
 ואנחנו מוצאים את עצמנו באמת, כמו שדורית אמרה, אנחנו מוצאים את עצמנו בתחרות מאוד גדולה
גלי עטר:
 והיום, כשיוקר המחיה רק הולך ועולה, בסוף אנחנו רוצים שהמטפלים שלנו יהיו מרוצים וישתכרו בצורה מכובדת וזה אחד מהאתגרים
גלי עטר:
 אנחנו גם מרגישים, עובדתית עדיין לא הצלחתי לקבל מידע, אבל אני מחפשת את המידע
גלי עטר:
 אנחנו מרגישים שיש גם פחות רצון ללכת וללמוד את התחומים האלה
גלי עטר:
 וזה גם תחום שצריך לשים עליו דגש
גלי עטר:
 וגם אלה שכבר הולכים ומסיימים, לא באים אלינו
גלי עטר:
 הם יכולים לצאת, לפתוח קליניקה פרטית, מיד אחרי סיום הלימודים שלהם
יעל ויסוצקי:
כי הם לא יכולים להתפרנס
גלי עטר:
לא, ל א, בסדר, לא בביקורת
גלי עטר:
 אנחנו בעד
גלי עטר:
 הדבר השני זה באמת עולם השירות הפרטי
גלי עטר:
 שמעבר לאתגר הפרסונלי שדובר עליו, הוא גם לא שקוף ולא ניתן למדידה
גלי עטר:
 ואצלנו האחריות גם כלפי הילדים האלה
גלי עטר:
 בסוף אנחנו רוצים לדעת מי מטפל בהם, איך מטפל בהם, תוך כמה זמן הם מקבלים מענה
גלי עטר:
 עלה פה הנושא של הזמינות
גלי עטר:
 אין לנו מידע על הדבר הזה, זה לא משהו שהוא שקוף
גלי עטר:
 ולכן גם בבואנו לקראת מדדי הזמינות שייקבעו מתי שהוא, גם שם נצטרך לתת את הדעת למקום הזה
גלי עטר:
 כי גם אנחנו בתוך העולם של קופות החולים יכולים לתת מענה על המטפלים שלנו, על המטפלים בהסכמים
גלי עטר:
 לא יכולים לתת מענה על מה שקורה בשוק הפרטי, וזה אתגר
גלי עטר:
      אני רוצה להעלות נושא נוסף וזה הנושא של הפרגמנטציה, זה מתחבר מאוד לנושא של איגום המשאבים
גלי עטר:
 היום יש הרבה מאוד ידיים שנוגעות בילד
גלי עטר:
 בטח כשמדובר בילדים על הרצף או ילדים סומטיים שיש להם, מעבר לילדים התפתחותיים
גלי עטר:
 יש הרבה מאוד גופים
גלי עטר:
 הסטנדרטים הם שונים, התהליכים הם שונים
גלי עטר:
 האופן שבו, דובר פה על המטפלת, על הוותק שלה
גלי עטר:
 זה גם קשור לאותו נושא
גלי עטר:
 וכאן אנחנו חושבים צריך לייצר איזה שהיא מערכת אחת או ועדה בין משרדית שתסתכל על התהליכים, על האופן שבו אנחנו מגדירים ילדים
גלי עטר:
 היום אנחנו מוציאים, בגלל המצב מתחילים להוציא גם אבחונים מחוץ לקופה
גלי עטר:
 ברגע שהתהליך מתחיל מחוץ לקופה אנחנו, בכלל, צריך לתת מענה ולראות איך מאבחנים את הילדים האלה ולאן מתקדמים
גלי עטר:
      אז אנחנו באמת מציעים להסתכל גם בהיבט התקציבי, על המשאבים של כל המשרדים הממשלתיים והגופים החיצוניים, העמותות, משרד החינוך וכולם נותנים ושמים על אותם ילדים
גלי עטר:
      וזה מוביל אותי לאתגר הבא וזה ילדי האוטיזם
גלי עטר:
 ילדי האוטיזם, אנחנו יודעים שהיום לפי ה-CDC זה 1 ל-36 וילדים התפתחותיים יש הרבה יותר
גלי עטר:
 עדיין העומס שלהם על המערכת, העומס במובן המספרי, בסדר? חשובים לנו הילדים האלה, חשוב לנו לאתר אותם גם בשלב מוקדם, כדי שהאפקט הטיפולי יהיה יותר משמעותי
גלי עטר:
 אבל צריך לקחת שנייה ולעשות דיון צידי על המשמעות
גלי עטר:
 בסוף אנחנו מגלים היום, מאבחנים בגילאים יותר צעירים
גלי עטר:
 וברגע שאנחנו מאבחנים בגילאים יותר צעירים ואנחנו צריכים לתת שירות לפחות עד גיל 18 צריך להבין את המשמעות
גלי עטר:
 זאת אומרת שהמכנה שלנו של מספר הילדים שצריכים לקבל טיפול בו זמנית רק הולך וגדל
גלי עטר:
 והגידול בכוח אדם, כבר נאמר, אני לא אחזור על זה
יצחק פינדרוס:
בהתפתחותי את רואה את זה פחות
גלי עטר:
בהתפתחותי גם, אנחנו רואים עלייה בילדים התפתחותיים
גלי עטר:
 אבל בגלל המספר הטיפולים השנתי, שהוא פי שלושה מילד באותו גיל עד גיל 6 שאנחנו צריכים לתת, העומס רק הולך וגדל
גלי עטר:
 הם צריכים יותר
גלי עטר:
 וגם כשהם עוברים אחר כך, חלקם מקבלים, מה שנקרא ילדי טב"מ מקבלים גם שירות מחוץ לקופה
גלי עטר:
 גם שם, בגלל המחסור שהוזכר כאן במערכת החינוך, ולא מצליחים בהכרח גם שם לאייש את המשרות, אז הם חוזרים אלינו ומבקשים לקבל השלמה לאותה קלינאית תקשורת שבדיוק עזבה למקום כזה או אחר
גלי עטר:
 ואז זה מן מעגל קסמים כזה שלא נגמר ורק התסכול של ההורים וגם של המטפלים הולך וגדל
גלי עטר:
      הנושא של מבחני התמיכה כבר עלה, אז אני לא אזכיר אותו
יצחק פינדרוס:
לא, אבל איך אתם רואים את הפרסום החדש?
גלי עטר:
אנחנו מחוברים מאוד לד"ר נעמה יושע-אורפז שנכנסה
יצחק פינדרוס:
כן, אבל מה אתם אומרים על הנוהל החדש שפורסם? זאת אומרת, הוא פורסם להערות הציבור
יצחק פינדרוס:
 אתם חושבים שהוא יותר טוב, פחות טוב?
גלי עטר:
תראה, בסוף כל עוד הדיון לא יסתכל על כל המעטפת הזאת, אני חושבת שכן צריך שנייה לתת מענה, כמו שאמרת מיידית
גלי עטר:
 אנחנו על פי תהום
גלי עטר:
 המצב מאוד מאוד קשה
גלי עטר:
 אני מסתכלת גם מהצד של המטפלים, אבל גם מהצד של אותה משפחה שמחכה לאבחון לפעמים גם שנה
גלי עטר:
 ולפעמים, בגלל זמן המתנה, צריכה לעשות אבחון נוסף, כי זה כבר לא רלוונטי, כי בגילאים צעירים יש משמעות למועד האבחון או הטיפול
גלי עטר:
      אנחנו רוצים לראות מענה מיידי ואנחנו ביחד עם משרד הבריאות, נעמה מובילה מהלך
גלי עטר:
 צריך לחשוב גם מה אנחנו היינו רוצים לראות קדימה
גלי עטר:
 בסוף, הילדים האלה, אנחנו נותנים שירות עד גיל 18 ומה קורה איתם אחר כך? חלקם מגיעים לנו למערך בריאות הנפש, שגם שם זה סיפור לדיון אחר
יצחק פינדרוס:
למה 18 ולא 21? זה לא בהגדרה עד 21?
גלי עטר:
לא, עד 18
יצחק פינדרוס:
באוטיזם זה לא עד 21?
יואב קיש:
במערכת החינוך
יואב קיש:
 סל הבריאות זה עד 18
יצחק פינדרוס:
למה? אבל מה ההיגיון? זאת אומרת, אם מערכת החינוך הבינה שמדובר על 21, אז למה פה זה לא 21?
ד"ר דורית שמואלי:
זה נכון גם לגבי ילדים עם שיתוק מוחין
ד"ר דורית שמואלי:
 גם הם בגיל 18 לא נגמרים להם
יואב קיש:
מערכת החינוך ממשיכה עד גיל 21 בעיקר כי האנשים האלה לא הולכים לצבא
יואב קיש:
 וזה אולי דווקא מסיבות - - - כאלה ואחרות
יצחק פינדרוס:
כן, אבל הוא צריך טיפול
יצחק פינדרוס:
 יום ההולדת שלו של גיל 18 היה אתמול, והוא צריך טיפול
יצחק פינדרוס:
 לאן הוא פונה עכשיו?
יואב קיש:
ברור
יואב קיש:
 אותי אתה לא צריך לשכנע
יואב קיש:
 ניסיתי, איפה נתקע?
יצחק פינדרוס:
אתה מזכיר לי שהגעתי לעיריית ירושלים בהסכם הקואליציוני, כמו בכנסת, מוניתי למחזיק תיק התברואה
יצחק פינדרוס:
 וגיליתי שהרכבים של הבכירים זה תחת אגף התברואה
יצחק פינדרוס:
 שאלתי למה? אמרו לי כי כשטדי קולק היה ראש עיר, מי שניהל את התברואה היה חבר שלו והוא הביא ברכבים והוא נהג ברכב
יצחק פינדרוס:
 אז מאז כל התעבורה נמצא בתברואה
יצחק פינדרוס:
 זה מה שאתה מזכיר
יצחק פינדרוס:
 אתה אומר תשמע, זה פרקטי, זה יצא להם טוב, כי אלה הלכו לזה
ד"ר נעמה יושע-אורפז:
נגיד שרפואת ילדים באופן כללי היא עד גיל 18
יצחק פינדרוס:
אבל מערכת החינוך כן מבינה שההתפתחות שלהם היא שונה
יצחק פינדרוס:
 המערכת היא שונה
ד"ר נעמה יושע-אורפז:
עד גיל 21 נקבע באמת רק בגלל באמת העניין הזה
יצחק פינדרוס:
אני לא בטוח
יצחק פינדרוס:
 כי מערכת החינוך, כי מערכת החינוך ממשיכה להם ברצף
ד"ר נעמה יושע-אורפז:
אני בטוחה שהם זקוקים לה גם אחרי גיל 21
ד"ר דורית שמואלי:
היא עוברת לרווחה, אבל היא לא כוללת טיפולים התפתחותיים
יואב קיש:
לגבי אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית בכלל היה נכון שהם ימשיכו ללמוד עד גיל 25 בערך
יצחק פינדרוס:
זה גם נכון
יואב קיש:
זה על פי מחקרים
יואב קיש:
 וזה לא קורה
יואב קיש:
 זה נעצר בגיל 21
יצחק פינדרוס:
 העליתי את זה בדיון אחר בוועדת הרווחה לפני שנה וחצי
יצחק פינדרוס:
 זה נכון
גלי עטר:
לא הייתה לי כוונה להסיט את הדיון, אלא רגע להגיד שאנחנו שנייה צריכים לעצור ולא להמשיך אינרציאלית, כי הדברים משתנים
גלי עטר:
 אנחנו רואים עלייה ורואים את המצוקה בתוך הדבר הזה
גלי עטר:
 והרבה פעמים אנחנו ממשיכים, כי חשוב לנו לתת מענה
גלי עטר:
 אבל צריך לעבוד במקביל
גלי עטר:
 צריך רגע אחד לעצור, כמו בדוח שמסתכל על שלושת השלבים שמסתכל לטווח מיידי, בינוני וארוך
גלי עטר:
 ולהסתכל על כל הנחות היסוד שלנו ולראות האם אנחנו ממשיכים באותה דרך? ואם לא, אז לאן? יש היום יותר טכנולוגיה, יותר, יש הרבה מאוד דברים ואני חושבת שנעמה תכף תעדכן, כי היא מובילה באמת את הכיוון הזה
גלי עטר:
 אנחנו נשמח להתחבר לכל מהלך
גלי עטר:
      רעיונות נוספים, אנחנו כשמדברים על האוטיזם, אז באמת רק לתת דגש נוסף, שאחד מהפתרונות מדבר על איגום משאבים או שמירה על מיצוי המשאב הקיים או מקסום המשאבים שיש, שזה מה שאנחנו יכולים לעשות כרגע
גלי עטר:
 אז בתוך המקום הזה אנחנו מניחים שברגע שתהיה תמונה אחת כוללת, כולל מקום אחד שכל הגורמים שנוגעים באותו ילד זה גם יצמצם את המאמץ להורים
גלי עטר:
 הם לא יצטרכו למצוא את עצמם עוברים מביטוח לאומי למשרד החינוך לקופות החולים, לבתי החולים
גלי עטר:
 יהיה מקום שירכז את כל המידע לפי סטנדרט אחיד
גלי עטר:
 זה יקל עלינו, בתוך קופות החולים
גלי עטר:
 זה יצמצם, ההערכה היא שזה יצמצם אבחונים חוזרים או הרבה מאוד תהליכים שהיום הם גזלני זמן
גלי עטר:
 ויותר מהכול זה יאפשר לנו באמת לראות את מידת ההשקעה שיש לנו באותם ילדים או מתבגרים או אנשים שאחר כך הולכים וגדלים לתוך המערכת
גלי עטר:
 ובאמת, אולי דרך הדבר הזה נוכל לייצר תובנות שהיום אין לנו
גלי עטר:
 כי אני בטוחה שהחור השחור הזה, נוכל לצמצם אותו כשנראה תמונה אחת אחידה גורפת
גלי עטר:
 ואז גם באמת בקבלת ההחלטות על זמינות, על חלוקה של משאבים, אנחנו נוכל לקבל החלטות שהן יותר מושכלות ויותר נכונות לטווח הארוך
גלי עטר:
 זהו
יצחק פינדרוס:
אני רק שואל, אולי אתכם משרד הבריאות, לפני שנמשיך הלאה עם הדוברים
יצחק פינדרוס:
 הדוח הסתכל על חלוקת העבודה בין מערכת החינוך לקופות החולים? שזה אחד?
שי מעוז:
אחד הדברים שבאמת טובים בדוח הזה, זה הוא עוסק, הוא לא רק פרספקטיבה של שירותים של הקופות ולא רק פרספקטיבה של שירותים של בריאות
יצחק פינדרוס:
זאת אומרת, גם בחלוקת העבודה וזריקת האחריות מאחד לשני, מי אחראי על מה וכמה טיפולים הוא מקבל ואיפה?
שי מעוז:
כן, בהחלט
יצחק פינדרוס:
אבל הדוח נוגע
שי מעוז:
הדוח נוגע
קריאה:
משרד החינוך נמצא פה? הוא יכול להגיד מה הוא עושה?
יצחק פינדרוס:
בסדר, אנחנו נגיע
יצחק פינדרוס:
 זהר לרר, האגודה הישראלית של קלינאי תקשורת?
זהר לרר פטקין:
אני פה, אבל עם קול רם, זה בסדר? זה מספיק טוב?
יצחק פינדרוס:
אני פשוט רחמיי על כותבי הפרוטוקול
יצחק פינדרוס:
 אני פחות, לי אין בעיה
יצחק פינדרוס:
 אבל כותבי הפרוטוקול, בעידן של היום הפרוטוקול הוא כמעט
זהר לרר פטקין:
תודה רבה
זהר לרר פטקין:
 אז אני מנכ"לית האגודה הישראלית של קלינאיות התקשורת
זהר לרר פטקין:
 ואני רוצה להצטרף לדברים שאמרו מקודם
זהר לרר פטקין:
 אני רוצה כמה דגשים, ברשותך אדוני
זהר לרר פטקין:
      אחד, הממונה על השכר באוצר מפרסם אחת לשנתיים או לשלוש דוחות על רמות השכר במקצועות הבריאות השונים ומקצועות הרפואה
זהר לרר פטקין:
 כל מה שקשור למשרד הבריאות
זהר לרר פטקין:
 קלינאיות תקשורת ומרפאות בעיסוק נמצאות בתחתית טבלאות השכר
זהר לרר פטקין:
 אוקיי? היחידים שנמצאים איתנו באותה שורה של רמת שכר הם סטז'רים, שזה מעמד זמני שהוא נקודת הזנקה למשהו שהשמיים אצלו הם הגבול
זהר לרר פטקין:
 ואצל קלינאיות התקשורת והמרפאות בעיסוק זה ה-limit
זהר לרר פטקין:
 זאת אומרת, אי אפשר משם לזוז לשום מקום
זהר לרר פטקין:
 אף אחד מהיושבים פה סביב השולחן לא היה מוכן לעבוד בשכר כזה
זהר לרר פטקין:
 זה שכר מינימום, שאם אפשר היה גם חוקית, היו משלמים פחות
זהר לרר פטקין:
 פשוט לפי החוק אי אפשר לשלם פחות
זהר לרר פטקין:
 מדובר על נשים שהלכו ללמוד באקדמיה שלוש וחצי שנות לימודים, מקצוע בריאות
זהר לרר פטקין:
 עשו 1,000 שעות פרקטיקום, שזו התנסות קלינית בשטח ועמדו בהצלחה במבחן של משרד הבריאות
זהר לרר פטקין:
 ואחרי זה מצפים מהם ללכת לעבוד בשביל 30-40 שקלים לשעה
זהר לרר פטקין:
 זה משהו שאף אחד מאתנו לא היה מוכן
זהר לרר פטקין:
 והן רוצות
זהר לרר פטקין:
 החלום של צעירה, אני אומרת צעירה, כי 95% מהעוסקים בתחום הם נשים, אז אני פונה בלשון נקבה
זהר לרר פטקין:
 הצעירה שהולכת ללמוד, בחלום שלה, ברוב המקרים זה לעבוד בגן של החינוך המיוחד
זהר לרר פטקין:
 אם זה גן תקשורת או גן התפתחותי אחר
קריאה:
או צוות רב מקצועי
זהר לרר פטקין:
או בצוות רב מקצועי
קריאה:
זה גם החלום של הזקנות, לא רק הצעירות
זהר לרר פטקין:
אוקיי
זהר לרר פטקין:
 ואם לא בגן, אז במרפאה או במכון של התפתחות הילד
זהר לרר פטקין:
 ואז הן גומרות את הלימודים והן הולכות לעבוד שם ולוקח שנה, שנתיים, שלוש, ומגיעה התפקחות
זהר לרר פטקין:
 כי בסופו של דבר, אם אנחנו מדברים על התפתחות הילד, הן צריכות לדאוג גם להתפתחות הילד הפרטי שלהן
זהר לרר פטקין:
 ולאפשר לו פרנסה
זהר לרר פטקין:
 ולאפשר לו אוכל וחוגים וכל מה שצריך במשפחה נורמלית
זהר לרר פטקין:
 ואי אפשר לצפות שהן יסכימו לעבוד ברמות שכר כאלה
זהר לרר פטקין:
 אז אין מחסור בשוק בנשות מקצוע, יש מחסור בכאלו שיסכימו לעבוד בשירות הציבורי בשכר המבזה אותו המדינה מוכנה לשלם להן
זהר לרר פטקין:
      אני רוצה רק לסכם עוד בנושא שמאוד עניין אותי הנושא של מיצוי הפוטנציאל של התעסוקה
זהר לרר פטקין:
 אני לא זוכרת את המילים המדויקות
זהר לרר פטקין:
 מיצוי הפוטנציאל הקיים, אני אקרא לזה לצורך העניין
זהר לרר פטקין:
 יש היום המון דברים שעובדים לא טוב
זהר לרר פטקין:
 אני לא אתן פה סקירה רחבה על הכול, אנחנו נתנו את חלק מההמלצות שלנו לדוח
זהר לרר פטקין:
 אבל סתם לצורך העניין משהו קטן: קלינאיות תקשורת מלוות את הילד בגן תקשורת, אם הוא ילד עם אוטיזם או לפני זה, או אם הוא לא קיבל בגן, אז במכון
זהר לרר פטקין:
 ואז מגיעה הוועדה של, ועדות החינוך, יישום, זכאות, הכלה, שילוב
זהר לרר פטקין:
 כל פעם משנים את השם של זה
זהר לרר פטקין:
 שצריך להגדיר את הסל שלו
זהר לרר פטקין:
 אבל אותה ועדה לא מוכנה לקבל את הסל של הקלינאית, שמלווה את הילד בערך מיום לידתו ואבחונו עד היום
זהר לרר פטקין:
 כי היא לא עובדת תחת מכון התפתחות הילד של הקופה
זהר לרר פטקין:
 את הדוח שלה, בדיוק
זהר לרר פטקין:
 הדוח שלה לא מוכר
זהר לרר פטקין:
 אז צריך ללכת עכשיו לקופאית אחרת בקופה ולחכות
זהר לרר פטקין:
 לשלם פרטי, בשביל להשיג את הדוח הזה
יצחק פינדרוס:
אני הגעתי לוועדת השמה עם דוח של קלינאית מלווה
זהר לרר פטקין:
לא תקבל את הדוח
יצחק פינדרוס:
מי מחליט את זה?
זהר לרר פטקין:
ועדת ההשמה
יצחק פינדרוס:
 אני בא, אני בוגר השלטון המקומי 23 שנה, אז אני קצת זה
קריאה:
זה לא היה בזמנך, ועדות זכאות ואפיון זה חדש
יצחק פינדרוס:
אה, מהרגע שמשרד החינוך לקח אחריות על זה, אז הוא הכניס שרק אם הקופה מאשרת?
זהר לרר פטקין:
לא, רק אם הקלינאית
ד"ר נעמה יושע-אורפז:
יש מסמך שקובע מיהו הגורם הקביל
זהר לרר פטקין:
נכון
יצחק פינדרוס:
מה? עכשיו בשינויים שהם עשו בוועדות השמה אז יש מסמך?
זהר לרר פטקין:
זה כבר חמש שנים
ד"ר נעמה יושע-אורפז:
אנחנו נסביר
זהר לרר פטקין:
כן, כן
יצחק פינדרוס:
 ועדות השמה, כשאני הייתי בשלטון המקומי, ועדות השמה היו בשלטון המקומי ויושב הראש היה מהשלטון המקומי, נציג משרד החינוך
יצחק פינדרוס:
 הייתה בקשה לשנות את זה בגלל אגרות חוץ, אני זוכר את זה, כן
יצחק פינדרוס:
 אז היום את אומרת שבנהלים החדשים, אני באתי עם דוח של פסיכיאטר פרטי, עזבי, דוח של פסיכולוג פרטי, בסדר? הוועדה לא?
זהר לרר פטקין:
זה לא אותו דבר
ד"ר נעמה יושע-אורפז:
זה לא אותו דבר
יצחק פינדרוס:
אה, זה כן יתקבל, אבל רק הקלינאית תקשורת לא?
זהר לרר פטקין:
זה, בדיוק
זהר לרר פטקין:
 רק בקלינאות תקשורת כתוב שהיא חייבת להיות מועסקת על ידי
זהר לרר פטקין:
 זאת אומרת, זה ההתייחסות היחידה לא למקצועיות שלה, אלא למעסיק שלה
זהר לרר פטקין:
 וזה לא הגיוני
ד"ר נעמה יושע-אורפז:
אבל הייתה חשיבה מאחורי הדבר הזה
זהר לרר פטקין:
חשיבה מוטעית כנראה, שיצרה עומס
יצחק פינדרוס:
אני אתן לך להתייחס
ד"ר נעמה יושע-אורפז:
אני רוצה להגיד שאני איתך, אני בעד לשנות את זה
ד"ר נעמה יושע-אורפז:
 אנחנו בשיחה עם החינוך
יצחק פינדרוס:
 הבנתי את העניין, אנחנו עוד מעט נשאל את משרד החינוך על העניין הזה
יצחק פינדרוס:
 הבנתי את מה שאת אומרת
יצחק פינדרוס:
 זה באמת, זה לפחות כל מי שהולך לוועדת השמה הולך פעמיים לקלינאית תקשורת לאותו צורך וזה יוצר עומס על השוק סתם
זהר לרר פטקין:
יפה
זהר לרר פטקין:
 התור בהתפתחות הילד, דיברנו עליו
יצחק פינדרוס:
מובן מאוד מה שאמרת
יצחק פינדרוס:
 עוד? כי אני רוצה לתת לעוד אנשים
יצחק פינדרוס:
זהו, סיימת? תודה
יצחק פינדרוס:
 עורכת הדין יעל רלוי
יעל רלוי:
תודה רבה כבוד יושב הראש
יעל רלוי:
 יעל רלוי מאלו"ט
יעל רלוי:
 אז קודם כל, חשוב לי להגיד, אנחנו לא מדברים פה על מצב חדש
יעל רלוי:
 זה לא איזה דיון שהתחיל לפני חודשיים, במרץ, שאז גילינו על הבעיה
יעל רלוי:
 בשנים האחרונות התקיימו בכנסת לא פחות מ-12 דיונים בנושא של התפתחות הילד ועוד רבים מאוד בתחומים משיקים, כמו מקצועות הבריאות, הגיל הרך וכיוצא בזה
יעל רלוי:
      הרפורמה בהתפתחות הילד והתקצוב של 80 מיליון שקלים בשנה זה נהדר, אבל זה לא על חשבון טיפול בבעיות העומק
יעל רלוי:
 מה גם שהתקצוב שהוקצה לה לדעת נציגי משרד הבריאות הוא אפילו לא מחצית ממה שהיה נדרש כדי להתחיל תהליך שיקומי למערכת הזאת
יעל רלוי:
 ואני מברכת כמובן על זה שיש מתודולוגיה חדשה
יעל רלוי:
 אבל מתודולוגיה זה דבר שצריך לפתוח איתו ולא להגיע איתו אחרי שלוש שנים
יעל רלוי:
      אני כמובן מעריכה ומכבדת פה את כל אנשי המקצוע שיושבים סביב השולחן
יעל רלוי:
 יש אנשי מקצוע נהדרים במשרדי הממשלה
יעל רלוי:
 יש כאן בעיית תקצוב
יעל רלוי:
 בעיה של סדר עדיפויות, גם ברמה המיידית, גם ברמה איפה, איפה הנושאים האלה בתקציב של 2023-2024? איפה יהיו הנושאים האלה בתקציב של 2025-2026? אז זה חייבים לגשת לבעיות העומק במערכת
יעל רלוי:
 ואם נסתכל על כל הדיונים שהיו בנושא הזה לאורך השנים, אנחנו רואים ארבע בעיות עיקריות:     1
יעל רלוי:
 הבעיה הראשונה היא התעריף השעתי של משרד הבריאות לשעת טיפול, שלא עודכן מ-1997
יעל רלוי:
 להזכירכם, אנחנו לא בשנות ה-90
יעל רלוי:
 השכר עלה, יוקר המחיה עלה
יעל רלוי:
 הדברים האלה חייבים להילקח בחשבון
יעל רלוי:
 וזה חלק מהסיבה שהמערכת נשארת מאחור
יעל רלוי:
      2
יעל רלוי:
 התקשרויות של קופות החולים מול היחידות להתפתחות הילד, שהן הספקיות המרכזיות של השירות
יעל רלוי:
 שזה נעשה בסכומים שהם מתחת לתעריף של משרד הבריאות, שהוא ממילא נמוך
יעל רלוי:
      3
יעל רלוי:
 מקצועות הבריאות
יעל רלוי:
 אני בטוחה שעוד נרחיב על זה בהמשך
יעל רלוי:
      4
יעל רלוי:
 בעיה שנגזרת משתי הבעיות הראשונות שהזכרתי, שזה התלות המאוד מאוד מאסיבית של יחידות להתפתחות הילד בפילנתרופיה, ברשויות המקומיות, בשיעור שהוא מעל 60% מהתקציב שלהן
יעל רלוי:
 ועוד לא דיברנו על הילדים, על התקצוב העקיף שיוצא מהכיס של הורים לילדים עם צרכים מיוחדים, כשהם נשלחים למסלולי החזרים וצריכים "הופס" להשלים חצי מסכום הטיפול על חשבונם
יעל רלוי:
 ובאבחון זה גם יותר
יעל רלוי:
 אז אנחנו בעצם בסיטואציה ששירות שקבוע בחוק בריאות ממלכתי והוא באחריות הבלעדית של משרד הבריאות ושל קופות החולים, 60% ממנו בכלל מתוקצב על ידי גורמים אחרים
יעל רלוי:
 הוא מבוסס על קישוש תרומות וקישוש תמיכות מכל מיני מקורות
יעל רלוי:
 מהסתמכות על הכיס הפרטי של ההורים
יעל רלוי:
 אז המצב הזה לא יכול להימשך
יעל רלוי:
 זה מצב שהוא לא רק ביזיוני, הוא גם לא חוקי, אני אבשר לכם
יעל רלוי:
 חוק בריאות ממלכתי קובע בצורה מפורשת שכשחסר תקצוב לשירות מסוים, הוא ייצא מאיפה? מאוצר המדינה
יעל רלוי:
 לא מרשויות מקומיות, לא מעמותות, לא מפילנתרופיה
יצחק פינדרוס:
המדינה התגברה על זה
יצחק פינדרוס:
 היה בג"ץ של בתי החולים והמדינה התגברה על זה
יצחק פינדרוס:
 עשתה חוק שמותר לה לגנוב רשמי
יצחק פינדרוס:
 אמיתי, סיפור אמיתי
יעל רלוי:
בסדר, אנחנו מדברים פה על שירותי התפתחות הילד
יעל רלוי:
 ובשירותי התפתחות הילד האחריות הבלעדית היא של משרד הבריאות ושל קופות החולים, ואני בטוחה שאין על זה ויכוח פה סביב השולחן
יעל רלוי:
      עכשיו, ילדים שלא מאובחנים בזמן ולא מטופלים בזמן, אם מישהו חושב שזה חוסך משהו למדינה לגרוע מהילדים האלה את הסל שמגיע להם, אז טועה טעות חמורה
יעל רלוי:
 כי הילדים האלה בסוף מגיעים למצב שהם מושעים ממסגרות חינוכיות לשבועות וחודשים
יעל רלוי:
 הם נשלחים לאשפוזים פסיכיאטריים, הם יוצאים לדיור חוץ ביתי, כי הורים לא מסוגלים להכיל את ההידרדרות שלהם במסגרת הביתית
יעל רלוי:
 אנחנו מדברים על ילדים בני 9, 10, 12
יעל רלוי:
 בני נוער צעירים וילדים צעירים, שהמקום שלהם הוא בבית ולא מחוץ לבית
יעל רלוי:
 והפתרון המניעתי והשיקומי הוא מתחת לידיים שלנו והוא נקרא "סל שירותי התפתחות הילד"