GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרינה סולודקין: אני רוצה לומר לכם שכשהיה חוק של רן כהן ושל אחרים אנחנו אמרנו שזה לא חוק של הדיור הציבורי, זה חוק של הפרטה ושל הפחתה של הדיור הציבורי.
מרינה סולודקין: מה שעשו מהחוק – שום פרוטה לא הגיעה למדינה, ואמרנו את זה, ובכלל זה יש כל כך הרבה דירות שחסרות.
מרינה סולודקין: בזמן שאני רואה 50 דירות שם ו- 30 שם, יש תור של 60,000 עולים שמחכים לדירה.
מרינה סולודקין: מדובר בקשישים ובח הוריות, זכאים.
שלמה לינצר: סליחה, בפתח תקווה יש דירות שמיועדות לעולים, ולא שולחים לנו מועמדים.
יעקב מרגי: אבל הם מעדיפים לשלוח עולים ללוד.
יעקב מרגי: זו מדינה שלא חושבת.
יעקב מרגי: לוד היא עיריה קורסת, ולשם רוצים לשלוח עולים.
מרינה סולודקין: פתח תקווה, מרכז המדינה, עיר במצב טוב.
ישראל אייכלר: אז יש כאן איזשהו צוואר בקבוק.
ישראל אייכלר: אני רוצה לתת לכם עוד נתון:
ישראל אייכלר: מתוך מלאי של 80,000 דירות נמכרו רק 18,000 דירות.
ישראל אייכלר: גם זה נושא לדיון.
מוריס דהן: אני, קודם כל, מברך על הצעת החוק שלך.
מוריס דהן: לדעתי זה לא האדם עצמו, כאדם שבא גם ממצוקה וטיפל בשיקום שכונות שנים רבות – זה לא אותו אזרח פרטי.
מוריס דהן: תמיד יש את ה "מסביב", את המשפחה שעוזרת.
מוריס דהן: לי היה לא מזמן מקרה כזה, של אסיר בבית סוהר, שגייסתי את המשפחה ואני גם אומר את זה לזכות הניה ששון שעזרה לנו בנושא הזה.
מוריס דהן: במקביל, אני רוצה לומר דבר: הרבה פעמים אנחנו מוזמנים כאן לוועדות.
מוריס דהן: הנושא החברתי הוא נושא מאד כאוב.
מוריס דהן: לצערי, אנשים באים ונותנים הוראות וחתכים וזה שונה אחד מהשני.
מוריס דהן: הנושא החברתי, לדעתי, הוא דבר אחר.
מוריס דהן: לדעתי, בנושא החברתי אסור שיהיו כללים ונהלים.
מוריס דהן: כל מקרה הוא מקרה לגופו של עניין, כי זה עולם ומלואו.
מוריס דהן: מה ההצעות שלי, מניסיוני הרב בנושא?
מוריס דהן: קודם כל, צריכה לצאת הוראה למשרד השיכון שלכל החברות המשכנות, ללא יוצא מן הכלל, יהיה חוזה שכירות אחיד.
מוריס דהן: דבר שני – סל פריטים המאושרים לשיפוץ, הן מבחינת חוק גוז'נסקי, הן מבחינת חלות החברה והן מבחינת חלות - -.
מוריס דהן: היום אין את הדברים הללו, וכל חברה נוהגת כפי שהיא רוצה.
מוריס דהן: במקביל להצעת החוק, משרד השיכון צריך לתת הוראה, מהמחוקק, שיהיה חוזה אחיד לכל החברות המשכנות.
רות-לי פלאי: אז יש לנו חוזה בית משפט מחוזי, חוזים אחידים של "עמידר" וכל החברות אמרו שהם יישרו קו לפי החוזה של "עמידר", כשייגמר ההליך.
מוריס דהן: הנייר יכול לסבול כל דבר.
מוריס דהן: ישנו סל פריטים של חובת החברה המשכנת, אם זה "עמידר", "פרזות" או "חלמיש".
מוריס דהן: יש את חוק גוז'נסקי, שלצערי נשאר רק השם, בלי שום תוכן בתוכו, כי לא הגיוני שבא אזרח, כמו שאתה אומר – ואני אתן לך דוגמה של משפחה ברוכת ילדים שבאה אלי, נכה הלם קרב של צה"ל, שהדוד שלו התקלקל.
מוריס דהן: מבחינת חוק גוז'נסקי אני צריך להחליף לו את הדוד, אבל לצערי, גם הקולט שלו מקולקל, אז מה יואיל התיקון?
מוריס דהן: את הקולט אסור לי להחליף.
ישראל אייכלר: למה, כי זה לא מופיע בסל?
מוריס דהן: לא מופיע ואסור לי להחליף.
מוריס דהן: החוק קובע לי, בחוק גוז'נסקי.
מוריס דהן: לכולנו יש ילדים.
מוריס דהן: אם ילד שבר זכוכית בסלון – מותר לי להחליף את המסגרת, אך החלפת הזכוכית היא על חשבון הדייר.
מוריס דהן: אלה חוקים שנעשו כדי לצאת ידי חובה.
ישראל אייכלר: אז מה הפתרון שאתה מציע?
מוריס דהן: לדעתי, את סל הפריטים צריכים לקבוע האנשים המקצועיים שחיים בשטח, עם כל ההערכה שלי לאנשים.
מוריס דהן: דוקטור ואקדמאי – זה לא מציאותי.
מוריס דהן: מציאותי זה אנשים שחיים בשטח, שחיים את המצוקה.
מוריס דהן: יודעים לבוא ולתת ועדה עם אנשי מקצוע אמיתיים ולקבוע סל פריטים.
מוריס דהן: אותם אזרחים עוברים שבעה מדורי גיהינום עד שמאשרים להם דירה.
מוריס דהן: אני לא רוצה להיכנס לכללים ולחוקים החדשים.
מוריס דהן: זה אחד למאה.
מוריס דהן: אם, בהצעת החוק שלך אתה מציע הצעה, ואני אמרתי את זה מזמן, בכל מיני פורומים – שההצעה צריכה להיות שברגע שאושרה דירה על פי החוק והנהלים חייבים לתת אותה, ואין דבר כזה שאין במלאי.
מוריס דהן: אם אין במלאי, המדינה צריכה לבנות דירה.
מוריס דהן: את המצוקה מחסלים רק בחינוך.
מוריס דהן: לצערנו, במצב שלנו, אנחנו היום גם נותנים דירה, ומגדלים דור שנשקיע בו בבתי סוהר ועובדי רווחה, ולצערי שום דבר לא יצא.
מוריס דהן: לכן, הצעת החוק הכי אמיתית, עם כל הכבוד לסל הפריטים, החוק שצריך להציע הוא לתת זמן למדינה – תוך פרק זמן שתיתן לאותו אזרח דירה.
מוריס דהן: יש חוק ירושלים, ולצערי אף פעם לא עשו אתו כלום.
מוריס דהן: בירושלים, חיי האוכלוסיה שונים מהחיים בשאר הערים.
מוריס דהן: באים אלינו דיירים.
מוריס דהן: ברגע שמגיע תור של אדם – אני קורא לו.
מוריס דהן: בא אלי אדם חרדי.
מוריס דהן: אז אני מציע לו בשכונה של חילונים.
מוריס דהן: הוא בא ואומר שהוא לא יכול לגור בשכונה כזו.
מוריס דהן: ואז, אם פעמיים אני מציע לו שכונה חילונית והוא מסרב – אני סוגר לו את התיק.
מוריס דהן: לכן, בירושלים יש את חוק ירושלים, וצריך לנצל את זה.
מוריס דהן: אם יש לנו אוכלוסייה ערבית, אוכלוסייה חרדית – עם כל החתכים שלה, צריך להתייחס לאזרח, לא לעשות חוק כולל לכולם.
מוריס דהן: צריך להתאים את זה גם לירושלים.
מוריס דהן: לגבי "עמידר", שיש להם 2,600 דירות – לקחת את כל המועמדים בתור, אם זה מירושלים או מכל עיר אחרת, לשים את זה ברשימה, ולשלוח לדיירים הממתינים בתור מכתבים וליידע אותם על דירות ריקות.
מוריס דהן: לתת להם רשימה של יישובים שקיימים, והלוואי וכולם יבואו.
מוריס דהן: לטעמי, 60-70% יבואו.
מוריס דהן: לנושא הקליטה, שהוזכר כאן – אני, אישית, עירבתי את ראש הממשלה, את אריק שרון, בנושא הדיור לקליטה.
מוריס דהן: לצערי, יש דירות בשטח.
מוריס דהן: לנו, אישית, יש דירה בפסגת זאב, שעומדת ריקה כבר משנת 2001.
מוריס דהן: אין מועמדים.
מוריס דהן: אנחנו משלמים על הדירה את מסי הוועד, את הארנונה וכן הלאה.
מוריס דהן: מדובר בהוצאות.
מוריס דהן: היו לנו עד עכשיו 17 דירות כאלה, שעומדות ריקות שנתיים –שלוש.
ישראל אייכלר: נציג משרד הקליטה יתייחס לזה, ולפני כן נשמע את מנכ"ל "פרזות".
אברהם סימן טוב: אחרי מה שאמר הסגן שלי – מה אני יכול להוסיף?
אברהם סימן טוב: תהיה לי רק בעיה אחת, כי אני קצת חולק עליו.
אברהם סימן טוב: הוצאה לשיפוץ על ידי הדיירים, אמרתי בקריאת ביניים: לא כל משפחה מסוגלת להתארגן כמו המשפחה הזו שהתארגנה, ולא כל משפחה יכולה לבוא לוועדה.
אברהם סימן טוב: היה מדובר פה בשיפוץ שאף ועדה במשרד השיכון לא היתה מאשרת אותו, גם לא בוועדת החריגים.
אברהם סימן טוב: מדובר היה בלמעלה מ- 60,000 שקל.
אברהם סימן טוב: ניצלנו את המצוקה של אותו אדם שבא, ואמרנו לו: תגייס 60,000 שקל ואנחנו נהיה מוכנים לאשר לך לשפץ את הדירה, להחתים אותו שהוא מוכן לשאת בעלות השיפוצים.
אברהם סימן טוב: אני הסתייגתי מזה גם בחברה, כאשר הנושא הובא אלי, כי אמרתי שלא יעלה על הדעת שאם אני כבר היום אפתור בעיה שיום לפני זה הצגנו אותו כמקרה קשה, כזכאי לדירה בשכירות כי אין לו מה לאכול – והיום יש לו 60,000 שקל לצורך השיפוץ.
אברהם סימן טוב: אם הוא עבריין ויושב בבית הסוהר, ויש לו שלוחות מחוץ לכלא שיכולות לממן לו, אז הוא קיבל פה פרס שאחרים, שאין להם את הסכום הזה של 60,000 שקל – לא קיבלו.
ישראל אייכלר: אגב, הצעת החוק שלי מדברת על סכום לא גדול, לא על 60,000 שקל.
ישראל אייכלר: יש לפעמים מקרים של 10,000 שקל - - -
אברהם סימן טוב: היא באה לטייח את הבעיה, כי אני אומר באחריות: יהיו כאלה, שגם אם אני אציע להם את זה, אין להם.
אברהם סימן טוב: ועדיין לא נמצא פתרון.
אברהם סימן טוב: לכן, ההצעה, או ההתייחסות לבעיה של חוסר בתקציב שיפוצים צריכה למצוא פתרון.
אברהם סימן טוב: כשיש מקורות להרבה דברים אחרים, יימצא התקציב, כאשר אנחנו, בסך הכל, מדברים בסכומים לא מי יודע מה, במיוחד לאור התקנות של חוק גוז'נסקי, שאומרות שיש הרבה דברים שאנחנו מנועים מלבצע אותם.
אברהם סימן טוב: כבודו מציע בניה ציבורית להטבת תנאי הדיור ופתרון בעית הדיור של משפחות הזכאיות לדיור בשכירות.
אברהם סימן טוב: הניסיון שלי, באופן אישי, מראה שבניה ציבורית, בעצם בניה במימון מלא, שנועדה לפתור את בעיית הדיור של הזכאים חסרי הדיור, עד לרגע זה, והא ראיה – היום, גם האתרים שנבנו ביוזמת שר הבינוי והשיכון לשעבר, מאיר פרוש – שבניה להשכרה לאוכלוסייה חרדית לא פתרה את הבעיה.
אברהם סימן טוב: מצד אחד, פתרה.
אברהם סימן טוב: נתנו 264 דירות בבית שמש לאוכלוסייה חרדית.
אברהם סימן טוב: זה חומר נפץ חברתי.
אברהם סימן טוב: האתרים נראים זוועה, בלי שטחים ציבוריים.
אברהם סימן טוב: גטו של אכלוס מרוכז.
אברהם סימן טוב: הפתרון הוא לפזר אותם.
אברהם סימן טוב: כשפואד היה שר השיכון - - -
ישראל אייכלר: מה זה לפזר, בארץ?
אברהם סימן טוב: לא, בירושלים.
אברהם סימן טוב: בירושלים, כדי לפתור את בעיית הדיור, והיום יבואו ממשרד השיכון ויגידו לי – יש לי התחייבות רכישה מקבלן, קח 184 דירות של "אשדר" שהתחייבנו לרכוש מהם את הדירות, ופואד אמר לי שיש לו אפשרות להציע את זה, אם יגידו לי לקחת את הדירות, אני, שממונה על פתרון הבעיה של הממתינים - - -
ישראל אייכלר: כמה אנשים יש לך, שממתינים?
אברהם סימן טוב: למעלה מ- 300 משפחות זכאיות.
אברהם סימן טוב: מתוך 12,000 מחזיקי תעודות זכאות בירושלים, מחוסרי דיור, שהם המקרים הקשים ביותר, מינימום – גם אם הם נדחים על ידי הוועדות, יש 1000 משפחות שנדחות בוועדות שאין להם שום סיכוי לקנות דירה על ידי משכנתה.
אברהם סימן טוב: הסיכוי שלהם לפתור בעיית הדיור שלהם, לא קיים.
אברהם סימן טוב: לכן אני אומר – בניה, בצורה מרוכזת להשכרה, זו טעות לדורות.
אברהם סימן טוב: אנחנו צריכים להגיד את האמת.
יעקב מרגי: מה אתה מציע, לחסל את הדיור הציבורי?
אברהם סימן טוב: אני אומר לכם – מותר לבוא ולקחת את ה- 3% עד 5% מסך כל האוכלוסייה שגרה בדיור הציבורי, ולהתמקד בה.
אברהם סימן טוב: יש היום 95% מסך כל חסרי הדיור שזכאים רק למשכנתאות.
אברהם סימן טוב: התוצאה היא 5,000 הוצאות לפועל.
אברהם סימן טוב: היתה פה הצעה שנקנה את הדירות מקונסי הנכסים.
ישראל אייכלר: אנחנו שומעים את כל הדברים הנכונים, ולא שומעים פתרון.
אברהם סימן טוב: - - - כדי להקטין את תור הממתינים על ידי תגבור הסיוע ומתן מענקים לרכישת דירות, עידוד הבניה בכלל, לא בניה להשכרה.
יעקב מרגי: לפי הנימוקים שלך יהיו 30,000 צווי פינוי.
יעקב מרגי: תחכה לממשלה אחרת, אני אומר לך.
אברהם סימן טוב: היתה ממשל עם ש"ס, היא עשתה את זה?
יעקב מרגי: עשו.
יעקב מרגי: היו מענקים בפריפריה.
יעקב מרגי: יש לך זיכרון קצר.
יעקב מרגי: הממשלה הקודמת נתנה מענקים לפריפריה.
יעקב מרגי: לא נתת מענה ולא נתת פתרון.
ישראל אייכלר: הוא נתן בסוף כמה דברים מאד חשובים.
ישראל אייכלר: אתה אומר: מענקים, סיוע בתשלומים - - -
מרינה סולודקין: יש לי שאלה לנציג משרד הקליטה, עוזר המנכ"ל, מר פנחס מור.
מרינה סולודקין: שאלתי היא למה משרד הקליטה לא מאכלס עולים מתוך התור של 60,000 בדירות הפנויות של "פרזות".
פנחס מור: נכון, הבעיה קיימת.
פנחס מור: יש דירות ציבוריות, בעיקר בפריפריה – קרית שמונה, דימונה, ירוחם, ופחות במרכז.
יעקב מרגי: אמרו פה שיש דירות בפתח תקווה, ומוריס דהן אמר שיש דירה בפסגת זאב.
פנחס מור: אני מוכן לענות נקודתית, למקרים שאנשים יודעים.
פנחס מור: היה צריך להיות כאן מנהל אגף בכיר, חביב קצב.
פנחס מור: הוא היה צריך להשתתף בישיבה אך לא יכול היה להגיע.
פנחס מור: לגופו של עניין זה נכון, אך רוב רובו - מעל 90% מתמקד בפריפריה, ואנחנו מפנים אנשים יום יום לפריפריה.
פנחס מור: זה חלק מהבעיה.
פנחס מור: הבעיה העיקרית היא שהדירות האלה צריכות לעבור שיפוץ ואין תקציב לשיפוץ.
מרינה סולודקין: אז אין כסף לשיפוצים.
פנחס מור: נכון.
פנחס מור: זה אומר בין 20,000 שקל ל- - 70,000 שקל לשיפוץ דירה.
יולי תמיר: אני מתנצלת שאיחרתי לדיון, כיון שהייתי בדיון אחר.
יולי תמיר: העניין של הדיור הציבורי, לדעתי, יש לו שני מרכיבים.
יולי תמיר: מרכיב אחד שהוזכר עכשיו: יש דירות, אבל לא משפצים אותן.
יולי תמיר: זה לא שאנשים סתם מסרבים לעבור לפריפריה.
יולי תמיר: האנשים שמצאו עבודה או התחילו, אחרי שעברו את שלב הקליטה, לשלוח ילדים לבתי ספר, והם נקלטו, ולאחר מכן שולחים אותם למקום אחר.
יולי תמיר: הם לא יכולים.
יולי תמיר: לאורך כל מערך הקליטה שלהם, אתה בעצם דורש מהם הגירה נוספת, דבר שהוא בלתי אפשרי עבורם, בטח ובטח אם הם מצאו עבודה.
יולי תמיר: לנתב אותם לפריפריה?
יולי תמיר: אני נאבקתי, בתור שרת קליטה, לשלוח לפריפריה את המשפחות החזקות, ולתת להם תמריץ.
יולי תמיר: לא נתנו לי לעשות את זה.
יולי תמיר: עשינו את זה עם כמה משפחות בבית שאן וזה מאד הצליח, אבל אחר כך, כמובן, לא נתנו לעשות את זה.
יולי תמיר: לשלוח את המשפחות החלשות לערים החלשות זה לעשות עוול על עוול – גם למשפחות, גם לעיר שלא יודעת לקלוט אותם, ובדרך כלל גם שולחים אותם לשכונה שהיא בדרך כלל שכונה חלשה.
יולי תמיר: זו טעות קלאסית.
יולי תמיר: את הדירות האלה צריך לשפץ, ומשרד השיכון לא יכול לומר שאין לו כסף.
יולי תמיר: יש את הכסף הזה, קודם כל לחברה.
יולי תמיר: זו שאלה של "עמיגור" ושאלה של "עמידר" שמועלות בתפקידן.
יולי תמיר: הן חרות ממשלתיות שלא אמורות לעשות רווח.
יולי תמיר: הן אמורות להשתמש בכספים שלהן כדי לשפץ – לא 4רק את הדירות הריקות, גם את הדירות הקיימות.
יולי תמיר: התחזוקה שלהן במצב שערורייתי.
יולי תמיר: גם של ההוסטלים.
יולי תמיר: זה דבר שהוא שערורייה, כי זה נכס של המדינה שהאיכות שלו הולכת ומתדרדרת.
יולי תמיר: היה לי על זה ויכוח גם עם "עמידר" וגם עם "עמיגור" על העניין הזה.
יולי תמיר: נדמה לי שאנחנו צריכים קודם כל לדרוש מהחברות המשכנות לתחזק ולשפץ - - -
ישראל אייכלר: אין להן כסף.
יולי תמיר: זה לא נכון שאין להן כסף.
קריאה: המבקר מראה שיש להם עודפים של כסף.
יולי תמיר: חשוב לציין את הדבר הבא – אם המדינה נותנת לך, במקרה הזה – נתנה נכס, ואתה מדרדר אותו, אז אתה אחראי על התדרדרות הנכס.
יולי תמיר: נתנו פיקדון.
יולי תמיר: המדינה נתנה בידיהם פיקדון –דירות.
יולי תמיר: אם החברות מדרדרות את מצב הדירות האלה, ולא משפצים אותן, הן מועלות בתפקידן.
ישראל אייכלר: אבל החברה מוכרת דירות, והמדינה לוקחת את זה לסוכנות.
יולי תמיר: יש כאן את השאלה של שיפוי הסוכנות, שגם היא בעיה בפני עצמה.
יולי תמיר: אבל אני מודיעה לך שאם תבוא הנה הנהלת "עמיגור" או הנהלת "עמידר" עם ספר התקציב שלהם, אני אראה לך שיש להן רווחים וברווחים האלה הם היו צריכים להפנות כספים לשיפוץ.
יולי תמיר: אני ישבתי עם ההנהלות של "עמיגור" ושל "עמידר".
יולי תמיר: "עמידר" אמרו לי שהם כמו כל חברה עובדים כדי להרוויח.
יולי תמיר: הדבר הראשון הוא לחייב לתחזק את הדירות ולהפנות לדירות האלה בשום שכל, ולא את האנשים הכי חלשים לאזורים הכי חלשים.
יולי תמיר: זה אומר שהדירות האלה לא בהכרח יפתרו את הבעיה של המצוקה.
יולי תמיר: הדבר השני הוא לאפשר לתת משכנתהמלאה למי שמתגורר עם משפחתו.
יולי תמיר: הרבה מאלה שעומדים ומחכים בתור הם אנשים שהיו יכולים להתגורר עם משפחתם.
יולי תמיר: אם היו נותנים משכנתה והמשפחה היתה קונה דירה קצת יותר גדולה ומשכנת את אותו בן משפחה אתה.
יולי תמיר: יש לזה גם חשיבות טיפולית.
יולי תמיר: היום, כל העולם הולך לכיוון של טיפול בתוך המשפחה.
יולי תמיר: העובדה שיושבים אנשים שבגלל כל מיני שיקולים של משכנתה הם לא לוקחים את המשכנתה יחד עם המשפחה, וגרים באותה דירה – מגדיל, באופן משמעותי את הרשימה.
יולי תמיר: כשאני הייתי שרת הקליטה הכנו דו"ח מפורט שאני יכולה למסור לוועדה, ולכל מי שכאן, על איך להקטין את רשימת הממתינים.
יולי תמיר: זה יותר חמור אצל עולים, אבל זה קיים גם במקומות אחרים.
ישראל אייכלר: אבל שמעת את מה שסיפר פה נציג חברת "ח.ל.ד", שיש להם דירות בפתח תקווה והם לא מקבלים עולים.
ישראל אייכלר: עולים לא מגיעים אליהם.
יולי תמיר: באיזה קומה הן?
קריאות: קומות שונות.
קריאות: זה העניין שכולם רוצים בדרך כלל דירה בקומת קרקע.
יולי תמיר: בדרך כלל קשישים ונכים - - אני רוצה לסכם בשלוש הצעותף אחת, שנבדוק לעומק את פעולתן של החברות המשכנות, ונדרוש דרישה חד משמעית שהן מכספיהן ישפצו את הדירות.
יולי תמיר: דבר שני – שנבדוק את היכולת להקל על משפחות שרוצות לשכן בן משפחה בודד יחד עם המשפחה.
יולי תמיר: דבר שלישי – שננסה לבחון את האפשרות של סיוע לחד הוריות כי זה נושא נפרד.
יולי תמיר: יש עולם של הבדל בין שיכון נכים לשיכון קשישים ושיכון חד הוריות.
יולי תמיר: זה בא לנו הכל כחבילה אחת, ובנושאים של חד הוריות ההמלצה שלי היא דווקא הפוכה – לאפשר ולסייע לחד הוריות בהגדלת הסיוע בשכר דירה, כדי לעבור למרכז הארץ, כדי שהם יוכלו לעבוד.
יולי תמיר: זה שנותנים להם דירות במצפה רמון או בדימונה זה פותר אולי את בעיית הדיור שלהם, אך זה מחזיר אותם למעגל מחפשי העבודה.
רות-לי פלאי: אני היועצת המשפטית של עמותת "סנגור קהילתי".
רות-לי פלאי: אני רוצה קודם כל להתייחס באופן כללי למדיניות הדיור הציבורי של משרד הבינוי והשיכון, במילה אחת.
רות-לי פלאי: הדיור הציבורי היא רשת הביטחון האחרונה של דיירי הדיור הציבורי ומקבלי הסיוע בשכר הדירה.
רות-לי פלאי: לעמותה שלנו, לסנגור קהילתי, הגיעו לאחרונה המוני משפחות ואנשים עם צווי פינוי, ומדובר פה על אוכלוסייה בשתי רמות: אנשים שהם זכאים של הדיור הציבורי, שהם עונים על הקריטריונים של הדיור הציבורי, ולא יכולים לשלם את שכר הדירה המינימלי של 100-200 שקלים, ומקבלים צווי פינוי.
רות-לי פלאי: זו קטגוריה אחת.
רות-לי פלאי: קטגוריה שניה היא של אנשים שמשרד הבינוי והשיכון קורא להם "פולשים", ואנחנו קוראים להם אנשים שמשתכנים לצורך הישרדות.
רות-לי פלאי: הם לא עונים על הקריטריונים של הדיור הציבורי, הם לא מקבלים סיוע בשכר דירה, ואין להם שום דרך אחרת אלא להיכנס לדירות שהן דירות מוזנחות, לא משופצות, שאל מקצים אותן לדיור ציבורי.
רות-לי פלאי: אז מדובר פה במאות ואלפי משפחות שעלולים להיזרק לרחוב.
ישראל אייכלר: את בעד כל דאלים גבר?
רות-לי פלאי: לא, לחלוטין לא.
רות-לי פלאי: אבל אני חושבת שמשרד הבינוי והשיכון צריך למצוא פתרון.
רות-לי פלאי: אני לא מצדיקה אנשים שלוקחים את החוק לידיים, אבל לא משאירים להם שום ברירה.
רות-לי פלאי: אם אנשים הם זכאים של הדיור הציבורי והם לא מצליחים לשלם את המינימום בגלל המצב הכלכלי, וזורקים אותם לרחוב, הם לא יכולים לגור ברחוב.
רות-לי פלאי: כבודם וכבוד ילדיהם הולך למרמס.
הניה ששון: - שיש 300 ממתינים, את רוצה להגיד שאת - - -
ברכה ארג'ואני: לממתינים יש זיקה היסטורית לדירה - - - החברות המשכנות עשו הסכם עם הממשלה לעשות כמה שיותר פינויים.
ברכה ארג'ואני: יש גל של פינויים בחודשיים האחרונים
רות-לי פלאי: בגלל ההסכם עם "עמידר" שנותן עמלות אם מצליחים לפנות פולשים, אז החברות לדיור ציבורי נכנסו עם כל המכבשים שלהם והייעוץ המשפטי כדי לוודא
הניה ששון: זה לא נכון.
רות-לי פלאי: יש פרמיות לפינוי, אפשר לראות בהסכם.
רות-לי פלאי: מעבר לזה – היה מבצע מכירת דירות בדיור הציבורי.
רות-לי פלאי: נמכרו 18,000 דירות.
רות-לי פלאי: לפי המבצע הזה, כדי לעשות איזשהו איזון בין זה שמפריטים לדיירים, נקבע שכל התקבולים ממכירת הדירות בדיור הציבורי חייבים לעבור למשרד הבינוי והשיכון לקרן לדיור ציבורי.
רות-לי פלאי: הקרן הזו רוקנה לחלוטין.
רות-לי פלאי: "עמידר" לא העבירה את הכספים.
רות-לי פלאי: בגלל הסכם פיצוי שערורייתי לסוכנות, 370 מליון דולר הועברו לסוכנות.
רות-לי פלאי: בקרן יש 6 מיליון דולר.
רות-לי פלאי: אף דירה חדשה בדיור הציבורי לא נבנתה מאז מבצע "קנה ביתך".
רות-לי פלאי: זאת אומרת, 18,000 דירות נמכרו, ואף דירה חדשה לא נוספה.
הניה ששון: אבל נרכשו דירות.
רות-לי פלאי: הנהלים לדיור ציבורי, לזכאות לדיור ציבורי הם שרירותיים, הם בלתי סבירים, והם משאירים הרבה אנשים מחוץ לזכאות לדיור ציבורי.
ישראל אייכלר: מה שאמר מנכ"ל "פרזות" – שיש הרבה אנשים שהיו צריכים להיות זכאים, ולא - - -
רות-לי פלאי: נכון.
רות-לי פלאי: מה ההבדל בין אישה שהיא חד הורית עם 3 ילדים והיא זכאית היום לדיור ציבורי, לאישה חד הורית עם 2 ילדים, מובטלת, נכה, שלא זכאית לדיור ציבורי, ואז אין לה ברירה, והיא משתכנת, לצורך הישרדותה והישרדות הילדים שלה, כדי שהם יוכלו לחיות בכבוד אנושי ולא יירמסו ברחובות.
רות-לי פלאי: עוד מילה אחת על הנושא של תחזוקה, כי הבאנו דיירים – שוב, בעניין התחזוקה, הם טוענים שאין להם תקציב.
רות-לי פלאי: זה לא נכון.
רות-לי פלאי: לפי דו"ח מבקר המדינה האחרון, יש להם הרבה עודפים – 270 מיליון שקל, שלא מוקצים - - -
דוד שטמפטר: גברתי, הם מסרו את הכסף לאוצר.
דוד שטמפטר: ב "עמידר" אין גרוש היום.
ישראל אייכלר: אז למה לא שיפצתם את הדירות?
רות-לי פלאי: קודם כל, הסל שקבוע בתקנות הוא לא מספק, אבל גם הסל הזה, שהוא מינימלי, לא מקוים.
רות-לי פלאי: החברות לדיור ציבורי מנסות לצמצם אותו, לפרש אותו באופן חד צדדי, בניגוד מפורש ללשון החד משמעית של התקנות, ולא למלא אותו.
רות-לי פלאי: בעניין התחזוקה – אנחנו הבאנו דיירים של הדיור הציבורי, מקרים חיים של עובדות של בתים שלא ראויים למגורים, שפנו שנים.
רות-לי פלאי: הגברת בתיה ממן גרה 15 שנים בדיור הציבורי.
בתיה ממן: יש לי דירה שבנויה למחסן, לא למגורים.
ישראל אייכלר: איפה הדירה?
בתיה ממן: פה, בקטמון.
ישראל אייכלר: באיזו קומה?
בתיה ממן: קומת קרקע.
רות-לי פלאי: יש לה תפר קונסטרוקטיבי בתוך הדירה.
רות-לי פלאי: "עמידר" שלחה לתקן את הדירה, ולא תיקנה את הבעיה הכי מהותית של התפר הזה, שמהווה סיכון בטיחותי.
רות-לי פלאי: השמאי שבא ותיעד את הדברים אחרי התיקון של "עמידר" קבע שאת הדברים העיקריים, המהותיים הוא לא תיקן.
רות-לי פלאי: 15 שנים לא תיקנו, וכשכבר באו לתקן לא תיקנו את הדברים המהותיים שיש בהם סיכון בטיחותי.
שמעון חי: אני גר ברמות ב', בדירה של 64 מטר .
שמעון חי: אני עם 8 ילדים, כאשר הגדול הוא בן 16 והקטנה היא בת שנתיים.
שמעון חי: אישתי עכשיו בחודש התשיעי להריונה.
שמעון חי: יש צפיפות נוראית.
שמעון חי: אי אפשר לחיות כך.
שלומית קואלמן: כמה זמן אתה מחכה להחלפה?
שמעון חי: כשניגשתי ל "פרזות" הם אמרו שאני אכן זכאי אך אין להם דירות.
שמעון חי: ביקשתי הרחבה ממשרד השיכון, ואין תשובה.
שמעון חי: אין שום דבר.
שמעון חי: יש התרי בנייה אבל לא נותנים.
ישראל אייכלר: יש לכם אישור לתת לו אישור למשכנתה להרחבה.
קריאה: לזה משרד השיכון אחראי.
מרים מור יוסף: אז אולי כדי שהדירה שלו תהיה, שיתנו לנו את האפשרות לרכוש את הדירות?
ישראל אייכלר: יש אפשרות שתמכרו את הדירות?
קריאות: ביטלו את החוק.
רות-לי פלאי: זה קיים, אבל בתנאים כל כך גרועים שאף אחד לא יכול - -.
רות-לי פלאי: נגמר המבצע.
מרים מור יוסף: אני גרה בעיר גנים, בקומה רביעית.
מרים מור יוסף: יש לי נזילות בגג.
מרים מור יוסף: יש לי 10 ילדים שמסתובבים בבית, וזה קשה מאד.
מרים מור יוסף: אני אחרי אירוע מוחי.
מרים מור יוסף: אף אחד לא מסתכל עליך.
מרים מור יוסף: לכל דלת שאתה מנסה להיכנס ב "פרזות", ב "עמידר" – הדלתות תמיד סגורות.
מרים מור יוסף: אומרים : מבינים אותך, רק אין אפשרות לעזור.
שלומית קואלמן: דיירת של איזו חברה את?
מרים מור יוסף: "פרזות".
אברהם סימן טוב: אם זה ברכוש המשותף – כל הדיירים ישתתפו.
מרים מור יוסף: אני מאד מבקשת, ואני מדברת בשמי ובשם עוד דיירים שרוצים לרכוש את הדירה.
ישראל אייכלר: כמה שנים את כבר גרה שם?
מרים מור יוסף: 8 שנים.
מרים מור יוסף: אתה רוצה לבקש הרחבה- לא נותנים לך.
מרים מור יוסף: אתה רוצה לבנות – לא נותנים.
מרים מור יוסף: החלפת דיור – לא נותנים.
ישראל אייכלר: אני מעדיף שתיקחו את הפרטים שלה, ותטפלו בזה מחוץ לוועדה.
מרים מור יוסף: מעבר לזה, אני ממש מבקשת – שיורידו את ההקפאה של החוק.
שמואל דוד: אני מבין שהוועדה חותרת לסיכום.
שמואל דוד: אני מ "שתיל" ואני עובד עם התנועה לחיים בכבוד בבאר שבע, שהיתה כאן בדיון הקודם.
שמואל דוד: בקשתנו היא מאד פשוטה: להמשיך את הלחץ בנוגע להחלטה הקודמת, המאד ברורה והמאד ברוכה של הוועדה בעניין הקמת ועדה מקצועית-ציבורית שתשב ותדון על הסוגיות האלה.
שמואל דוד: עלו כאן סוגיות של דירות פניות, של קריטריונים לשיבוץ אנשים בדירות, של קריטריונים לאכלוס אנשים בדירות.
שמואל דוד: כל הנושאים האלה לא מנוהלים.
שמואל דוד: ועדה ציבורית- מקצועית שתכלול אנשי ציבור, אנשי מקצוע בתחומים הרלבנטיים, ונציגים של הציבור שנזקק לדיור או שותף לדיור.
קריאה: ועדה ציבורית זה לקבור את הנושא.
שמואל דוד: עלו כאן 8 נושאים שונים, ועל ניירות העמדה שחולקו כאן יש עוד כמה וכמה .
שמואל דוד: כולם חשובים.
יעקב מרגי: אני, בעקבות שני הדיונים, הולך להתחיל במהלך של הקמת ועדה פרלמנטרית שתבדוק את כל נושא הדיור הציבורי, כולל חוק הדיור הציבורי.
שמואל דוד: אני לא נגד.
שמואל דוד: אדרבא, אני מאד בעד.
שמואל דוד: זה יכול להיות רעיון מבורך, אבל המורכבות של הסוגיות היא כזו שנדרש כוח שיעמוד ויבדוק את הדברים לפרטיהם.
שמואל דוד: אנחנו שומעים כאן נתונים שחלקם סותרים וחלקם מבולבלים.
שמואל דוד: זה מצריך בדיקה לעומק.
שמואל דוד: אומרת חברת הכנסת תמיר שהדברים נבדקו ושהמשרד שלה בשלב מסוים כתב על זה דו"חות.
שמואל דוד: מישהו צריך לעבור על החומרים האלה, לבדוק את הרעיונות לגופם, ובעיקר להביא לכך שהדברים האלה יהיו שקופים.
שמואל דוד: כל הנהלים שמדובר בהם כאן לא מצויים באתרי אינטרנט, לא מצויים נגישים לציבור.
שמואל דוד: חלק מהעמותות רודפות אחריהם מרדף ארוך, מקבלות את הנוהל של היום ומחרתיים הוא מתחלף.
שמואל דוד: לעתים מזומנות, כאשר אני נכנס לדברים קונקרטיים-לא מצאתי דרך למצוא אותם.
שמואל דוד: הדברים האלה מצריכים עבודה.
יולי תמיר: מהניסיון המר שלי – הבעיה היא להקים ועדה בין משרדית.
קריאות: יש ועדה בין משרדים.
קריאות: לסגור את החברות המשכנות, על מה אתם מדברים?
יולי תמיר: הוועדה שעובדת היום לא פועלת מתוך ראייה של - -.
יולי תמיר: לצערי, כל הוועדות שהוקמו בתקופה האחרונה נועדו לסגור את הדיור הציבורי, בצורה כזו או אחרת.
יולי תמיר: אם זו תהיה ועדה ציבורית, שתכתוב את הדו"ח הכי נפלא – ואני אומרת: יש בידיי דו"ח נפלא.
יולי תמיר: אף אחד לא שם עליו.
יולי תמיר: צריך לעשות איזשהו מהלך שיחייב את המשרדים השונים, קודם כל – לעשות תיאום ביניהם בנושאים האלה, ולא לשלוח את האנשים ממשרד למשרד.
יולי תמיר: דבר שני – אני, במובן הזה, לא חושבת שצריך הרבה ועדות.
יולי תמיר: ועדה לא תניב שום פירות.
יולי תמיר: מה שצריך זה לשבת ביחד, אולי – חברי הכנסת שהיו כאן, ולנסות לעשות מהלך שאוכף קודם כל את החקיקה הקיימת, ואת הדברים הקיימים.
יולי תמיר: שהחברות המשכנות קודם כל ימלאו את תפקידם הנוכחי – כבר ישתפר המצב.
יולי תמיר: שמשרד השיכון ימלא את תפקידו הקיים.
יולי תמיר: אם אנחנו נעשה ועדה, רק ניתן יד לזה שבעוד שנתיים נהיה פה עוד פעם.
איתן פדן: אני רוצה להצטרף לכל מילה שאמרה חברת הכנסת יולי תמיר.
איתן פדן: היא אמרה דברים נכונים ואמיתיים.
איתן פדן: אני רוצה לומר שמכל הנוכחים חסר לי פה משרד אחד: איפה משרד האוצר?
איתן פדן: איפה הכסף?
ישראל אייכלר: אני יודע את התשובה שלהם.
ישראל אייכלר: הזמנו אותם לכל ועדה.
ישראל אייכלר: התשובה היא: מדיניות ממשלתית – אין תקציב.
איתן פדן: הדבר הוא פשוט: בשכר דירה של 150 שקל לחודש, אי אפשר להחזיק דירה, ואי אפשר ליצור פתרונות חדשים.
איתן פדן: זה הבסיס של כל דיון שלא יהיה.
איתן פדן: כשיש מדיניות ממשלתית לקחת את הכספים שכן היו ולהזרים אותם לדברים אחרים, אז מה רוצים מהחברות המשכנות, שנביא כסף מהבית?
ישראל אייכלר: חברת הכנסת תמיר אומרת שיש לכם כסף.
יולי תמיר: אני לא יודעת אם ב "חלמיש", אבל ב "עמידר" יש.
ישראל אייכלר: זה לא בסדר מה שאתה אומר עכשיו.
ישראל אייכלר: לא הייתם צריכים להעביר את זה.
ישראל אייכלר: מי חייב אתכם להעביר את זה?
ישראל אייכלר: יש לכם כסף ואתם זורקים אותו לבור ללא תחתית, לאוצר?
קריאה: חתמנו על הסכם עם הממשלה, והעברנו את הכסף.
איתן פדן: אני הייתי חלק מהדירקטוריון של "עמידר" שהיה בחלק ממשא ומתן עם המדינה בעניין הזה.
איתן פדן: הכספים, בזמנו, שנמשכו מ "עמידר" הובטחו למשרד השיכון, שחלקם הגדול יחזור לטובת דיור ציבורי.
איתן פדן: זה היה הסיכום.
איתן פדן: אין לי שום מילה אחת רעה להגיד נגד משרד השיכון.
איתן פדן: להפך.
איתן פדן: אני חושב שמשרד השיכון חי את המצוקות שלנו, מבין אותן, ונמצא במצוקה לא פחות גדולה.
איתן פדן: אתן לך דוגמה: היה לי פרויקט ממשרד השיכון על בניית 140 יחידות דיור לקשישים בתל אביב.
איתן פדן: מקום שיש מצוקה, יש בעיה, ויש לנו את השטח שכבר התב"ע אושרה בו.
איתן פדן: היה תקציב בשנה שעברה.
איתן פדן: השנה- אין.
איתן פדן: מת.
איתן פדן: היה תקציב כשהשר שרנסקי היה השר.
איתן פדן: היה תקציב של 150-200 מיליון שקל בשנה לעניין הזה.
איתן פדן: היום התקציב הוא אפס.