GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל אייכלר: אבל פה יש מקווה מיוחד שצריך לעשות במורשה לנכות קשות.
ישראל אייכלר: שזה עיקר הבעיה שלנו.
משה אוסדיצ'ר: ודאי.
משה אוסדיצ'ר: אז בוא ניקח מקווה אחת של נכות - - -
ישראל אייכלר: אסור לוותר שהוועדה הזאת תתכנס, כמו שאמרה נציגת משרד השיכון, ולשפץ את זה לנכות קשות.
ישראל אייכלר: במקביל, לנכות קלות, בהתאם למה שאתה אומר, בכל מקום אפשר לעשות.
ישראל אייכלר: ומה עם לוח זמנים?
נעמי בלומנטל: המועצה הדתית כידוע לא מייצרת כסף.
נעמי בלומנטל: היא מתוקצבת.
נעמי בלומנטל: אם היא לא תוכל לקבל תקציב היא לא תוכל - -
משה אוסדיצ'ר: אנחנו גם לא בונים.
משה אוסדיצ'ר: אנחנו רק משפצים.
משה אוסדיצ'ר: אני חייב להגיד לך שאת המיליון שקל אני ראיתי פה, לא העבירו.
משה אוסדיצ'ר: היו"ר הקודם, ואני לא יודע מה הכוונה הקודם, האם הקודם או הקודם הקודם, פשוט לא הסכים לחתום.
משה אוסדיצ'ר: חשב המועצה, יו"ר המועצה לא הסכימו לחתום.
משה אוסדיצ'ר: לא בוצע הדבר.
משה אוסדיצ'ר: חמור מאוד.
משה אוסדיצ'ר: זה נשאר במשרד השיכון.
משה אוסדיצ'ר: משרד השיכון אומר מפורשות שהמיליון שקל הועבר.
משה אוסדיצ'ר: המיליון שקל ההם עדיין נמצאים בפול?
משה אוסדיצ'ר: אני את הכסף לא קיבלתי.
משה אוסדיצ'ר: היא אומרת, הכסף נשאר אצלה.
ישראל אייכלר: תגיד לי מתי אתה רוצה ישיבה נוספת בשביל לבדוק אם דה הרטוך הביא את התשובות, ומתי.
ישראל אייכלר: בעוד שבועיים?
משה אוסדיצ'ר: שלושים יום אני חושב.
ישראל אייכלר: שלושים יום זה כבר יחזור לאוצר.
ישראל אייכלר: רבותיי, אני רוצה להקריא את מסקנות הוועדה.
ישראל אייכלר: אבל לפני זה, אני חייב לומר, שאם העניין הזה לא יסודר עד סוף השנה, עומרי, אתה צריך לשמוע מה אני אומר...
עמרי שרון: אני מסכים אתך הרי מראש.
ישראל אייכלר: כן, זה ברור.
ישראל אייכלר: אם הדבר לא יסודר עד סוף השנה, חוזרים עשרים מיליון שקלים לאוצר, אז נגיד לביבי שהוא לא צריך להתפטר כי יש לו עוד עשרים מיליון.
עמרי שרון: אתה רוצה שאני אהיה אתך, נכון?
ישראל אייכלר: עכשיו למסקנות.
פנחס טהר: לפני המסקנות, הוא אמר שאת הכסף הקרוב שיקבלו ישקיעו אותי במקווה טל.
פנחס טהר: אני אומר שזו תהיה טעות .
משה אוסדיצ'ר: השאלה היא גם כמה כסף.
פנחס טהר: כי לא יהיה מקום חליפי.
משה אוסדיצ'ר: אבל אם מגיע מאה אלף שקל אתה לא יכול לחפש ולהתחיל....
משה אוסדיצ'ר: אם מגיע 2.6 מיליון זה ילך למקווה חדש.
ישראל אייכלר: במקביל.
ישראל אייכלר: כי אם תגידי אחר כך זה עוד כמה שנים.
משה אוסדיצ'ר: אז בוא נשב על זה ארבע עשרה יום, ובוא נשב על זה עוד הפעם.
משה אוסדיצ'ר: הרי לא יעלה על הדעת שעוד הפעם התקציב ילך, העשרים מיליון ילך כמו המיליון ועוד הפעם נחזור עוד שנה.
חמדה דהן: שוב אני אומרת לך, אם התקציב לשיפוץ מקווה טל 2.6 מיליון, אבל הוא אמר 3.8, עיריית ירושלים יכולה להיות שותפה שלנו לשיפוץ של המקווה.
חמדה דהן: אף אחד לא אומר שמשרד השיפוץ צריך- - -
משה אוסדיצ'ר: אני אגיד לך: עיריית ירושלים כבר שותפה אתנו בשישים אחוז בכל תקציב.
משה אוסדיצ'ר: אז לבוא עכשיו ולהפיל את זה על עיריית ירושלים?
משה אוסדיצ'ר: זה יהיה עוד שנה של דיונים.
ישראל אייכלר: היות ולא ניתן לשפץ את מקווה טל מבלי לתת מקום חלופי לנשים, יש צורך בתחילת שיפוץ מיידי של מקווה מורשה, ומיד שיהיה מוכן לשפץ את מקווה טל מיידית.
ישראל אייכלר: הוועדה מבקשת מהמוסד לביטוח לאומי לסייע לעיריית ירושלים בשיפוץ מקווה מורשה.
ישראל אייכלר: לטענת עיריית ירושלים פנו למוסד לביטוח לאומי אך נדחו על ידי המוסד.
ישראל אייכלר: הוועדה פונה למשרד השיכון בבקשה להבטיח כי בכל מקווה תהיה נגישות בסיסית לנשים נכות, כולל אופציה להתקין בשעת הצורך מנוף.
ישראל אייכלר: הוועדה רשמה את הודעת נציגת משרד השיכון ונציג האוצר לפיה מחר יושבים נציגי המשרד עם נציג משרד המשפטים, עו"ד אמנון דה הרטוך.
ישראל אייכלר: שלום לכולכם.
ישראל אייכלר: יש לנו קהל גדול ואנחנו רוצים לתת לאפשר לדבר לכל עמותה.
ישראל אייכלר: אנחנו במסגרת היום הבינלאומי לזכויות אנשים עם מוגבלויות שהכנסת מציינת היום, מקיימת הוועדה לפניות הציבור ישיבה בנושא מאוד ספציפי ומוגדר, אם כי הנושא מאוד רחב כשלעצמו.
ישראל אייכלר: על פי נתוני מכון ברוקדייל, יש בישראל בשנת 2003 מאה שבעים ושבעה אלף ילדים ובני נוער עם נכויות.
ישראל אייכלר: מאה שבעים ושבעה אלף: חירשות, שיתוקים, פיגור, בעיות למידה והתנהגות קשות, חולים, עם מחלה כרונית או סרטן שדורש טיפול רפואי או פרה רפואי.
ישראל אייכלר: ויש מתוכם כשבעים ושתיים אלף ילדים, שזה כארבעים אחוז, שסובלים מנכות ביותר מתחום אחד.
ישראל אייכלר: כולנו יודעים שנכות של ילד משפיעה גם על המשפחה.
ישראל אייכלר: יש את העומס הנפשי, גם את העומס הטיפולי, הוצאות כספיות, קשיים פיזיים.
ישראל אייכלר: אנחנו במסגרת הדיון נשמע על הבעיות השונות ולא נפרט את כולן, כי לטובת הדיון יש דברים שכולם יודעים.
ישראל אייכלר: לא צריך לספר שהשמש זורחת בבוקר ובערב יורדת החשיכה.
ישראל אייכלר: יש משבר אישי כשיש ידיעה קשה על לידת ילד נכה, כולם רוצים שהילד יהיה מוצלח והכי יפה.
ישראל אייכלר: יש בעיות במערכת המשפחתית, ביחסי שלום בית, בהשקעות של זמן, של כסף, זה הורס לפעמים את הפרנסה ואת התחום הכלכלי.
ישראל אייכלר: אנחנו נתמקד בעניין של היעדר מידע בדבר זכויות שהמדינה מעניקה לילד ולמשפחה.
ישראל אייכלר: והבעיה הכי מרכזית במדינה בכלל ואצל נכים זה עוד יותר מקשה, זה הסחבת הביורוקרטית.
ישראל אייכלר: זה הדבר הכי מרגיש והכי מדכא במדינה הזאת, שהביורוקרטיה הורסת כל חלקה טובה בכל תחום.
ישראל אייכלר: ובעיקר כשאדם כבר כאוב וכבר מוגבל, ועוד עושים לו ביורוקרטיה, אין דבר יותר מרגיז מזה.
ישראל אייכלר: גם רשויות הרווחה, בגלל בעיות תקציביות לפעמים הם פסיביות, וגם מחוסר ידע.
ישראל אייכלר: כל המידע מאוד מפוזר, אין מספיק ריכוז של מידע.
ישראל אייכלר: ואתם יודעים שמידע זה כוח, מידע זה אמצעי לפעול.
ישראל אייכלר: ואם אין מידע אין אפשרות לפעול.
ישראל אייכלר: ומי עוד צריך סיוע וכוח לאנשים שאין להם כוח.
ישראל אייכלר: גם זה צריך להיות מידע לדעת מה זה האין סיוע.
ישראל אייכלר: כי יש כסף לאדון זה ואין כסף לאדון אחר.
ישראל אייכלר: יש סיוע לנושא מסוים.
ישראל אייכלר: אין סיוע לנושאים אחרים.
ישראל אייכלר: פיצול השירותים – גם זה דבר שאנחנו נדבר.
ישראל אייכלר: זמינות ואיכות השירות.
ישראל אייכלר: כל הדברים האלה אני אתן לכם את רשות הדיבור, ואתם תספרו לנו מתוך ניסיון בשטח, כי אתם האנשים שעושים במלאכה בשטח.
ישראל אייכלר: חברות הכנסת יולי תמיר עם מרינה סולודקין אתנו כאן.
ישראל אייכלר: אתם תוכלו לשאול או לדבר מתי שאתם רוצים.
ישראל אייכלר: אז אנחנו נשמע קודם את נציגת העמותה שנקראת קשר – מרכז מידע, הכוונה וייעוץ להורים לילדים עם צרכים מיוחדים הגברת מאיה גולדמן, בבקשה.
מאיה גולדמן: אמרת שלא נתחיל ממה שכולם כבר מכירים, אבל אני בכל זאת אדגיש את הנושא של המידע.
מאיה גולדמן: באותו דו"ח של ברוקדייל שאתה התייחסת, שעשה את הסקר לגבי הכמעט מאה שמונים ילדים מאובחנים, מדוברים על שני שליש של המשפחות שאין להן מידע.
מאיה גולדמן: אנחנו יודעים שהמידע לא זמין, לא עדכני וקשה לקבל אותו.
מאיה גולדמן: לא כתוב בספר גם המידור שאתה התייחסת.
מאיה גולדמן: שילדים שצריכים להתמודד גם עם הרווחה, גם עם הבריאות וגם עם החינוך, וכל אחד עם החוקים שלו וכל אחד עם הדרך פנייה.
מאיה גולדמן: ההורים לא יודעים מה מגיע מאיפה, ומה לדרוש.
מאיה גולדמן: אני מייצגת את קשר, שהוא מרכז מידע וייעוץ להורים.
מאיה גולדמן: אנחנו כבר עשר שנים ערים לנושא, ומנסים להתמודד עם הריכוז של כל התחומים עבור כל הלקויות.
מאיה גולדמן: אנחנו מגיעים היום באופן ישיר לכחמשת אלפים משפחות.
מאיה גולדמן: זה בדיוק שירות מידע.
מאיה גולדמן: אפשר להרים טלפון ללא תשלום, לקבל בחמש דקות את כל המידע שההורים צריכים.
מאיה גולדמן: אני רק במשפט אגיד שחלק מהבעיה הגדולה זה התקציב.
מאיה גולדמן: אנחנו לא כל כך מוכרים, לא מגיעים למאה שמונים אלף, רק מגיעים לחמשת אלפים באופן ישיר.
מאיה גולדמן: ולעוד, פתחנו אתר אינטרנט לפני שנתיים עם המרכז הטכנולוגי חינוכי, אתר האינטרנט היום, בשיתוף פעולה פורה ומבורך גם של משרד הבריאות, גם של משרד החינוך, של משרד הרווחה, של הביטוח הלאומי – של כל הגורמים – מאפשר היום להגיע למידע זמין ועדכני בזכויות, בארגונים ובכל השירותים.
מאיה גולדמן: כמובן, אנחנו מדברים על שימוש באינטרנט מאוד נמוך.
מאיה גולדמן: ואוכלוסיות שאנחנו דואגים בקשר לשרת בשירות הטלפוני זה אותן אוכלוסיות שאין להן את הנגישות לאינטרנט, ואותן אוכלוסיות שלא יודעות באמת איך להתמודד.
מאיה גולדמן: אנחנו מדברים מבחינת סיוע שצריך את המשפחה מהפניות שבאים אלינו.
מאיה גולדמן: כל הנושא של סיוע בבית.
מאיה גולדמן: נכון שילדים עם נכויות קשות נמצאים במסגרות היום עד שש, וחלק עד שבע.
מאיה גולדמן: אבל יש ילדים דווקא עם בעיות התנהגות, ילדים עם ליקויי למידה קשים, מגיעים הביתה גם באחת, והורים אחרי הצהרים מתקשים להתמודד גם עם הילדים וגם עם הילדים האחרים.
מאיה גולדמן: כל הנושא של סייעות, מלווים של השעות אחרי הצוהריים בבית.
מאיה גולדמן: מדברים על שירותי הפוגה, שיש דוגמאות מאוד יפות של נופשונים שנפתחו במודעות של הצורך של המשפחות בפסק זמן שגם לילד יהיה טוב וגם למשפחה.
מאיה גולדמן: אנחנו יודעים שהתקציבים הולכים, והמשפחות יכולות לנצל כל הזמן פחות ופחות שעות, כי התקציבים באים ממשרד הרווחה.
מאיה גולדמן: וגם פער מאוד גדול בין הפיתוח הטכנולוגי שיש היום, שמאפשר לילדים השונים להגיע להישגים ולעצמאות, שבעצם זה נופל על הכתפיים של המשפחות.
מאיה גולדמן: מלבד הנושא של המידע הנושא הגדול זה המשאבים שחסרים.
מאיה גולדמן: וקורה היום שהמשפחות בעלי אמצעים זה אותן משפחות שמצליחות לשלב את הילד בחינוך המיוחד עם החוק הנפלא של שילוב.
מאיה גולדמן: אבל מי שיכול ליישם את זה זה אותן משפחות שיכולות להוסיף עזרה לאותם ילדים כדי שהשילוב יהיה מוצלח.
ישראל אייכלר: חוק השילוב כבר פועל?
מאיה גולדמן: חוק השילוב פועל.
ישראל אייכלר: בכל הארץ?
לאה שקד: אני רוצה לתקן.
לאה שקד: אנחנו לא מדברים על חוק שילוב.
לאה שקד: אנחנו מדברים על תיקון של חוק חינוך מיוחד.
לאה שקד: פרק ד' שילוב, בטעות אנשים סבורים שמדובר בחוק השילוב.
ישראל אייכלר: הוא עובד בכל הארץ?
לאה שקד: בכל הארץ.
לאה שקד: היישום שלו, התקציב הראשון שקיבלנו לסגירת פערים התחיל בראשון לדצמבר השנה הזו, והוא אמור להתבצע במהלך של ארבע, חמש שנים.
לאה שקד: התקציב הראשון שקיבלנו לשנה הזאת כתוספת זה מאה מיליון שקל.
לאה שקד: ויש פירוט מה עשו עם התקציב הזה.
לאה שקד: נכנסו לכל אותן מסגרות עם המגזר הערבי, סגרו חלק מאוד קטן של המסגרות במגזר החרדי המוכר שאינו רשמי, וכל שנה נקדם את זה בהתאם לתקציב שיתקבל, שהוא תקציב רב שנתי.
לאה שקד: בשנה שעברה הרי התוספת לחוק חינוך מיוחד היתה צריכה להתקבל גם שנה קודם לכן, עיקר הדגש הושם על יישום החלק הסטטוטורי.
לאה שקד: כי גם בעבר הרי ניתנו שעות שילוב.
לאה שקד: הן היו מאוד מעטות - -
ישראל אייכלר: אני לא רוצה להיכנס לנושא.
ישראל אייכלר: הנושא של הדיון.
ישראל אייכלר: אנחנו קצת חורגים מהנושא של הדיון.
לאה שקד: זה לא רלבנטי.
יולי תמיר: כמה שעות מקבל ילד הודות לתקצוב החדש?
יולי תמיר: בכמה עלה?
לאה שקד: הוא לא עלה.
לאה שקד: זה בדיוק מה שניסיתי לומר.
לאה שקד: הוא כמעט ולא עלה .
לאה שקד: מפני שזה נע בין מצב שלא היה שירות בכלל, כי כל המגזר החרדי לא היה מתוקצב - -
ישראל אייכלר: גם היום הוא לא מתוקצב בשילוב.
לאה שקד: הוא אשר אמרתי.
ישראל אייכלר: אני לא רציתי לדבר על זה.
ישראל אייכלר: כי אני היושב ראש של הוועדה.
ישראל אייכלר: אבל אם את מזכירה אז אני אומר לך שלא.
לאה שקד: התקציב הראשון עשה איזה שהיא השוואה שהתחלנו להיכנס לגילאי שלוש ארבע, שקודם לכן השילוב לא התייחס אליו.
יולי תמיר: כמה ילדים?
יולי תמיר: בואי אני אשאל אותך אחרת.
יולי תמיר: מאה מיליון קיבלתם.
יולי תמיר: כמה ילדים נוספים חדשים, נכנסו למאגר של הילדים שמקבלים שירות השנה שלא היו בו בשנה הקודמת?
לאה שקד: אני לא עשיתי שיעורי בית כי לא ידעתי שזה יהיה הנושא של השיחה.
ישראל אייכלר: זה לא הנושא באמת.
ישראל אייכלר: אבל - -
לאה שקד: אבל אני יודעת לומר: באופן גורף, וזה כולל את המגזר הערבי ואת המגזר החרדי, נכנסו לראשונה לגילאי שלוש ארבע באותם יישובים שחל בהם חוק לימוד חובה מגיל שלוש.
לאה שקד: יש שם יישור קו עם אותו סדר גודל של תקציב שהיו למסגרות הרשמיות.
יולי תמיר: נוכל לקבל ממך בבקשה את הנתונים?
לאה שקד: יש.
לאה שקד: היה גם דיון בכנסת לפני שבוע.
לאה שקד: או שבועיים.
לאה שקד: בנושא של השילוב.
ישראל אייכלר: אז יש בטח מסמך שתוכלי להעביר אלינו.
ישראל אייכלר: אז נרצה לקבל אותו.
ישראל אייכלר: חברת הכנסת תמיר רוצה לשאול אותך.
יולי תמיר: מאיה, גם בחומר הכתוב וגם במה שאמרת עכשיו, אני מבינה שיש בעיה של הפצת מידע.
יולי תמיר: זאת אומרת, שהורים לא יודעים את כל המסלול שמגיע להם, ולכן הם גם לא יכולים לנצל אותו.
יולי תמיר: מה נדרש מבחינת
יולי תמיר: כם כדי לעשות REACHING OUT בכל מקום שיהיה אבחון תהיה גם חבילת מידע מצורפת לאבחון.
יולי תמיר: איך אפשר לעשות?
יולי תמיר: הרי בסופו של דבר כידוע, אמרת את זה גם בעצמך, מי שיודע לעשות את החיפוש ולמצוא את הדברים הוא כבר נמצא במצב שהוא גם יודע לדרוש את זה וגם מגיע.
מאיה גולדמן: יש שני דברים.
מאיה גולדמן: המודל שאנחנו פיתחנו, שזה מודל בינינו כמובן אידיאלי, שזה בעצם שירות קשר שנמצא בעיר, ומגייס את כל המידע, ממפה את כל המידע של העיר בקשר עם השירותים הקיימים ועם הרשות.
מאיה גולדמן: פה בירושלים יש לנו למשל דוגמה נהדרת.
מאיה גולדמן: אנחנו מקבלים תמיכה מעיריית ירושלים, עובדים לידם, ומבטיחים שכל האוכלוסייה בירושלים יכולה לקבל את המידע - -
ישראל אייכלר: יש לכם חוברת מסודרת שאתם יכולים לתת למשפחה?
ישראל אייכלר: זאת החוברת, אלה הזכויות שיש לכם?
מאיה גולדמן: יש לנו חוברת, זה לא נעים להגיד, שקיבלנו, ניסינו למכור את החוברת בחמש עשרה שקל, וההורים אמרו, למה חמש עשרה שקל על מידע שמגיע לנו לקבל?
מאיה גולדמן: הוצאנו חוברת מדהימה, מפורטת, שהיה נהדר אם היה מגיע לכל המשפחות.
יולי תמיר: מאיה, מי שמאבחן ילד, הלא כל דבר כזה הוא תלוי אבחון.
יולי תמיר: נכון?
יולי תמיר: מי שמאבחן ילד כבעל איזו שהיא לקות או חריגות, לא מוטלת עליו החובה להעביר את המידע הזה?
מאיה גולדמן: התחום הוא מאוד גדול.
מאיה גולדמן: אם מדברים עם הרפואה, שזה חלק מאוד מרכזי, התפתחות הילד חלקם יש להם שירות סוציאלי מאוד טוב.
מאיה גולדמן: מרפאות של בתי חולים לא רואים כתפקידם לתת את המידע הנוסף.
מאיה גולדמן: מעט מאוד רופאים מתקשרים אלינו לשאול על קבוצות תמיכה ועל זכויות.
מאיה גולדמן: יש מקומות עם יותר מודעות ויש מקומות בפחות מודעות.
מאיה גולדמן: וזה מתחלק לשתיים: אלה שלא רואים את התפקיד - -
ישראל אייכלר: מה שאת אומרת, שצריך לעשות חוברת ולחלק אותה.
יולי תמיר: לא, יש חוברת.
יולי תמיר: השאלה זה התמיכה.
ישראל אייכלר: לא, ולתת את זה לכל אחד.
מאיה גולדמן: כן.
מאיה גולדמן: ולא רק יש חוברת.
מאיה גולדמן: מאתר האינטרנט אפשר - -
ישראל אייכלר: כן, אבל אמרת ששני שליש לא מגיעים למידע.
מאיה גולדמן: אפשר היה גם להעלות את המודעות.
מאיה גולדמן: אפשר היה להפיק מתוך האינטרנט חוברת.
ישראל אייכלר: דבר הכי פשוט.
מאיה גולדמן: משרד הרווחה עושים את האבחונים של ילדים עם פיגור, ויש לנו אחר כך ילדים שיכולים - - מרופאים ויש ילדים עם ליקויי למידה.
ישראל אייכלר: תודה רבה לגברת גולדמן.
ישראל אייכלר: ועכשיו לפורום הורים לילדים עם נכויות רב תחומיות, הגברת בתיה קראוס.
ישראל אייכלר: תגידי בכמה משפטים כל מה שרצית להגיד.
בתיה קראוס: אני בדרך כלל לא מביאה את המקום האישי שלי.
בתיה קראוס: אני אמא של....
בתיה קראוס: שיש לו שיתוק מוחין והוא בן אחת עשרה וחצי.
בתיה קראוס: ואני אמא של אתי בן שמונה, שיש לו לקות למידה.
בתיה קראוס: עכשיו, השתתפתי במחקר - -
ישראל אייכלר: אני אתן לך רגע להירגע בסיפור.
ישראל אייכלר: אני מכיר משפחה שבמשך שתים עשרה שנים החזיקו ילד עם שיתוק מוחלט מלידה, קנואן למי שיודע מה זה.
ישראל אייכלר: והיה להם עוד אח עם קנואן, והאבא והאמא טיפלו בבית במשך שתים עשרה שנה, ואנחנו עבדנו שהם יכניסו אותם למוסד שמתאים, כי כאילו זה הורס את כל המשפחה וכולי וכולי.
ישראל אייכלר: ואמרנו שזה יפגע גם בשידוכים.
ישראל אייכלר: לפני שבועיים הגיע שידוך טוב מאוד לבן הראשון,שהוא בחור מוצלח, וכולם אמרו, או, זה הצליח.
ישראל אייכלר: אז האבא אמר: לא ייתכן שמשפחה שהתמסרה לטפל שתים עשרה שנה בשני ילדים עם קנואן שילדים אחרים יינזקו, ומשמיים בודאי ישמרו עליהם שיקבלו שידוכים טובים, וכך היה.
ישראל אייכלר: כך שאת יכולה להירגע.
בתיה קראוס: לא, השידוך לא מטריד אותי.
בתיה קראוס: אני גם ניהלתי בעברי את השירות הסוציאלי של בית החולים מעייני הישועה בבני ברק, והדבר הראשון שאנחנו אומרים לאדם שנולד לו ילד עם תסמונת דאון, זה שמי שלא רוצה אותך בשידוך כי אתה מטפל מצוין בילד עם תסמונת דאון, לא שווה אותך.
בתיה קראוס: ובאמת, הטיפול שם מדהים.
ישראל אייכלר: מי זה אתם?
ישראל אייכלר: משרדי הממשלה?
ישראל אייכלר: רווחה, בריאות וחינוך.
בתיה קראוס: ואלה לא יודעים מה אלה עושים ואלה לא יודעים מה אלה עושים, ואלה לא יודעים מה אלה עושים, והם לא מדברים אחד עם השני.
ישראל אייכלר: אז מה הפתרון שאת מציעה?
בתיה קראוס: באופן עקרוני, אני עובדת סוציאלית במקצועי, ואני חושבת שזה חשוב להגיד את זה פה לפני שאני אומר את מה שאני הולכת להגיד.
בתיה קראוס: משפחות עם ילדים עם בעיות צריכים איש מכוון.
בתיה קראוס: מה שבמשרד העבודה והרווחה נקרא CASE MANAGER ואין יכולת כלכלית לעשות את זה היום.
בתיה קראוס: העובד הסוציאלי בלשכה אין לו מידע.
בתיה קראוס: אין לו מידע - - -
ישראל אייכלר: אז למה הוא מקבל משכורת?
בתיה קראוס: אין לו מידע, ומעבר לזה, יש לו איזה מחשבה בסיסית שהוא צריך לתת כוח למשפחה לעשות בעצמה.
בתיה קראוס: אז במקרה הטוב הוא אומר לו תתקשר לאלף, בית גימל, דלת, הא.
בתיה קראוס: משפחות עם ילדים עם צרכים מיוחדים קשים צריכים פה וצריכים אוזניים, וצריכים שכל הנושא של טיפול באדם הנכה, המפגר, חולה הנפש, בעל לקות כזאת או אחרת, צריך משרד העבודה והרווחה לשנות פאזה.
בתיה קראוס: זה משהו שלא עולה כסף.
בתיה קראוס: הוא צריך להגיד, האנשים האלה צריכים שיהיה מישהו שיעזור להם להתגלגל בביורוקרטיה ולכוון את העובדים הסוציאלים בלשכות להתגלגל בביורוקרטיה.
ישראל אייכלר: האינפורמציה שקשר מספקת - -
בתיה קראוס: בשביל לקבל את האינפורמציה שקשר מספק צריך להגיע לקשר.
בתיה קראוס: עם קשר - -
ישראל אייכלר: עברת על החוברת הזאת?
בתיה קראוס: אני מכירה את החוברת הרבה מאוד שנים, ולא מדובר על הורים כמוני, עוד פעם.
בתיה קראוס: אנחנו מדברים על - -
ישראל אייכלר: לא, אני פשוט שואל אותך כמי שיודעת.
ישראל אייכלר: אם זה מספק, צריך להוציא את זה.
בתיה קראוס: זה מספק בשמונים אחוז.
בתיה קראוס: מאיה יודעת שהעשרים אחוז מהמידע גם לה אין.
בתיה קראוס: אני אתן דוגמה שקרתה לי בשבוע שעבר.
בתיה קראוס: הרבה מתקשרים אלי.
בתיה קראוס: מתקשרת עורכת דין, שימו לב, עורכת דין של עמותת.
בתיה קראוס: ..
בתיה קראוס: שמטפלת באמא חד הורית שהוציאו לה את הילד מהבית, והילד מגיע הביתה ליומיים וחצי בשבוע.
בתיה קראוס: ובקיץ היא מקבלת את הקצבת נכות שלו, אבל במשך השנה היא לא מקבלת את הקצבת נכות שלו.
בתיה קראוס: והעובד הסוציאלי במוסד לא אמר לאמא הזאת שמגיעה לה חמישים אחוז מהקצבת נכות שלו.
בתיה קראוס: היא התקשרה לביטוח הלאומי והביטוח הלאומי אמר לה, אבל אני לא מטפל בקצבת נכות, מה אתם רוצים ממני.
בתיה קראוס: עכשיו, אני בטוחה שהנציגה החכמה של הביטוח הלאומי תזדעזע מהמקרה הזה, אבל ככה עונים אנשים בטלפון.
בתיה קראוס: וזה מה שאומרות העובדות הסוציאליות.
בתיה קראוס: אנחנו לא יודעות.
בתיה קראוס: ובשביל להגיע לקשר צריך להגיע לקשר.
בתיה קראוס: אם יתנו לקשר תקציב לא גדול בשביל להכשיר עובדים סוציאליים, היא תכשיר עובדים סוציאליים.
בתיה קראוס: כל הנושא של הפניה ושל השירותים למשפחות, צריכה להיות פנייה בלי רחמנות.
בתיה קראוס: אנחנו לא צריכים את הרחמנות הזאת.
בתיה קראוס: לא קשה לנו בבית.
בתיה קראוס: מה שאנחנו צריכים ממכם זה שתעשו את העבודה שלכם, ותתנו לנו מידע.
קריאה: גם בשנה שעברה זה היה ולא היה כלום.
קריאה: שנה שעברה דיברו בוועדה הזאת על מידע, על נגישות במידע, משנה שעברה עד עצם היום הזה לא נעשה בעצם שום דבר.
קריאה: אז איך אנחנו יכולים לדעת שאכן ייעשה מישהו?
ישראל אייכלר: מי היה אמור לעשות את זה?
ישראל אייכלר: ומה התשובות שלהם?
קריאה: זה בדיון.
ישראל אייכלר: זה בדיון.
ישראל אייכלר: אנחנו פונים לביטוח הלאומי, לשר הממונה על הסטטיסטיקה, והם עונים שזה בדיון.
ישראל אייכלר: אבל באמת מה זה שנה אחת?
קריאה: זה יותר מדי רציני.
קריאה: זה מדובר בילדים.
קריאה: זה מדובר בחיים של הילדים שלנו.
קריאה: כך שזה מעורר הרבה תמיהות.
ישראל אייכלר: עכשיו אנחנו ניתן את רשות הדיבור לארגון עוצמה.
ישראל אייכלר: פורום ארצי של משפחות נפגעי נפש.
ישראל אייכלר: מי מכם רוצה לדבר?
ישראל אייכלר: אחת יכולה לדבר.
ישראל אייכלר: תבחרו ביניכם.
רבקה דינר: יש לי בן צעיר.
רבקה דינר: הוא בן שש עשרה.
רבקה דינר: ואני אספר קצת על ההתנסות שלנו, ואחר כך אנחנו הקמנו גם צוות בעוצמה לגבי המשפחות של הנוער.
רבקה דינר: דבר שני.
רבקה דינר: אני חושבת שזה כן דוגמה.
רבקה דינר: במקרה של רמת השרון...
רבקה דינר: עובדת סוציאלית אמנם בלי הכשרה, מבינים שזה חשוב, אני חושבת שממניעים אנושיים כאלה כן מערכות יכולות להשתנות ולעבוד.
רבקה דינר: של אנושיות.
רבקה דינר: אני לא יודעת להסביר את זה.
ישראל אייכלר: אין נופשונים אצלכם?
קריאה: מכסימום ארבע עשרה יום לשנה.
רבקה דינר: רק אני חושבת על המגזר החרדי , נניח, שיש שם הרבה ילדים, מילא בבית שלי שיש לי שלושה ילדים, וקטנים, והוא בא הביתה בשעה אחת, או בשעה ארבע, והמשפחה מתקשה להתמודד.
רבקה דינר: עכשיו, אני לא מדברת על כסף.
רבקה דינר: אני מדברת שהמדינה צריכה ליזום שירותים, או לפנות ליזמים.
ישראל אייכלר: אני יודע בירושלים שיש מקומות כאלה שהולכים אחר הצהרים, כמו העמותה.
ישראל אייכלר: יש דברים שמהבית ספר הילד הולך עד שש בערב.
ישראל אייכלר: אין ברמת השרון?
רבקה דינר: אין ברמת השרון.
רבקה דינר: אני יודעת.
רבקה דינר: גם הקמנו עמותה וגם אני עושה מחקר בנושא.
רבקה דינר: אין במרכז כמעט כלום.
רבקה דינר: יש מועדונים של אנוש בכפר סבא, אין מועדונים משולבים ואין משהו כמו מה שעושה מקס למבוגרים כמו שילוב מבוגרים במתנ"סים.
רבקה דינר: אנחנו מבודדים.
רבקה דינר: המשפחות מבודדות.
יעקב פולאקביץ: רבקה, תדגישי את נושא החוק.
יעקב פולאקביץ: את לא יכולה להתעלם ממנו.
יעקב פולאקביץ: חוק שיקום נפגעי נפש בקהילה, מאפשר שירות לנפגעים מגיל שמונה עשרה ואילך.
יעקב פולאקביץ: מתחת לגיל שמונה עשרה, נושא שיקום נכי הנפש בקהילה הוא באחריות משרד הרווחה, ולא באחריות משרד הבריאות, והשירותים הניתנים ניתנים במסגרת על פי רוב של פנימיות טיפוליות, במסגרות טיפוליות.
יעקב פולאקביץ: הנושא של שיקום, מה שמשרד הבריאות כן לקח על עצמו בתוך בריאות הנפש של בני הנוער, זה הקמה של מסגרות חינוכיות שנקראות אולפנות, אבל זה תיכוניות לילדים שלא יכולים להשתלב חזרה במסגרת החינוך הרגיל שממנו הם יצאו.
יעקב פולאקביץ: הם אחרי אשפוז, הם במצב שהם מקבלים בו גם לימודים, חינוך מיוחד ולימודים כל אחד בהתאם ליכולתו.
יעקב פולאקביץ: ומוטמע שם כוח אדם מקצועי מטעם משרד הבריאות של פסיכיאטר ועובדים סוציאליים ופסיכולוגים, שנותנים שירות בתוך המסגרת.
רבקה דינר: אם יורשה לי להמשיך.
רבקה דינר: אמנם מדובר על החינוך המיוחד עד שעה ארבע או אחת, אבל הילדים זקוקים לסיוע גם אחרי.
רבקה דינר: ולמעשה אין.
רבקה דינר: אין למעשה שירותים כמעט.
רבקה דינר: אפילו שיזמים פרטיים שיתנו לנו שירותים.
ישראל אייכלר: מה את מציעה למעשה כדי לשפר?
רבקה דינר: רגע, יש לי עוד דבר.
רבקה דינר: גם למשפחות שלנו אין סיוע.
רבקה דינר: זאת אומרת, גם לאחים ולאחיות וגם למשפחה, שהיא יכולה לפעמים להתפורר בעקבות המשבר הקשה הזה, גם של אשפוז וגם של מחלה וגם של הפרעה נפשית.
רבקה דינר: אין למעשה שום התייחסות ואין שירותים.
רבקה דינר: אם אתה שואל אותי מה אני מציעה?
גאלב מג'אדלה: אם ברמת השרון אין את השירותים האלה, אז איפה יש?
גאלב מג'אדלה: אם ברמת השרון אין, אז איפה יש?
גאלב מג'אדלה: בפריפריה אין.
גאלב מג'אדלה: בכפרים הערביים אין.
גאלב מג'אדלה: אז איפה יש?
ישראל אייכלר: השאלה של חבר הכנסת מג'אדלה היתה מאוד לעניין.
ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד לך שניפצת הרבה תקוות להרבה אנשים שחשבו שברמת השרון יוכלו להגיע לזה.
ישראל אייכלר: אני רוצה שתגיעי למשפט של מעשה לשפר.
ישראל אייכלר: מה את מציעה.
רבקה דינר: אנחנו חשבנו על זה הרבה ועשינו עבודה.
רבקה דינר: אנחנו מציעים שהמדינה תיזום פיקוח של שירותים תוך שיתוף פעולה עם לשכות רווחה, קופות חולים, מרפאות בריאות נפש, כמו שיש רפואה משלימה.
רבקה דינר: צריך להפריט את זה.
רבקה דינר: אנחנו לא רוצים שהמדינה תיתן לנו סיוע.
רבקה דינר: אבל אנחנו רוצים אבל שהמדינה תעזור בליזום ובלפתח שירותים ותיתן אולי הקלות ליזמים.
רבקה דינר: שהיא תפתח איזו תוכנית, תיזום.
ישראל אייכלר: איך עושים את זה בפועל?
ישראל אייכלר: כמו רפואה משלימה, שהמדינה תממן?
רבקה דינר: לא.
רבקה דינר: חלק אנחנו נשלם.
רבקה דינר: מי שיכול.
רבקה דינר: וחלק יהיו קריטריונים לפי סיוע.
רבקה דינר: אבל שיהיו איזה שהם שירותים.
רבקה דינר: למשל, אני אתן לך דוגמה.
רבקה דינר: משפחה אחרי אשפוז צריכה איזה שהוא טיפול משפחתי, או שהיא צריכה סיוע לאחים ולאחיות.
רבקה דינר: זה הון תועפות.
יעקב פולאקביץ: סליחה, אבל זה ניתן לתחנות לבריאות הנפש.
רבקה דינר: סליחה, על מה אתה מדבר?
קריאה: זה ניתן בקושי לנפגעים.
יעקב פולאקביץ: אם אנחנו מדברים על ילדים ובני נוער שנמצאים בטיפול, ילד שנמצא בטיפול והוריו זקוקים להדרכת הורים, מקבלים הדרכת הורים.
יעקב פולאקביץ: מי שזקוק לטיפול משפחתי מקבלים טיפול משפחתי.
ישראל אייכלר: ל אולי תאפשרי לפרופסור שמיר להשלים את הדברים?
ישראל אייכלר: יושב ראש העמותה עוצמה, פרופסור שמיר.
ישראל אייכלר: תתייחס לדברים של ד"ר פולאקביץ.
פרופסור שמיר: אני פשוט אצטט את מה שאמר יושב ראש המועצה הלאומית לבריאות הנפש, בישיבה של המועצה, שגם אני חבר בה.
פרופסור שמיר: שבעצם, אפילו לטיפול רפואי לילדים שזקוקים לטיפול נפשי, וזה הערכה בכל העולם, זה חמישה אחוז מהילדים, כדאי לסגור את המרפאות האלה.
פרופסור שמיר: מכיוון שאתה מחכה שנתיים.
פרופסור שמיר: ועד שנתיים הם כבר מבוגרים.
פרופסור שמיר: ואז אולי בכלל לסגור אותם.
פרופסור שמיר: זה אמר יו"ר המועצה הלאומית לבריאות הנפש.
פרופסור שמיר: מה שהוא אומר, זה אולי ניתן לאחוז אחד.
פרופסור שמיר: לרוב לא בערים הגדולות, ולא בפריפריה.
פרופסור שמיר: אין.
פרופסור שמיר: הדברים האלה.
פרופסור שמיר: לא בקופת חולים.
פרופסור שמיר: לא מכוסים על ידי חוק ביטוח בריאות, בגלל הניתוק של כל הפסיכיאטריה מקופות החולים.
פרופסור שמיר: ולכן אין.
ישראל אייכלר: פרופסור שמיר, מה אתה מציע?
ישראל אייכלר: שיהיה לי משפט שאני יודע פרופסור שמיר וארגון עוצמה דורשים איקס.
פרופסור שמיר: יש שני דברים נפרדים.
פרופסור שמיר: האחד הוא לפתור את הבעיה הרצינית של כל נפגעי הנפש בכל הרמות, וזה רק על ידי חוק כמו חוק שיקום נפגעי נפש בקהילה.
קריאה: מר אייכלר, בישיבה הקודמת שהתקיימה בוועדה לזכויות הילד, אמר הרב מלכיאור יחד עם הרב דהן, חברי הכנסת, שהם מתכוונים להריץ הצעת חוק משותפת עם כל הסיעות כדי לנסות להעביר את החוק שיחיל את חוק שיקום נפגעי נפש בקהילה גם על קטינים.
ישראל אייכלר: אתה יודע ששניהם באופוזיציה, ואסור לחבר אופוזיציה להציע הצעת חוק ביותר מחמישה מיליון שקלים.
ישראל אייכלר: אני מניח שזה יותר מחמישה מיליון שקלים, אז צריך מישהו מהקואליציה.
מרינה סולודקין: זה לא רק אופוזיציה.
מרינה סולודקין: זה לכולם.
ישראל אייכלר: אבל מי שיכול להציע.
ישראל אייכלר: הצעת חוק פרטית.
ישראל אייכלר: אבל אני אבדוק עם הרב מלכיאור מה אומרת הצעת החוק הזאת.
ישראל אייכלר: אולי זה דבר שעולה פחות מחמישה מיליון.
ישראל אייכלר: לא זה עולה יותר.
נילי אהרונוב: גם ברפואה משלימה, כמו קופת חולים כללית מושלם, לא מופיע בכלל פסיכיאטריה או פסיכיאטריה של ילדים ונוער.
נילי אהרונוב: זה חלק שאפילו לא קיים.
ישראל אייכלר: גם בני שמונה עשרה ומעלה?
נילי אהרונוב: כן.
נילי אהרונוב: פסיכיאטריה לא קיים.
חנה שטראום כהן: בתחנות בריאות הנפש בריאות ונוער יש את הידע ויש את המיומנות לתת טיפול וגם נותנים, גם לילדים עצמם וגם למשפחותיהם.
חנה שטראום כהן: אבל כמו שצוין, השירות מאוד מוגבל במשאבים.