GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל אייכלר: נתחיל בדיון, ובדרך-כלל הסדר הוא שאנו מתחילים עם הפונים ולאחר מכן משרדי הממשלה והרשויות עונים.
ישראל אייכלר: יש פה קהל גדול, וברצוני לאפשר לכל אחד לדבר, ולכן כל אחד יצטרך בדקה להגיד את המשפט הכי חשוב ולהשאיר את כל הדברים האחרים לאחרים לומר.
ישראל אייכלר: אני מבקש שכל פונה יציג את עצמו ויאמר דברים חדשים שהקודם עדיין לא אמר.
ישראל אייכלר: חבל לחזור על הדברים פעמיי.
חיים בר-יעקב: אני חיים בר-יעקב, יושב-ראש התנועה לחיים בכבוד.
חיים בר-יעקב: ברצוני להודות לחבר-הכנסת מרגי על היוזמה הברוכה וכן על יעילות היושב-ראש.
חיים בר-יעקב: אנו מתרגשים מהמעמד הזה, שסוף-סוף יש מישהו שמקשיב לנו אחרי מסע ארוך של אטימות וייסורים - כל אחד עם ייסוריו.
חיים בר-יעקב: ברשות כבוד הרב, הנציגים שאנו הזמנו יאמרו את דבריהם, וכל אחד מייצג את הבעיה מזווית שונה, ואולי אני אסכם.
דיאנה פורטאינה: אני דיאנה פורטאינה מאופקים.
דיאנה פורטאינה: גרתי עם הבעל, והוא לא יכול לשלם את המשכנתא.
דיאנה פורטאינה: חזרתי מהוצאה לפועל לבית חזרה, והוא עדיין לא שילם.
דיאנה פורטאינה: אחר כך התגרשתי ממנו.
דיאנה פורטאינה: עורך-הדין אמר לי - לא ידעתי עברית קרוא וכתוב כלל - שכשנתגרש מורידים את חוב המשכנתא ומחליפים לשם שלי.
דיאנה פורטאינה: זו היתה בעיה גדולה.
דיאנה פורטאינה: הלכתי לבנק, ואני צריכה ערבים להחליף את המשכנתא על שמי.
דיאנה פורטאינה: גם לגבי הטאבו צריך להחליף על שמי את הבית, שכן אחרת לא עושים דבר.
דיאנה פורטאינה: היום, אני בחוב בהוצאה לפועל של 450 אלף שקל על הבית.
ישראל אייכלר: זה בית שאין לך.
דיאנה פורטאינה: אני גרה שם.
דיאנה פורטאינה: תודה לאבי אסף שעצר פינוי בשנה שעברה, ועכשיו הוא ראש העיר שלנו.
דיאנה פורטאינה: פיקססנו לכל העולם, ולא קיבלתי תשובה מאיש.
דיאנה פורטאינה: אני בקבוצה של לידיה באופקים, והניירות שלי הם אצל חברת-הכנסת קולט אביטל.
דיאנה פורטאינה: מרינה סולודקין: זאת הפרשה והשערורייה של הבנייה הקלה באופקים.
דיאנה פורטאינה: אני אם חד-הורית, ואינני יכולה לעבוד.
דיאנה פורטאינה: אני מקבלת 2,000 שקל, ומתוכם אני צריכה לשלם 1,800 שקל משכנתא.
ישראל אייכלר: מה היית רוצה שהוועדה תחליט?
דיאנה פורטאינה: קודם, אני רוצה לראות שיעשו משהו לגבי מה שעשתה הקבוצה של לידיה.
מרינה סולודקין: זה בוועדה אחרת.
מרינה סולודקין: בוועדת הקליטה היינו צריכים לשמוע את שר הבינוי והשיכון, והוא פוטר.
תמר מיארה-הרטוב: זה היה צריך להיות היום.
דיאנה פורטאינה: תודה רבה לחיים בר-יעקב שהזמין אותי.
דיאנה פורטאינה: רציתי לשבת, אך ילדי קטן ועליו ללמוד בבית-הספר.
ישראל אייכלר: חברת-הכנסת סולודקין רשמה את הדברים, והיא ודאי מטפלת בזה.
דיאנה פורטאינה: יש את כל הניירות.
דיאנה פורטאינה: זו בעיה גדולה.
דיאנה פורטאינה: בני אמר לי היום: "אמא, תחזרי לאוקראינה.
דיאנה פורטאינה: אני מרגיש שאת ואני סמרטוטים".
דיאנה פורטאינה: הוא בן עשר, והוא מדבר במילים כאלה שקשה לי להגיד אותן.
ישראל אייכלר: קשה לשמוע את הדברים, אבל אלה הדברים וחייבים לשמוע אותם.
רותי בוקובזה: אני רותי בוקובזה, אם חד-הורית ל-4 ילדים.
רותי בוקובזה: נדחיתי פעמיים ע"י משרד השיכון לגבי זכאות לדירה.
רותי בוקובזה: אני מתגוררת היום באוהל עם שלושה ילדים קטנים מתחת 18, יש לי ילדה בטכני שמתביישת להגיע למאהל.
רותי בוקובזה: בנוסף, משרדי הרווחה יושבים לנו על הוורידים ורוצים לקחת ילדינו בגלל שאנו במאהל.
תמר מיארה-הרטוב: איפה גרת עד המאהל?
תמר מיארה-הרטוב: רותי בוקובזה: בבאר-שבע.
תמר מיארה-הרטוב: האם זו היתה דירה שלך?
תמר מיארה-הרטוב: האם היתה לך דירה בבעלות?
רותי בוקובזה: אין לי דירה.
רותי בוקובזה: כשהייתי נשואה, היתה לי דירת "עמידר" עם הגרוש שלי.
רותי בוקובזה: כשהתגרשתי, ההסכם היא שהוא לא מוותר על הבית והוא לקח לי אותו.
רותי בוקובזה: הוא הוציא אותי החוצה עם שלושה ילדים.
רותי בוקובזה: פניתי פעמיים ל"עמידר" וקיבלתי תשובה שלילית, כי אינני ניגשת לאבטחת הכנסה.
רותי בוקובזה: אני אשה בריאה שאיננה רוצה להיות נתמכת של אבטחת הכנסה.
תמר מיארה-הרטוב: האם הגרוש שלך גר לבד בדירה?
רותי בוקובזה: כן.
רותי בוקובזה: האם יש בזה משהו?
ציפי קליין: זה על פי הסכמה.
תמר מיארה-הרטוב: אי אפשר לשפוט אותם.
תמר מיארה-הרטוב: מי יודע אלו יחסים היו שם?
רותי בוקובזה: זה היה מתוך דוחק שהוא דחק אותי.
יעקב מרגי: נתייחס לעיקר.
יעקב מרגי: אם היא לא נתמכת אבטחת הכנסה, האם זה אומר שהיא לא זכאית?
רותי בוקובזה: יש לי 2,700 שקל מזונות, והם מבקשים ללכת להביא אבטחת הכנסה.
רותי בוקובזה: ריבונו של עולם, אני בריאה ורוצה לצאת לעבוד כמו כולם, ואינני רוצה אבטחת הכנסה.
ישראל אייכלר: רשמי את המקרה כדי לבדוק זאת ספציפית.
אתי שדה: אני אתי שדה, ואני אם חד-הורית לשתי בנות: בתי בכורתי משוחררת טרייה מצה"ל, וילדה בת 11.
אתי שדה: אני בעלת דיור, אך לא עומדת בתשלומי המשכנתא וכבר פתחו לי תיק בהוצל"פ.
אתי שדה: הייתי בהסדר חובות ב-1999.
אתי שדה: אני קצת נרגשת וקשה לי לומר את הדברים.
אתי שדה: אני מורה במקצועי ואני אחרי תאונת עבודה.
אתי שדה: מאחר שמשרד האוצר החליט שהאנשים שמקבלים אבטחת הכנסה מנצלים המדינה והם פרזיטים, אני פרזיטית שהורידו לה 1,500 שקל.
אתי שדה: בגלל הקיצוצים, קיצצו לי את כל הפרוייקטים של אתגר ותגבור שעבדתי בהם עם עולים חדשים ועבדתי יפה מאוד.
אתי שדה: התקשרו אלי וקיצצו, והיום אני חיה רק מאבטחת הכנסה.
אתי שדה: אחרי הפריסה ב-1999 שיכולתי לעמוד בה אני אמורה לשלם 1,800 ש"ח לחודש משכנתא.
אתי שדה: אני מבקשת שמישהו כאן יסביר לי איך אפשר לקבל 2,160 שקל ולשלם 1,800 שקל משכנתא, לקיים חיים סדירים, לשלם חשמל וטלפון.
אתי שדה: יש לי חברים טובים שעוזרים לי, ואני לווה מכאן לשם כדי לגמור את החודש.
אתי שדה: אני לא עומדת בזה יותר, ואני חנוקה.
ישראל אייכלר: יש לך דירה שאת גרה בה?
אתי שדה: יש דירה בבעלותי.
אתי שדה: פניתי לבנק, ואמרו לי: "קודם כל תשלמי, ואחר כך נדבר איתך".
יעקב מרגי: יש אבסורד במדינה.
יעקב מרגי: ניסינו לשנות זאת בחקיקה, והאוצר התנגד.
יעקב מרגי: אני יכול לפתוח עסק, להתנהג בצורה הכי רשלנית ופושעת וליצור חובות, ואם אלך לחקירת יכולת אשלם 150 שקל בחודש.
יעקב מרגי: אדם קנה דירה לא בגלל שהוא פושע, אלא כי הוא עבד.
יעקב מרגי: היא מורה במקצועה שעבדה בזה--
אתי שדה: --17 שנים.
יעקב מרגי: פגעי הזמן, פגעי הכלכלה ופגעי הממשלה הזאת פגעו בה בכל הסעיפים: באבטחת הכנסה ובעבודה.
יעקב מרגי: היא לא יכולה ללכת לחקירת יכולת מול הבנק, כי יש להם שוט - עיקול הדירה.
יעקב מרגי: זה לא משנה שאם דירתה שווה 150-200 אלף דולר היא תימכר בהוצל"פ ב-100 אלף דולר והיא בקושי אולי תגמור את המשכנתא עם זה.
יעקב מרגי: המדינה יושבת ושותקת מול עוולות.
יעקב מרגי: הייתי חייב לומר זאת לצורך ידיעה.
רותי בוקובזה: איפה השנים ששילמה?
אתי שדה: מ-1983.
ישראל אייכלר: שואלים פה משהו הנוגע לעניינך: האם פנית לוועדת חריגים בין-משרדית?
אתי שדה: הייתי בפריסה ב-1999, ואז עבדתי ויכולתי לשלם.
אתי שדה: ניגשתי לבנק, ואני מוכנה לומר את שם הפקיד אך אני מעדיפה לא לעשות זאת, והוא אמר לי: "חמודל'ה, אני לא אשם.
אתי שדה: אני לא יכול לאשר עוד פריסה".
אתי שדה: אני צריכה לשלם 190 שקל שאין לי.
אתי שדה: תמר מיארה-הרטוב: הוא לא צריך לאשר לך.
אתי שדה: מי שצריך לאשר לך זה ועדת חריגים בראשות האוצר.
אתי שדה: אכוון אותךְ.
אתי שדה: פקיד הבנק איננו הכתובת, זה הוועדה.
אתי שדה: תכתבי מכתב, ותעמדי על כך שאת מבקשת דיון מחודש בוועדה.
אתי שדה: האם אבקש פריסה מחודשת?
תמר מיארה-הרטוב: נכון.
תמר מיארה-הרטוב: יש גם דברים כאלה.
תמר מיארה-הרטוב: זו ועדה יש לה כל הסמכויות.
ישראל אייכלר: האם זו הוועדה הציבורית העליונה?
תמר מיארה-הרטוב: לא.
תמר מיארה-הרטוב: זו ועדה בין-משרדית.
ציפי קליין: זו ועדה בראשות משרד האוצר.
ציפי קליין: אני רוצה להבהיר משהו.
אתי שדה: הוא אמר לי: "עברת ועדה, ואין לך מה לחפש פה יותר".
תמר מיארה-הרטוב: זה לא משנה מה הוא אמר לך.
ישראל אייכלר: תפני לוועדה שאומרת מנכ"לית עמידר.
ישראל אייכלר: שילחו העתק לוועדה, ואנו נעקוב אחרי זה.
אורית אלבז: אני אורית אלבז, אם חד-הורית לשלושה ילדים.
אורית אלבז: הסיפור לי לא ייקח דקה או כמה שנים, ומדובר בכל הסבל שאני וילדיי עוברים שישה חודשים.
אורית אלבז: אנו זרוקים ברחוב בלי בית וקורת גג ובלי שום דבר.
אורית אלבז: בני עבר שני ניתוחים, ואת אף אחד זה לא מעניין.
אורית אלבז: אני חצי שנה בוועדות עליונות וחריגות, והייתי אצל אפי איתם ואצל ליאור ליפשיץ ואצל כל העולם, ואף אחד לא מסתכל.
אורית אלבז: כל מה שאני יכולה להגיד הוא שאני וילדיי פליטים של מדינת ישראל על כל השנים שנולדתי בארץ ושירתתי בצבא.
אורית אלבז: אף אחד לא מסתכל עלי, כי לאף אחד אין לב, רגש ואנושיות.
אורית אלבז: שלושה ילדים ברחובות, ויש לי ילד בן שלוש אחרי שני ניתוחים ואת אף אחד זה לא מעניין.
אורית אלבז: אני גרה ברחוב, ואין לי איפה לגור.
יעקב מרגי: האם שירותי הרווחה בבאר-שבע יודעים על כך?
יעקב מרגי: אורית אלבז:.
יעקב מרגי: לא אתקרב לשירותי הרווחה, שמא יקחו לי את הילדים.
יעקב מרגי: הם מאיימים.
ישראל אייכלר: אולי נקיים דיון על מה שאמרה עכשיו הגברת.
ישראל אייכלר: זה אחד הדברים החמורים ביותר שאני רוצה לעסוק בו.
ישראל אייכלר: אולי נעשה על זה דיון בוועדה, אבל לא בטוח שהוועדה מספיקה.
ישראל אייכלר: ואלי צריך להעלות זאת במליאת הכנסת.
ישראל אייכלר: יש תופעה שלוקחים ילדים מכל אשה שיש לה בעיה.
ישראל אייכלר: נשים פוחדות לספר לעובדות הרווחה על מצבן, כי יקחו להן את הילדים.
ישראל אייכלר: זה דבר לא יאומן.
מרינה סולודקין: קיימתי שתי ישיבות של ועדת העבודה והרווחה ושל ועדת העליה והקליטה, כי הילדים עכשיו משמשים כערבות לכל מיני דברים.
אורית אלבז: הממונה על הרווחה בבאר-שבע אמר זאת בפירוש.
אורית אלבז: שאלה לכולכם: האם מישהו מכם יכול לעמוד מול שלושת ילדיי, בגילאי 3, 4 ו-5, ולהגיד איפה הבובה, האופניים והבגדים שלהם?
ישראל אייכלר: איפה גרת קודם?
אורית אלבז: בשכירות.
אורית אלבז: פלשתי לדירת "עמידר", כי מצאתי את עצמי ברחוב ולא היתה לי ברירה.
אורית אלבז: מבחינתי, זו היתה הישרדות.
אורית אלבז: הממשלה שלנו רוצה להפוך אותנו לעבריינים.
אורית אלבז: אמרו לי במשרד השיכון: "אם היית גרושה או אם בעלך היה נרקומן, היינו נותנים לך בלי שום בעיה".
אורית אלבז: אמרתי: "תודה רבה.
אורית אלבז: האם אתם רוצים שאתגרש או שאוריד את בעלי לסמים כדי שתהיה לי קורת גג, אחרי ששירתתי בצבא ועשיתי כל מה שאני אמורה לעשות כאזרחית?".
ישראל אייכלר: האם פנית לקבלת דיור?
אורית אלבז: אני כבר חצי שנה במלחמות, ואף אחד לא עונה לי.
ישראל אייכלר: כמה זמן את בוועדות לזכאות?
אורית אלבז: מאוגוסט 2003.
אורית אלבז: עד היום לא קיבלתי תשובה, וכולם זורקים זאת מאחד לשני.
ועקנין: אני אשר ועקנין ואני בן 40.
ועקנין: כל מה שאגיד מגובה בניירות שהבאתי.
ועקנין: מגיל צעיר כל חיי בבתי-סוהר.
ועקנין: הרב מכיר אותי ומטפל בי אישית.
ועקנין: לפני 15 שנה החלטתי שאני אדם טוב מהשורה ככולם, ונולדה לי ילדה והיא עתה בת 9 חודשים.
ועקנין: לפני שנתיים עברתי תאונת דרכים, ואני ואשתי מובטלים.
ועקנין: אנו חיים מ-2,100 שקל ומשלמים 1,600 שקל שכירות.
ועקנין: אף אחד לא רוצה להשכיר לי בית - מי שהשכיר לי זה מישהו שמכיר אותי - כי אין לנו ביטחונות, חשבון בנק או מי שיחתום לנו כערב.
ועקנין: מביאים אותנו למצב של חזרה לבלאגן בכוח.
ועקנין: מחר בבוקר אני יכול לפלוש לדירה, אבל מה עשיתי בזה?
ועקנין: האם יחזירו אותי שוב לפשע ויפתחו לי תיקים פליליים?! הם דוחפים אותנו.
ועקנין: אתמול באו למאהל שלוש עובדות סוציאליות מהרווחה, וסילקתי אותן.
ועקנין: אינני רוצה להביא ילדתי למאהל.
ועקנין: עוד חודש עלי לפנות את הבית.
ועקנין: הוא מכיר את הסיפור שלי, והוא טיפל בי.
ועקנין: אינני יודע למי הולכים.
ועקנין: התשובה הכי יפה שקיבלתי מהוועדה האחרונה היא: תוספת ניקוד.
ועקנין: כבוד הרב, במה זה עוזר לי?
ועקנין: תוספת ניקוד טובה, אם אני רוצה לקנות בית ואם יש לי כסף.
ועקנין: זו תשובה טפשית.
ישראל אייכלר: האם ביקשת דיור ציבורי?
ועקנין: אני מבקש כבר ארבע שנים, וזה נדחה.
ועקנין: כתוב: "אנו מעריכים את שיקומך, ועקב זאת החלטנו להרים לך את הניקוד ל-1,400".
ועקנין: מה נותן לי הניקוד?
ועקנין: אם היה לי כסף, לא הייתי צריך לבקש דיור ציבורי.
ועקנין: יש גורם שממתן אותנו והוא כבוד הרב, הרב חיים.
ועקנין: אין לנו מה להפסיד.
ועקנין: אין לי מה להפסיד.
ועקנין: אם יחזירו אותי לבית-הסוהר, לפחות לאשתי ולילדה יהיה מה לאכול וידאגו להם.
ועקנין: זה מה שהם גורמים לנו.
יצחק כהן: אני יצחק כהן מבאר-שבע, ואני שוכר בית.
יצחק כהן: אני נשוי עם שני ילדים: ילד בן שנתיים וילדה בת 5 .
יצחק כהן: אני מחתים בלשכה שנה וחצי, ומקבל 2,100 שקל, ומתוך זה אני משלם שכירות 1,500 שקל ומקבל סיוע של 540 שקל אחרי הקיצוצים שהיו.
יצחק כהן: עלי לחיות מ-1,000 שקל ולפרנס שני ילדים ואישה, עוד חודש אפנה את הבית ואיזרק לרחוב.
יצחק כהן: הגשתי בקשות, ודחו אותי.
יצחק כהן: אמרו שאגיש בקשה לוועדה עליונה, ודחו אותי.
יצחק כהן: אמרו שאגיש בקשה לועדת חריגים, ודחו אותי.
יצחק כהן: בסוף אמרו: "אינך עומד בקריטריונים, ולכן תמתין שיהיה עוד ילד".
יצחק כהן: הפקידה במשרד השיכון אומרת לאשתי: "יש לי הצעה בשבילך: כדאי לך להתגרש.
יצחק כהן: תהיי חד-הורית, ואנו ניתן לך בבית".
יצחק כהן: זו בושה וחרפה שמציעים לבנות ישראל להתגרש, לקיים חיי אישות כך.
יצחק כהן: אמרו לה: "תתגרשי, ותקבלי בית, כי כך זה עובד אצלנו".
יצחק כהן: זו בושה וחרפה.
אורית אלבז: אתה לא היחיד שאמרו לו זאת.
ישראל אייכלר: השר נתניהו, במאבקו נגד החד-הוריות, טען ש-50% מהחד-הוריות זה פיקציה.
אתי שדה: אני רוצה שהוא יסתכל לי בעיניים.
אורית אלבז: אם הוא דוחף אנשים לזה, למה הוא מצפה?
יעקב מרגי: מה היה קורה אם היה לך מקום עבודה?
יצחק כהן: אני מחפש עבודה כבר שנה וחצי, ואין שום דבר.
ישראל אייכלר: האם אין עבודה בבאר-שבע?
אורית אלבז: גם לא בירושלים.
ועקנין: כבוד הרב, אני זקוק לשיקום.
ועקנין: איך אני יכול ללמוד, כאשר אני מקבל 2,100 שקל עם אשתי ועם תינוקת?
ועקנין: נותרים לי 500 שקל, וזה לא מספיק לטיטולים ולא לשום דבר.
ישראל אייכלר: מי יושב ליד יצחק כהן?
שמעון אסייג: אני לא רוצה לדבר.
ישראל טויטו: אני ישראל טויטו, יושב-ראש מטה המאבק "כיכר הלחם".
ישראל טויטו: מה שאנו עושים היום ואיפה שאנו נמצאים יכול לסמן ולהראות מה אנו עוברים יום-יום בכיכר הלחם כדי שאנשים לא יגיעו לפה.
ישראל טויטו: אם היינו רוצים שאנשים יגיעו לכיכר הלחם, לא היינו נלחמים.
ישראל טויטו: יושבים פה אנשים, ויש פה אשה יקרה, תמר מיארה, שעם כל האמצעים הדלים שלה בעקבות קיצוצי הממשלה והאוצר אתמול ראתה אתמול במדויק איך מנענו פינוי משפחה עם 6 נפשות לרחוב.
ישראל טויטו: בזכותה משפחה לא נזרקה אתמול.
ישראל טויטו: היא ראתה איך הפכנו את העולם ורצינו לגייס עוד אנשים.
ישראל טויטו: יש פה בעיה.
ישראל טויטו: אני לא מאשים את גברת תמר מיארה, כי היא עושה את מה שהיא יכולה במסגרת יכולותיה ובמסגרת החוק.
ישראל טויטו: אבל, יש את מדיניות משרד האוצר שקיצצה בסיוע בשכר דירה מול הגזירות הקשות שפגעו בכל האמהות החד-הוריות ובמשפחות.
ישראל טויטו: יש עדיין אנשים בכיכר הלחם, וכיכר הלחם זה כל הארץ.
ישראל טויטו: זה גם בבאר שבע, ואנו בקשר עם כולם.
ישראל טויטו: אנו עושים את הכל כדי לשמור על שפיות האנשים שלא יעברו על החוק.
ישראל טויטו: רבותי, יש פה בעיה חמורה.
ישראל טויטו: האנשים שממתינים בתור הולכים ומתרבים, מלאי הדירות מצטמצם ומשרד האוצר מקצץ בסיוע בשכר דירה.
ישראל טויטו: אנשים ממתינים שנים בתור, וגברת תמר מיארה יכולה לומר לכם שאנשים ממתינים גם שנים.
ישראל טויטו: אני יכול להראות לכם רשימות למשל ממשרד השיכון, מסמנכ"ל בכיר לאכלוס.
ישראל טויטו: אנשים מחכים שנים, עוברים בירוקרטיה ונאלצים, בסופו של דבר, לפלוש ולעבור על החוק.
ישראל טויטו: בסופו של דבר, אם יש להם עוד את הכוח, הם מגיעים לרחוב.
ישראל טויטו: אם יש אנשים חזקים כמו מר חיים וכמו ישראל, מצליחים באיזה שהוא מקום לדאוג לאותם אנשים לשמור על השפיות שלהם ברחוב.
ישראל טויטו: אני מצפה מכם, חברי-הכנסת, וגם מאותם אנשים הממונים היום על מצוקת הדיור ובודאי על מה שקורה ברחבי המדינה, לעצור את הדבר המביש שילדינו צריכים להיות ברחוב.
ישראל טויטו: אוטוטו מתחיל החופש הגדול, ושמישהו לא יחשוב לרגע שכיכר הלחם לא תתמלא באמהות חד-הוריות שמחכות ובוכות ואומרות לי: "ישראל, אין לנו מה לאכול.
ישראל טויטו: אין לנו איפה לגור.
ישראל טויטו: עומדים לפנות אותנו בכל רגע".
ישראל טויטו: תקומו היום ותזעקו את הזעקה ותתנו את הכלים לאנשים האלה כדי לפתור זאת ולא לסחוב אותם בוועדות, 'למרוח' אותם ולהעלים תיקים כי אין אפשרויות וכלים למדינה הזאת.
אתי שדה: אני רוצה לחזק את ידיו של ישראל טויטו.
אתי שדה: שמואל דוד: אני שמואל דוד מארגון שתי"ל.
אתי שדה: תחילה, אומר נתון שלקוח ממחקר שביצעו גדעון ויתקון ושלמה בן-אליהו, אנשים מכובדים מאד, מנכ"ל לשעבר של המינהל ומנהל לשעבר של משרד ממשלתי: יש 4,000 דירות ריקות בדיור הציבורי.
אתי שדה: זהו נתון מעודכן מהזמן האחרון, ומדובר בדירות ריקות שאף אחד לא משתמש בהן והן מצויות ברשות המדינה.
תמר מיארה-הרטוב: האם אפשר לקבל המסמך הזה?
שמואל דוד: אשמח, אך תוכלי לאתרו באתר כנס הרצליה של המרכז הבין-תחומי.
מרינה סולודקין: ב-2001 היו 300 דירות.
ישראל אייכלר: עם כל הכבוד, בכנס הרצליה, לדבריך, נאמר כך.
ישראל אייכלר: יושבת פה מנכ"לית "עמידר" ויושבת גם חברת-הכנסת סולודקין שמדברת על 300 דירות.
שמואל דוד: אני מדבר על 56 עמודי מחקר רציני על הנושא.
ישראל אייכלר: הלוואי והיו 4,000 דירות.
ישראל אייכלר: הייתי אומר לכל האנשים האלו: "תיכנסו".
תמר מיארה-הרטוב: כמות כזו של יחידות דיור ריקות, כשיושבים פה אנשים במצוקה - זאת לא המציאות.
שמואל דוד: אני מציע לבדוק את הנתון הזה.
שמואל דוד: מדובר בשני אנשים מכובדים מאד.
יעקב מרגי: מה המציאות?
שמואל דוד: אני רוצה לשאול את הגברת מיארה בפרטים: ראשית, מה מספר הדירות שכרגע נמצאות במלאי?
שמואל דוד: כמה מזה פחת בגלל מכירה?
שמואל דוד: כמה מזה הצטמצם בגלל מעבר אנשים למקבצי דיור?
שמואל דוד: כמה מזה השתנה בגלל נסיבות אחרות?
שמואל דוד: אני מבקש שיוצגו בפנינו הנתונים.
שמואל דוד: שנית, כמה דירות ריקות יש?
שמואל דוד: מה הפילוח שלהן בארץ?
שמואל דוד: שלישית, יש כרגע את ועדת גדיש שמדברת על חיסול מוחלט של הדיור הציבורי, וזו ועדה שהקים השר אולמרט.
שמואל דוד: האם אתם חלק מהוועדה הזאת?
מרינה סולודקין: מי תמך בהפרטת הדיור הציבורי בשם חוק הדיור הציבורי?
מרינה סולודקין: כולם תמכו, וזאת כשאנו שאלנו: מה אתם עושים?
מרינה סולודקין: לא בונים בכלל.
יעקב מרגי: חשבו שהבשורה מגיעה.
שמואל דוד: השאלה היא האם בה בעת גם מייצרים מלאי.
שמואל דוד: ברור שכרגע, בנסיבות הכלכליות הקיימות, לא מייצרים מלאי.
שמואל דוד: השאלה היא מהי התוצאה הסופית.
שמואל דוד: שאלה לגוף הדף שהוגש לכם כאן לגבי שינוי נהלי הטיפול: ההצעה שעולה מהדף הזה היא שתוקם ועדה מקצועית וציבורית, שיהיו בה אנשי מקצוע ונציגי ציבור, כולל ציבור הדיירים ומחוסרי הדיור, שיוכלו לעיין בכל נושא נוהל הטיפול במערך האיכלוס.
שמואל דוד: הרבה לקוי באופן הטיפול בדיירים, גם בהינתן מלאי הדיור הדיור הקיים, הן מבחינת ניהול מלאי הדירות, הן מבחינת הטיפול במבקשים, הן מבחינת זכותם לשימוע ולמידע אמין ולקבלת טיפול בתיקיהם, ההגינות בטיפול, והשיקולים הענייניים לעומת השיקולים של מי לוחץ על הפקיד ב"עמידר" וכל הדברים האלה.
שמואל דוד: גם זה צריך לקבל ביטוי.
רונית מושל: אני רונית מושל מעמותת סנגור קהילתי.
רונית מושל: ברצוני לסכם בקצרה את הנאמר כאן ולהוסיף לא בדיוק נתונים אבל מה קורה בשטח.
רונית מושל: הבעיה היא כמובן לא רק בבאר-שבע אלא כל הארץ.
רונית מושל: אצלנו, בירושלים, אין יום שלא מגיעים אנשים שיש להם התראה על פינוי או שבאים לפנותם.
רונית מושל: לפני שבועיים פינו שתי אמהות חד-הוריות, כל אחת עם שני ילדים, מדיור לא-ציבורי אבל הן לא עומדות בקריטריונים: אחת - כי הגרוש שלה נותר בדירת הדיור הציבורי והיא נותרה ללא קורת גג.
רונית מושל: היא משלמת 1,600 שקל שכר דירה ומתקיימת מאבטחת הכנסה כי גם היא לא מצליחה למצוא עבודה.
רונית מושל: השנייה נמצאת במצב דומה, ויש לה גם בעיות עם הגרוש כך שהיא לא מקבלת מזונות.
רונית מושל: מצבה קשה מאד.
רונית מושל: לפני שנה בערך קוצץ הסיוע בשכר דיור, ומי שלא בדיור ציבורי לא יכול לעמוד בזה עם הגרושים שהמדינה משלמת כאבטחת הכנסה למי שרוצה לעבוד ולא מוצא עבודה.
רונית מושל: אנשים לא יכולים לעמוד בשכר הדירה, ולא משלמים.
רונית מושל: אם אין להם דיור ציבורי, הם משלמים הון תועפות על שכירות פרטית ובסופו של דבר הם נזרקים.
רונית מושל: בנוסף, חברות הדיור הציבורי מתחילות למצות הדין עם אנשים בעלי חובות, והן מתחילות בהליכים משפטיים לפינוי.
רונית מושל: מעל ראשם של אלפי אנשים בארץ עומד צווי פינוי שימומשו בחודשים הקרובים, ואין כל כך מענה וגם אין כל כך איך לסייע להם.
יעקב מרגי: וזאת, בנוסף ל-15 אלף משפחות שחייבות משכנתא.
רונית מושל: כל העניין שאנו נוגעים בו - אני כבר לא מתייחסת למי שמפונה מדיור ציבורי או מי שהוא מפונה משכנתאות - נוגד חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.
רונית מושל: גם אהרון ברק, באחד מפסקי-הדין שלו, אמר במפורש שאדם ללא קורת גג הוא אדם שחייו אינם חיים בכבוד.
רונית מושל: כדאי וחשוב לתת את הדעת על העניין הזה.
ישראל אייכלר: שאדון ברק יתרום קצת מה-50,000 שקל לחודש שהוא מקבל משכורת.
ישראל אייכלר: חיים בר-יעקב: אני רוצה לחזור ולהודות לחבר-הכנסת מרגי על הטיפול היעיל שלו ושל יושב-ראש הוועדה.
ישראל אייכלר: אני מבקש לעיין במסמכים, הראשון והשני, שצירפנו לדף העמדה לחברי הוועדה.
ישראל אייכלר: הצגנו מגוון בעיות וכל בעיה מזווית שונה.
ישראל אייכלר: חסרו לנו פה שני נציגים, שאחת מהם היא מחבר העמים שגם משוללת כל זכות לדיור ציבורי כי אינה עונה על קריטריונים, והיא נופלת בין משרד הקליטה למשרד השיכון.
ישראל אייכלר: משרד השיכון מפנה את האחריות למשרד הקליטה, ומשרד הקליטה מפנה את האחריות למשרד השיכון.
ישראל אייכלר: קודם כל, אני רוצה לומר בשמה את דברה ולהעלות בעייתה.
ישראל אייכלר: בנוסף, אני רוצה לומר את הדברים גם בשם הבודדים וההומלסים הרבים.
ישראל אייכלר: פעם התגאינו שבישראל אין הומלסים.
ישראל אייכלר: לצערנו הרב, בזמן המועט שלנו, חודשיים, במאהל "זכיתי" להכיר את הנושא הזה מקרוב.
ישראל אייכלר: אני ממש מזדעזע מזה.
ישראל אייכלר: יש מאות הומלסים בבאר-שבע שמסתובבים ללא קורת גג, והם אפילו לא יודעים על זכותם לדיור.
ישראל אייכלר: הם אפילו לא מעיזים לבקש את הזכות.
ישראל אייכלר: הם אפילו לא רשומים בסטטיסטיקה.
ישראל אייכלר: למה לא נרשמים?
חיים בר-יעקב: הם אבודים ובודדים, ובמלוא האחריות אני אומר שמדובר במאות אנשים.
ישראל אייכלר: אפילו בירושלים אין מאות.
דוברת: בתל-אביב יש אלפים.
ישראל אייכלר: בתל-אביב, אבל בבאר-שבע?
ישראל אייכלר: !
חיים בר-יעקב: החוק אומר שעד גיל 55 לא זכאי לשכר דירה אפילו אם הוא לא חולה נפש או משהו כזה.
ועקנין: כבוד הרב, בוא ותראה את האוהל שלנו שהפך להיות אוהל אברהם אבינו, ויש הכנסת אורחים.
חיים בר-יעקב: אלה תוצאות המדיניות הממשלתית.
חיים בר-יעקב: יש לנו פתרון תחת הכותרת "הצעתנו" בדף העמדה.
חיים בר-יעקב: למעשה, יש שני פתרונות גם בדף עמדה שבו מדובר על מצוקת דיור בבאר-שבע, ושם אנו מדברים על תביעות מיידיות.
ישראל אייכלר: כאשר ננסח ההמלצות, נתייחס להצעות שלך.
ישראל אייכלר: רונית מושל: יש כאן עוד שתי נשים שרוצות לדבר.
שלומית קואולמן: הן לא הוזמנו על-ידינו.
יעקב מרגי: נשמע אותן אחר כך, אם יהיה זמן.
ישראל אייכלר: אם יהיה זמן, אין לי בעיה, אבל מנכ"ל "עמידר" חייבת ללכת ואני חייב לשמוע את הדברים.
דוברת: אני גרה באוהל אחד-עשר חודשים.
בקי כהן-קשת: יש בעיות מיידיות לגבי דירות ריקות שיש להעביר תקציב מיידי לשפצם.
בקי כהן-קשת: יש גם בעיה לטווח ארוך יותר לגבי קריטריונים שלא עונים על צרכי כל האוכלוסייה ומותירים אנשים בחוץ.
בקי כהן-קשת: למרות שיותר קל לפתור זאת נקודתית, הקריטריונים האלה מחייבים טיפול.
בקי כהן-קשת: לא יתכן שיש מצב של יכול להיות שאישה שסובלת מאלימות במשפחה אומרת: "אני יודע שאם אצא החוצה, אני בודדה.
בקי כהן-קשת: אינני עומדת בשום קריטריונים.
בקי כהן-קשת: אני נשארת בבית עם המכות, כי אחרת אין לי קורת גג".
בקי כהן-קשת: יש קריטריון לעזור לה לשנה וכו'.
בקי כהן-קשת: הנקודה היא שהקריטריונים לא מכסים תא כל מכלול האנשים בצרות.
בקי כהן-קשת: ההשתתפות בשכר דירה לחלוטין לא עונה על הצורך.
בקי כהן-קשת: הדרישות בדף השני לגבי הנהלים - יש אלמנטים של זכויות.
בקי כהן-קשת: חברתי דיברה על הזכות לכבוד, הרי ששקיפות הנהלים ועניינים כמו שימוע בוועדות הם מאבני-היסוד הן על מנת שייעשה צדק והן על מנת שאנשים ירגישו חלק מהתהליך.
ישראל אייכלר: האם את רוצה שהדיונים פתוחים לקהל?
בקי כהן: אני מדברת על כך שכשאדם מגיש בקשה ויש שימוע, תהיה לו גם אפשרות להגיע ולהשמיע את טענותיו.
בקי כהן: צריך שהנהלים כמה יכול לקבל אדם במצב מסוים שיהיו נגישים.
בקי כהן: זה לא מופיע באתר האינטרנט ובשום מקום נגיש.
בקי כהן: כל פעם צריך להלחם כדי לקבל נהלים, והם משתנים.
בקי כהן: זה צריך להיות שקוף ונתון, וזה צריך להיות חלק מהדיון הציבורי.
תמר מיארה-הרטוב: אומר שתי הערות קצרות.
תמר מיארה-הרטוב: לגבי הפרטת הדיור הציבורי, מי שמדבר על הפרטת דיור ציבורי הוא אטום ולא יודע איך נראה דייר ואיך נראית דירה.
תמר מיארה-הרטוב: כדוגמא אתן את יפו.
תמר מיארה-הרטוב: בשלב מסוים מינהל מקרקעי ישראל הפריט את יפו, ואחרי שזכינו מחדש במכרז מצאנו שחצי מהדירות פלושות, ואין טיפול משפטי, ואותם דיירים שזכאים לקבל את הדירות לא מקבלים אותן.
תמר מיארה-הרטוב: היו"ר ישראל אייכלר: מי קנה את הדירות שהופרטו ביפו?
תמר מיארה-הרטוב: לא קנו.
תמר מיארה-הרטוב: פולשים אליהן.
ישראל אייכלר: אם כך, במה זה שייך להפרטה?
תמר מיארה-הרטוב: הדירות נוהלו על-ידי חברה פרטית בְּמכרז, וגם "עמידר" זכתה בְּמכרז.
ישראל אייכלר: השירות הופרט.
תמר מיארה-הרטוב: על זה אמרתי לשר אולמרט שממונה על התחום, שצריך לקבל החלטה אמיצה ושלא צריך לראות דיור ציבורי מבעד לגרוש.
תמר מיארה-הרטוב: אלה אדמות מדינה ודירות מדינה.
ישראל אייכלר: האם את יודעת כמה דירות ריקות יש?
תמר מיארה-הרטוב: יש פה מכתב שאני מוחה עליו ודוחה אותו.
תמר מיארה-הרטוב: מדובר בו על פיקוח על מלאי דירות ועל מאורות סמים בדירות "עמידר".
ועקנין: אבל, זה נכון.
ישראל אייכלר: כשמפריעים, אני מפסיק הדיון והולך.
ישראל אייכלר: ואז, מי שבא מבאר-שבע והפסיד חבל.
ישראל אייכלר: נאפשר לגברת תמר מיארה-הרטוב לומר את כל מה שיש לה לומר.
תמר מיארה-הרטוב: לפני שנתיים היתה מהומת עולם בבאר-שבע.
תמר מיארה-הרטוב: כתוצאה מאין-ספור פלישות, יצאנו במבצע בשיתוף משטרת ישראל, וזה עורר גל מאוד קשה בעיר.
תמר מיארה-הרטוב: ירדתי ושהיתי בבאר-שבע במשך יומיים, כולל סיור בשכונות ופגישות עם ראשי עמותות.
תמר מיארה-הרטוב: עם ישראל שוורץ, מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, החלטנו והקמנו ועדה מיוחדת שדנה בכל הבעיות של המשפחות בעיר באר-שבע.
תמר מיארה-הרטוב: חלק גדול מאד מהפולשים אושרו, וחלק גדול מאד נכנסו לאיזה שהוא תהליך.
תמר מיארה-הרטוב: כמובן שאותם דיירים שלא אושרה להם הדירה, נכנסנו לגביהם למהלך של פינויים מהבתים.
תמר מיארה-הרטוב: אני אומרת, באחריות מלאה, שבעיר באר-שבע יש 90 יחידות דיור ריקות, מתוכן: 45 דירות בנות שלושה חדרים ו-31 דירות בנות שני חדרים.
תמר מיארה-הרטוב: מרבית הדיירים שאושרו לדירות ראו את הדירות האלה וסירבו לקבלן.
תמר מיארה-הרטוב: אמרנו במשרד הבינוי: "דיירים מסרבים לקבל את הדירה, כדי שהדירות לא יישארו ריקות, ו'עמידר' מוציאה הון לשמירה על הדירות הריקות האלה" - כתשובה למה שכתוב פה: רק בשלושת החודשים האחרונים פינינו למעלה מ-25 פולשים בתוך ה-30 יום כתוצאה מהפיקוח - "בואו נוציא אותן לשד"ח (שכר דירה חופשי), אותן משפחות שלא בדיוק עונות על הקריטריון הקשוח לפעמים".
תמר מיארה-הרטוב: הבעיה היא בעיית השיפוץ, וכאן אני חוזרת לתיקון החוק.
תמר מיארה-הרטוב: יש דיירים שמוכנים לקבל את הדירות במצבן הנוכחי - או שתפחיתו משכר הדירה או ששנה יגור חינם.
ישראל אייכלר: האם יש לך סמכות להרשות להם לשפץ?
תמר מיארה-הרטוב: החוק קשיח מאד.
יעקב מרגי: חוק הדיור הציבורי הגביל אותם.
תמר מיארה-הרטוב: אני חושבת, שפה, בהחלט, יש מקום לעשות תיקון בחוק הזה.
ישראל אייכלר: מה עם האנשים שלא זכו בוועדה וגרים ברחוב?
ישראל אייכלר: האם אתם יכולים לתת את הדירות הריקות שאחרים לא רצו אותן?
תמר מיארה-הרטוב: יושבים פה נציגי משרד הבינוי והשיכון.
הניה ששון: מדברים על קריטריונים.