GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עופר כסיף: הדבר השני הוא לעשות אכיפה, רגולציה ואכיפה, הרבה יותר משמעותיות של השימוש ברכבים האלה, למשל, זו רק דוגמא אחת מיני רבות, בטח לא היחידה ולא הכי חשובה, אבל שיהיה ברור למי שעושה שימוש בתרמית כזו, אין מילה אחרת, שיהיה לו ברור שהוא ישלם על זה ביוקר, תרתי משמע.
עופר כסיף: כלומר, קנסות גבוהים מאוד, חילוט או שלילת הרישיון להפעלת מונית.
עופר כסיף: יש רשימות של דברים שאנחנו צריכים לקדם אותן, על מנת בעצם לתת מענה לאוכלוסייה שנפגעת פה.
עופר כסיף: לכן, זה דבר שכאן אני פונה לכולם, למחוקקים שבנו, לקדם את הנושא הזה.
יעל רון בן משה: תודה רבה, חבר הכנסת כסיף.
יעל רון בן משה: התייחסות שלי, טרם אני מעבירה את זכות הדיבור לנוספים.
יעל רון בן משה: אז, קודם כל, לנגד עינינו עומדת זכות יסוד בסיסית לכל אזרח ואזרחית, חופש התנועה ובבית הזה אנחנו עוסקים בזה רבות.
יעל רון בן משה: בוודאי כאשר אנחנו עוסקים באוכלוסיות שזקוקות לסיוע מיוחד, אז התפקיד שלו, כמחוקקים, הוא תפקיד כפול.
יעל רון בן משה: אנחנו לא מדברים על הנגשת תחבורה ציבורית בכלל, לכלל האוכלוסייה, אנחנו באמת עוסקים באוכלוסייה שזקוקה לסיוע שלנו, אחרת, כפי שציין חבר הכנסת מקלב, יוצא שאנשים לא יכולים להגיע לבקר את בני משפחותיהם, כי אין שירות תחבורה מתאים.
יעל רון בן משה: בהתייחס לדברים הנוספים של חברי הכנסת, בעצם עלו שתי נקודות מרכזיות, הראשונה היא השירות לאזרח, איך אנחנו מרחיבים את השירות הזה, מאפשרים אותו לאזרחים נוספים ואיך אנחנו אוכפים את עצם השירות עצמו.
יעל רון בן משה: זאת על מנת שהדברים יתבצעו ויתבצעו על פי הכללים והתקנות.
יעל רון בן משה: הנקודה השנייה שהיא נפרדת לגמרי היא הנושא של אכיפה על תרמיות, של קבלת מענקים ואי הפעלת המונית בכלל, שזה נושא נפרד.
יעל רון בן משה: אנחנו לא מדברים על נהג או נהגת שקיבלו את המענק, מפעילים את השירות ומפקיעים מחירים, זה בסעיף הראשון של שירות לאזרח, זה סוג של תרמית, אבל אני מכלילה את זה בנושא של השירות לאזרח.
יעל רון בן משה: התופעה, אם היא קיימת, של נהגים או חברות שלוקחים את המענק ולא מפעילים בכלל את השירות, היא תופעה נפרדת שצריך לפעול נגדה ביד קשה.
יעל רון בן משה: אני מציעה שנבחן את הצעתך, חבר הכנסת מקלב, בעניין הגשת מסמכים מתאימים.
יעל רון בן משה: אני רק רוצה שאנחנו נוודא שכאשר אנחנו מגבירים את הרגולציה והבירוקרטיה אנחנו לא נפגע בסופו של דבר בשירות לאזרח, לכן זה חשוב שאנחנו כל הזמן נדון בשתי הנקודות האלה, אבל בנפרד וכן ביחס אחד לשני.
יעל רון בן משה: לא היינו רוצים שנהג מונית שמפעיל את השירות הזה, עוד בסוף יידרש לאיזו שהיא בירוקרטיה נוספת, שבסופו של דבר תוציא אותו מהשוק הזה, אז צריך להתנהג מאוד בעדינות בנושא הזה של הגברת הרגולציה והבירוקרטיה ולשים לב איך אנחנו עושים את זה.
יעל רון בן משה: אני אשמח, ראשית, להתייחסות של ארגונים של החברה האזרחית ואחר כך נעבור לנציגים של המשרדים הממשלתיים.
יעל רון בן משה: אז, נציגת ארגון "לינק 20", הגברת אסתר קרמר.
אסתר קרמר: אני פעילה ובוגרת תכנית "לינק 20", אני גם בקואליציית הורים לילדים עם צרכים ומיוחדים, אני אישה עם מוגבלות ואמא לילדים עם מוגבלות.
אסתר קרמר: אני רוצה לדבר שני רגעים על עצמי, על מנת להבין עד כמה זה מורכב להיות אישה עם מוגבלות שצריכה מונית נגישה.
אסתר קרמר: אז, קודם כל, אם אני רוצה לנסוע היום לתל אביב אני נוסעת ברכבת, אבל אם אני רוצה לנסוע לאחד הישובים הסמוכים לירושלים, שלכולם היום אין תחבורה ציבורית בין עירונית נגישה, אני חייבת לקחת מונית או רכב.
אסתר קרמר: אז, או שאני צריכה להחזיק רכב או שאני צריכה מונית.
אסתר קרמר: עכשיו, גם אם יש לי רכב, אז יכול להיות שהוא פעם במוסך או פעם במקום אחר, כל בן אדם שהאוטו שלו במוסך הולך ולוקח רכב חליפי מהשכרה.
אסתר קרמר: אני לא יכולה לקחת רכב מהשכרה חליפי, הדרך היחידה שלי היא לקחת מונית.
אסתר קרמר: אם אני רוצה עכשיו לנסוע, ומאיזו שהיא סיבה אני לא יכולה לנהוג, אני לא מרגישה טוב או משהו, אני חייבת מונית ואני חייבת מונית נגישה.
אסתר קרמר: אז, המחירים מופקעים ברמות, בתוך ירושלים מבקשים ממני שלוש מאות שקלים בנסיעה, ואם זה במרחק קצר בתוך העיר זה מאה חמישים שקלים, כשהמחירים הם פי שלוש מהמחיר.
אסתר קרמר: אני צריכה להזמין מונית לפחות עשרים וארבע שעות לפני הזמן שאני רוצה אותה.
יעל רון בן משה: סליחה גברתי שאני קוטעת אותך, אבל אולי בנקודה הזו כדאי שנגיד שאם התחבורה הציבורית הייתה טובה- - -
עופר כסיף: זה אל"ף בי"ת.
יעל רון בן משה: אז אולי זה הדיון הרחב שאנחנו צריכים לקיים על תחבורה בין עירונית ועירונית, שזה בוודאי משהו שצריך לעשות.
אורי מקלב: התחבורה הציבורית היא גם לא, אבל בעירונית רשמית יש נגישות.
אורי מקלב: אבל, בבין עירונית רשמית אין נגישות, ורואים את גם במושבים סביב ירושלים.
אסתר קרמר: כן, אפילו לטייל בישובים שזה עשרים דקות נסיעה, אני חייבת לקחת מונית, אין לי אוטובוס.
אסתר קרמר: אלו יכולים להיות ישובים ממש- - -
אורי מקלב: ולא לכולם יש רכב.
אסתר קרמר: בטח ברוב הישובים החרדיים, אני אישה חרדית, אופקים, נתיבות, תפרח, מודיעין עלית, ביתר עלית, כל הישובים האלה לא נגישים, אין אליהם רכבות.
אסתר קרמר: אם אני מדברת על הערים הגדולות יש רכבות, בערי הפריפריה אין רכבות.
אסתר קרמר: זה דבר ראשון.
אסתר קרמר: עכשיו, אני אגיד שחוץ מהזמינות שדיברתי עליה, על המחיר המופקע דיברתי, עכשיו אני אגיד עוד משהו שיש דבר שנקרא מוניות שירות.
אסתר קרמר: למשל, בתוך העיר אשדוד יש מוניות שירות, יש עוד הרבה ערים בארץ שיש בהן מוניות שירות.
אסתר קרמר: מוניות השירות אינן חייבות נגישות, גם אם הן תחבורה ציבורית עירונית, למרות שכל תחבורה ציבורית עירונית או מונית אחרת חייבת, בגלל שהם פחות משלושים וחמש נוסעים.
אסתר קרמר: כלומר, זה אומר שאם יש עיר שבנויה חמישים אחוז מהתחבורה הציבורית העירונית שלה בנויה על מוניות שירות, אני הפסדתי את האפשרות שלי להעלות על חמישים אחוז מהתחבורה, אז אני צריכה לחכות כפול זמן לאמצעי תחבורה נגיש.
אסתר קרמר: אני אדבר על עוד משהו שהוא הכשרה של נהגי מוניות.
אסתר קרמר: דווקא נהגי המוניות הנגישות יחסית יש להם הכשרה, הם יחסית אנשים מאוד אדיבים, הם גם מקבלים על זה הרבה כסף, אז יותר קל להם להיות אדיבים.
אסתר קרמר: אבל, הם תמיד אדיבים, הם תמיד קושרים, הם תמיד חוגרים.
אסתר קרמר: אבל, לפעמים יש אנשים שהנכות שלהם היא קצת שונה.
אסתר קרמר: למשל, כיסא גלגלים שיכול להתקפל ולהיכנס לתא המטען, אז הרבה פעמים קרה לי לא מעט, הכיסא שלי מתקפל, אז בעיקרון אני יכולה לעלות על מוניות אם יש לי עזרה ומישהו איתי.
אסתר קרמר: נהג המונית מגיע רואה את הכיסא גלגלים ובורח, הוא לא מוכן בכלל להעלות נכה, הוא רואה נכה אז הוא הולך.
אסתר קרמר: אפשר לתבוע בנציבות, אני יודעת, אבל זה תהליך והם תמיד אומרי שלא בגלל זה הוא הלך ומאוד קשה להוכיח.
אסתר קרמר: יש גם אנשים עם מוגבלויות אחרות, כמו אנשים עם מוגבלות שכלית, אנשים עם מוגבלות נפשית, אנשים עם מוגבלות נפשית, אנשים עם אוטיזם, אנשים עיוורים.
אסתר קרמר: נהג מונית רואה בן אדם עם כלב נחייה, הוא לא רוצה להעלות אותו, או אנשים עם מוגבלות נפשית.
אסתר קרמר: לדוגמא, אדם עם מוגבלות נפשית, שהם הרבה פעמים לא יכולים לנסוע באוטובוס, כי קשה להם, יש להם התקפי חרדה, הם חייבים מוניות.
אסתר קרמר: נהג המונית לא מספיק, אני מדברת עכשיו על מונית כללית, לאו דווקא על מונית נגישה.
אסתר קרמר: אני חושבת שצריכה להיות איזו שהיא חובה לכל נהג מונית שמקבל מספר מונית ומקבל אישור, שיהיה לו חובה לעבור איזה שהוא קורס, אפילו קצר בנגישות לאנשים עם מוגבלות, כמו שלנהג אוטובוס יש נגישות.
אסתר קרמר: בנוסף, אני אגיד עוד משהו שנזכרת והייתי צריכה להגיד אותו בהתחלה, כאשר דיברתי על הזמינות, אז תדעו לכם שישנו זמן שאין בו בכלל זמינות, זה הזמן בבוקר בין שבע לתשע ובין שתיים בצהריים וחמש אחר הצהריים, שזה הזמן שכל המוניות הקיימות שכן יש בתוך העיר, אז אומרים לי את יכולה להזמין מונית אבל לא בשעות הללו, כי בשעות הללו אנחנו עושים הסעות לתלמידים.
אסתר קרמר: אז, מונית זה אמור להיות משהו שמותאם לאדם ולא מותאם לנהגים.
אסתר קרמר: לכן, אני חושבת שצריך שיהיה פה שינוי, גם ב-Get Taxi"" למשל, שאפשר להזמין אקספרס, אפשר להזמין כל מיני סוגים, שתהיה אפשרות להזמין ובתוך כל האפליקציות האלה- - -
אורי מקלב: ב- Get Taxi"" אין מונית נגישה.
אורי מקלב: הם לא נותנים שירות של מונית נגישה.
אסתר קרמר: כן, אין להם.
אסתר קרמר: שתהיה אפשרות ראשונית לנכים, שאנשים עם מוגבלות יוכלו להזמין מכל האפליקציות מוניות נגישות.
אסתר קרמר: תודה רבה ותודה על הזכות לדבר.
יעל רון בן משה: בבקשה מנכ"ל ארגון "בצלמו".
שי שמאי גליק: לפני שלוש שנים עשינו תחקיר ביחד עם ידיעות אחרונות, תחקיר מקיף של עשרות תחקירנים וזה פורסם תחת הכותרת "מי פנוי בעושק", זו הייתה הכותרת של התחקיר.
שי שמאי גליק: בדקנו בכל הארץ על פי פרמטרים מדעיים, אני יכול לשלוח לכם גם את כל ההליך של התחקיר, יותר משליש נהגי המוניות הפקיעו מחירים.
שי שמאי גליק: זאת אומרת, ממש בדקנו, הזמנו מונית ספציפית מ-X ל-Y, מונית רגילה, ומ-Z ל-Y מונית נגישה, יותר משליש הפקיעו מחירים, אוקיי?
שי שמאי גליק: לא תיאוריות, לא סיסמאות, התחקיר פורסם בידיעות אחרונות, אשלח לכם לינק למי שירצה אחר כך.
שי שמאי גליק: שלחתי מייל לאחר התחקיר, פנינו למשרד התחבורה וגם הנציבות- - -
שי שמאי גליק: התחקיר פורסם במאי 2019, אוקיי?
אורי מקלב: טרי.
שי שמאי גליק: מאז שלחתי את התחקיר את זה עבור כמה שרי תחבורה, אפשר להגיד, אני לא זוכר כבר את המספר של כמה.
שי שמאי גליק: לכל השרים שלחתי, אף אחד לא חזר אליי.
שי שמאי גליק: לפני חצי שנה היה פה יום המוגבלות והיה דיון בוועדת הכלכלה, הנושא של נגישות תחבורה.
שי שמאי גליק: הגיע בחור ממשרד התחבורה, גבי נבון, הוא פה, אבל אני אגיד לכם את הסיפור שהיה, איך אומרים שלא תיקח את זה אישית, הוא אמר כל מקרה תפנה אליי עם החומרים, אני אעזור ואטפל, שלחתי ואותו דבר אף אחד לא חזר אליי עד היום.
שי שמאי גליק: אלו העובדות, עכשיו אני רוצה להגיד עוד משהו, גם בתחקיר בדקנו את הזמינות של המוניות , זה על הפנים בטירוף, אוקיי?
שי שמאי גליק: אל"ף, צריכה לצאת מכאן קריאה ברורה שיהיה פיקוח על כל דבר כזה, זאת אומרת כל מקרה כזה שנהג מונית שמפקיע מחירים, באותו רגע קנס ושלילית רישיון מידית, אוקיי?
שי שמאי גליק: שלא יהיה דבר כזה.
שי שמאי גליק: בי"ת, וזה מאוד מאוד חשוב, אין מוניות נגישות בפריפריה, תתקשרו לדימונה, לאילת, אין, זה רק בתל אביב ובירושלים.
אורי מקלב: כל הדרום, שיש עשרה מוניות שיש בכל האזור.
אורי מקלב: בצפון עשר.
שי שמאי גליק: כאילו שאין נכים שם, לא עלינו.
שי שמאי גליק: זה כאילו מטורף, אנשים שם כלואים בבתים שלהם.
שי שמאי גליק: אנשים אומרים לי שחמש שנים לא נסענו לבקר בן משפחה, חמש שנים, כי אין שם תחבורה ציבורית נגישה בכלל, אוקיי?
שי שמאי גליק: עכשיו, אי אפשר לפתור את כל הבעיות של העולם, אני מסכים, גם איך אומרים, תיקון העולם מתחיל בקטן, מפה צריכה להיות קריאה, שאל"ף, שיהיה וויסות נכון של כל המוניות בכל הארץ.
שי שמאי גליק: לא ייתכן שבדרום ובצפון לא יהיה, ודווקא את, כמי שפועלת רבות למען הפריפריה, זה נושא שנופל באמת בין הכיסאות.
אורי מקלב: שי, יש ביקוש שאתם לא נותנים?
אורי מקלב: יש אנשים שמבקשים לקבל רישיונות?
אורי מקלב: רק שנדע לפני שאתה מדבר.
אורי מקלב: לא מבקשים?
שי שמאי גליק: אבל, יכול להיות גם שאם אין, אתה צריך להגיד, לקחת את הזיכיונות ולהגיד אנחנו נותנים זיכיונות רק בצפון ובדרום ולא בירושלים ומרכז.
שי שמאי גליק: .
יהודה בר אור: מה זה מסחר?
שי שמאי גליק: זה לא עניין של מסחר.
שי שמאי גליק: כמו שהיא אומרת, בירושלים היא בסוף מוצאת מונית נגישה, אבל יכול להיות שמישהו בדימונה לא יימצא ומישהו בגליל, אוקיי?
עופר כסיף: בישובים הערביים אין גם, זו בעיה חמורה.
שי שמאי גליק: אותו דבר, ברור.
יעל רון בן משה: בסדר, הנקודה היא ברורה, השאלה היא מה יהיה הפתרון, אנחנו עוד מעט נדון בזה.
שי שמאי גליק: ישובים ערביים זה גם סוג של פריפריה, אוקיי?
שי שמאי גליק: גם החרדים.
שי שמאי גליק: בסופו של דבר, צריך שני דברים מהוועדה, אל"ף לווסת, ויסות נכון בכל הארץ.
שי שמאי גליק: צריך לקבוע את הממדים, בצלוב עם הנציבות, ארגונים עם כולם, אני מוכן לעזור גם ובשילוב עם כל הגורמים לעשות את הממד ולוודא שזה המדד הנכון ופיקוח מאוד מאוד הדוק על הדבר הזה.
אורי מקלב: האם גיליתם בתחקיר שיש אנשים שלא פעילים בכלל?
שי שמאי גליק: בטח, הרוב לא ענו לנו.
אורי מקלב: אנחנו עשינו בתוך הלשכה שלנו, בכלל הכנו דף שיהודה לדינוביץ' עשה וגם יהודה גוטמן.
אורי מקלב: משרד התחבורה מפרסם חלק גדול של מספרי טלפון, יש באתר מספרי טלפון, אז מה שאנחנו עשינו, לא פעם אחת ניסינו כמה וכמה פעמים, שחלק הגדול ביותר של מספרי הטלפון שגויים, מספרים שאינם קיימים בכלל, בחלק גדול אין מענה.
אורי מקלב: מה שיש זה באמת זמן המתנה מאוד ארוך והמחיר מאוד גבוה.
אורי מקלב: בדקנו את הארבעה פרמטרים האלה המספרים לא מעודכנים, לא עונים ומי שכבר כן התור הוא ארוך וגם המחירים הרבה הרבה יותר גבוהים מאותו מחיר של יעד נקודה לנקודה ממונית רגילה.
יעל רון בן משה: יובל וגנר, יושב ראש עמותת "נגישות ישראל" בזום, בבקשה.
יובל וגנר: יעל, אורי, עופר, תודה על הדיון.
יובל וגנר: אני לא ארחיב דווקא מהצורך שתואר היטב על ידי "לינק 20", אבל הנושא הזה כאשר היינו מעורבים בו כבר בימים שעודכנו התקנות, התחיל בעצם רע מאוד, כי התקנות למוניות נגישות הפכו בעצם לשוד.
יובל וגנר: לא פלא שאין מוניות, דרך אגב גם אנחנו עשינו על זה תחקיר וגם בערוצי שתיים, אנחנו שנים פונים למשרד התחבורה שלא עושה את הרביזיה הדרושה בעניין.
יובל וגנר: מה השוד שנעשה?
יובל וגנר: בעצם אנשים קנו את המוניות בהנחות, התאגידים עשו שוד גדול, הנהגים הפרטיים עשו שוד קטן ומהר מאוד המוניות הפכו לנסיעות פרטיות, ולא פלא שאי אפשר למצוא אותן, כי הן פשוט לא בשוק.
יובל וגנר: אני רוצה לספר לכם שהצורך הוא קריטי, כי תבינו, אם בן אדם גר, תחשבו איפה אתם גרים ותחשבו רגע אם הייתם בכיסא גלגלים או הייתם סבא וסבתא שמתקשים בהליכה ואתם צריכים להגיע עד לאוטובוס בשכונה.
יובל וגנר: תחשבו כל אחד איפה אתם גרים ועכשיו שאתם צריכים להגיע עד לאוטובוס, ותראה שברוב המקרים כנראה לא הייתם יכולים לעשות הזה, ולכן המוניות הן הפתרון הנדרש והוא לא קיים, כמו שנאמר.
יובל וגנר: אז אני רוצה לשתף אתכם מה קורה בניו יורק.
יובל וגנר: בניו יורק החליטו החלטה פשוטה, שחמישים אחוז מהמוניות יהיו נגישות וכדי לעודד את נהגי המוניות, כמובן גם לבצע את הנסיעות, העירייה מממנת את הכיוון ההפוך.
יובל וגנר: זאת אומרת, נניח, הוא צריך למקום X לקחת את הבן אדם עם המוגבלות, את כיוון הנסיעה הזה העירייה משלמת לו, זאת אומרת הוא מקבל גם בונוס על עצם זה שעכשיו הוא עשה את הנסיעה.
יובל וגנר: שיטה אחרת, קיימת בלונדון.
יובל וגנר: בלונדון החליטו החלטה עוד יותר חכמה, כל המוניות, מאה אחוז מהן, חייבות להיות נגישות ונפתרה הבעיה.
יובל וגנר: דרך אגב, מי שנחשף אתמול לתקשורת, מוניות לונדון הגיעו לארץ, מוניות אלקטרוניות וחשמליות הגדולות והנגישות, הגיעו לארץ וזו בשורה.
יובל וגנר: לכן, מה הפתרון הפרקטי שצריך להצהיר, אחד, שפשוט כל המוניות יהיו נגישות.
יובל וגנר: שניים, שכל המוניות עם נגישות יהיו חייבות לפעול דרך החברות של האפליקציות, ה-Get Taxi"" והחברות האחרות ולמה?
יובל וגנר: כי שם אתה יכול לפקח על זה.
יובל וגנר: הנסיעה היא נסיעה נגישה והאם הנהג אישר אותה או לא אישר אותה וכמה כסף הוא גבה על הנסיעה, תראו כמה פשוט.
יובל וגנר: רק צריך לדרוש בתקנות שהנסיעות הנגישות שמוזמנות מדווחות למשרד התחבורה, ולראות האם נהג ביטל יותר משלוש נסיעות, אז אפשר לפסול לו את הרישיון או לתת לו קנס.
יובל וגנר: דבר שני, הוא לאמץ רק מוניות נגישות.
יובל וגנר: היום חלק מהמוניות שנחשבות ונקראות לגמרי נגישות, הן לא ממש נגישות, אז לקבוע גם סטנדרט שבאמת יהיה נוח ובטוח לנסוע.
יובל וגנר: יש עוד פטנט, מתעסקים היום הרבה בנושא של תעסוקת עובדים עם מוגבלות, למה לא ניתן לאנשים עם המוגבלות שהם יהיו נהגי המוניות?
יובל וגנר: הם יהיו אלו שיקבלו רישיון למונית ויסיעו אנשים עם מוגבלות, והנה גם תרמנו למוניות וגם לתעסוקה.
יובל וגנר: אבל בסוף, אני רוצה לספר לכם משהו שהוא כן עובד לא רע, בכל הארץ זו קטסטרופה, אבל יש מקום אחד שנקרא אילת, באילת יש עשר מוניות נגישות.
יובל וגנר: יש לנו סיירת נגישות באילת שעובדת ביחד עם המוניות, ומסתבר ששם שבעלי המוניות שמאוד בעד הסעת אנשים עם מוגבלות, נתקלים בשתי בעיות, הבעיה האחת היא שירות.
יובל וגנר: החברות שמתחזקות את המוניות הן לא באילת.
יובל וגנר: מי שמכיר את עסקי המוניות, זה לא עסק מאוד מרוויח, זה עסק שהוא די על הקצה שם.
יובל וגנר: אם נהג מונית צריך לנסוע עכשיו לבאר שבע, ליום עבודה, זו משמעות מאוד משמעותית מבחינה כלכלית, לפעמים אפילו ליומיים, כי הוא צריך להשאיר את הרכב.
יובל וגנר: זו בעיה שהם מתארים אותה כבעיה קשה, שהם שוקלים בכובד ראש האם הם בכלל רוצים להיות עם מונית נגישה.
יובל וגנר: הבעיה השנייה היא שמונית נגישה מזמינים לא רק אנשים עם מוגבלות, מסתבר שישנה תופעה שאנשים שרוצים לעבוד ולנסוע נסיעה ממקום X או ל-Y לצורכי הובלות, הם מזמינים מונית נגישה על מנת להוביל את הארון, את המזוודות, את הרכוש כי אלו המוניות שיכולות להכיל יותר דברים, וזה בסוף מייצר מצב שאנשים עם מוגבלות אין להם מונית, וזה פשוט עוד סיפורים אמיתיים מהשטח.
יובל וגנר: בשורה התחתונה, לסיכום, בסוף יש פה אתכם, חברי הכנסת הנכבדים שיזמתם לדיון, צריך לעשות רביזיה בתקנות, ללמוד מהעבר, לשפר לעתיד ולהפעיל לחץ פיזי, אפילו לא מתון, כבד, על משרד התחבורה, על מנת שסוף סוף יעשה את הרביזיה הזו, כי לא ייתכן המצב הקיים.
יובל וגנר: תודה רבה.
יעל רון בן משה: תודה לך יובל.
יעל רון בן משה: בבקשה, יהודה בר אור יושב ראש איגוד נהגי המוניות.
יהודה בר אור: יש לי קול מספיק גבוה, תשמעו אותי גם בלי מיקרופון.
יהודה בר אור: קודם כל, אני בתוך העניין הזה מתחילת הדרך.
יהודה בר אור: אנחנו ב-30 באפריל 2012, התחיל בחוק בכלל להגיד אותו.
יהודה בר אור: אני הייתי, לצורך העניין, עשרים ואחת שנה יושב ראש ארגון איגוד המוניות ועוד שלוש שנים- - וגם החלק מהזמן שאני הרצתי את העניין, בזמן הזה אני ליוויתי את העניין הזה מתחילתו עד סופו והצעתי פתרונות מעשיים באותו זמן, חד משמעיים, הגשתי אותם בכתב למשרד התחבורה ולכל אנשים שיכלו.
יהודה בר אור: בזמנו מי שטיפל בזה היה דרור גנון, שהוא היה אחראי על כל העניין בנושא הזה והוא טיפל בעניין הזה חד משמעית.
יהודה בר אור: אני הגשתי לדרור גונן וגם להרצל רביניאן, שהוא עורך דין, שלחתי לשניהם את הפתרונות שבבוא היום, איך אומרים הבן אדם ראה את הנולד, פתר את הבעיה ואמר מה שצריך לעשות אז.
יהודה בר אור: היום זה התבצע בפועל, כי מה שאני אמרתי כך בדיוק נהיה.
יהודה בר אור: אמרתי בצורה ברורה, ויש פה את הנייר ואי אפשר לדבר על הכל, יובל וגנר גם ישב איתי גם באותה ישיבה, זה נכון, רק חבל שהוא לא הזכיר את מה שאני דיברתי שם אז.
יהודה בר אור: מה שאני אז אמרתי ואני אומר את זה גם היום, לא היה צריך לחלק את זה בצורה שחולקה, חד משמעית.
יהודה בר אור: אני הצעתי בהצעה כתובה, שבה אני כתבתי להם בדיוק איך צריך לבצע את העניין הזה.
אורי מקלב: את הפריסה?
יהודה בר אור: והפריסה הייתה, רגע אני אחלק לך את זה, אתה לא היית אז בזמנו באותו הרגע, דרור, אולי אבל אתה הוותיק, זה לא מספיק.
יהודה בר אור: אבל אז מה שאני אמרתי, אמרתי בואו תעשו מהלך נכון.
יהודה בר אור: זה לא שלא צריך לחלק ולתת פתרונות ל- - -, כי בטח ובטח צריך לתת להם פתרונות.
יהודה בר אור: האנשים האלה באמת באמת עבדו קשה וגם עובדים קשה וצריך לתת להם פתרונות שיגיעו לכל מקום שהם צריכים להגיע.
יהודה בר אור: אני שאני יושב ראש איגוד המוניות, ואז היו לי הרבה יותר כוחות יותר מהיום, אני כבר היום כבר בן שישים ותשע.
יהודה בר אור: אני אמרתי בוא נעשה מהלך ואני מוכן לקחת על עצמי את זה, אם כי זה לא קל וקשה מאוד לפקח על העניין.
יהודה בר אור: אני אמרתי בואו תעשו מצב שבו נחלק את המספרים, במקום לחלק אותם בעשרת אלפים שקל לקבוצה של מסיעים במוסכים וכל מיני דברים שלקחו את זה ואין להם שום מושג בהפעלת המוניות, אלא הם רק עשו את זה רק לביזנס בלבד, אחר כך הם חילקו והשכירו את זה לכל מיני נהגי מוניות בנפרד, כי למעשה הם לא יודעים להשתמש בזה נכון.
יהודה בר אור: אני מוכן שתתנו את החמש מאות מספרים הראשונים, ודיברנו על חמש מאות שהיה באותו זמן, ותכניסו את זה לאיגוד.
יהודה בר אור: אנחנו נחלק את זה לפי ידעתנו, אז היה לנו קרוב למאה עשרים תחנות בתוך האיגוד, ואמרנו נחלק את זה בפריפריה ובכל מקום על פי מספר המוניות ולפי הצורך בכל מקום.
יהודה בר אור: נניח, תחנה גדולה ניתן לה ארבע, תחנה אחת קטנה יותר פחות, גם ניתן להן את זה במחיר קצת יותר מול.
יהודה בר אור: אבל, מחיר כזה שהם יוציאו עליו אחר כך, אני בכלל לא חלמתי עליו, אבל בוא נגיד הצעתי קצת יותר כסף במשרד התחבורה, אבל לא זה הדיבור.
יהודה בר אור: אז אנחנו כמובן ניתן לתחנות חמש מוניות, על פי גודלן בכל מקום במדינה, האיגוד יפקח על העניין שברגע שהם מזמינים מונית, מה המעשה כרגע?
יהודה בר אור: הוא נוסע ואין לו כל הזמן תחנות לנכים, אז הוא גם עובד בזה כנהג רגיל.
יהודה בר אור: עכשיו, ברגע שהוא נוסע בנהג רגיל ובאה לו נסיעה, אז לא יתפנה לזרוק את הנוסע הזה, אבל אם יש לו גיבוי מהתחנה ובכל הדברים, הוא בא מרים טלפון בנסיעה, אני מגיע אליכם, אז משחררים את הנהג הזה על ידי מונית רגילה והוא יתפנה לנסיעה מתוך השלושים דקות האלה.
יהודה בר אור: משלושים דקות ויוכל להגיע לקחת את הנכה, כי זו מונית שנתנו לו את זה במחיר מופחת והכל, על מנת לשרת הנכה.
יהודה בר אור: אז באתי ואמרתי, תן לי את העניין שאני אפקח עליו, אתה יודע מה זה לעבוד על כל העניין הזה?
יהודה בר אור: זה הרבה אחריות, אבל הסכמתי לעשות את זה.
יהודה בר אור: אמרתי אולי אני אחלק את זה בתחנות ואני אעשה את זה דרכי.
יהודה בר אור: מה קרה בפועל?
יהודה בר אור: הם נתנו את זה עכשיו וכל התלונות וכל הבכי של כל נכה הגיע אליי.
יהודה בר אור: אני מרים טלפון לאיגוד שלי וכל נהג מונית שלא לוקח אותם הם חשובים שאני אשם על זה שהוא לא ניגש.
יהודה בר אור: אבל, ענף המוניות הרגיל לא לקח מספר אחד לעצמו, אין בתוך התחנות בכלל מספרים, כי מי שלקח את זה הם תאגידים.
יהודה בר אור: הם לקחו את זה בעשרת אלפים שקל, חמישים לקוחות שהם לקחו.
יהודה בר אור: בן אדם רגיל שלקח שבע מאות חמישים כאלה שלקחו אותם במאה עשרים אלף, יקבלו אותם אחר כך ב---, כל אלה הם חפרים שבכלל לא עובדים בתחנות, כל אחד עובד בעצמו.
יהודה בר אור: לאט לאט הם הפכו את העניין הזה לביזנס, כי הרי לא תוכל לפקח עליהם.
יהודה בר אור: שמונה פקחים יש להם בכל המדינה, איך יפקחו עליהם מי נוסע עם מוניות ומי נוסע לא עם מונית, אמרתי אני אפקח על זה.
יהודה בר אור: עכשיו, כל מה שאני אומר לך פה זה הכל כתוב, כתוב ב-30 באפריל.
יהודה בר אור: אני הבאתי את זה עכשיו בניירות והכל, מצאתי את כל מה שאמרתי אז בזמנו.
יהודה בר אור: אני אומר בצורה ברורה, אני חייב להקריא לכם את זה, כאילו ציטוט של אז וזה היה פותר את כל הבעיות, "באשר לתקנה 2, אנו מסכימים לקראת אגרה מופחתת ליחיד בגובה של מחצית האגרה, אולם מתנגדים נחרצות שתאגיד ישלם עשרת אלפים שקל בלבד.
יהודה בר אור: אנחנו דורשים כי התאגיד ישלם אגרה בגובה של מחצית האגרה הרגילה.
יהודה בר אור: אין מקום להטבה מפליגה לתאגיד, יש צורך להקנות את --- את הנהגים היחידים שנכחו בשעות על האגרה המופחתת, הם יחויבו לעבוד בתאגיד ועם המוניות במסגרת תחנה מסודרות ולא להפעילה בבודדים.
יהודה בר אור: זאת על מנת להבטיח שאכן מוניות כאלה ייתנו שירות הולם ושתיתן למוגבלים או לבני משפחתם או למטפלים שלהם, שתהיה כתובת למקרה של בירורים ותלונות כנגד אותם נהגים.
יהודה בר אור: זה נכתב ב-30 באפריל 2012 וככה הוגש, כפי שהחוק הזה נכנס ב-2014 בסוף, אבל למעשה זה התחיל, שנתיים היה דיונים בכנסת ובלי סוף התכתבנו.
יהודה בר אור: למעשה, בסוף בסוף מה שנעשה הוא שמשרד התחבורה החליט שהוא יותר חכם מכולנו, ובאותו הזמן הם נתנו החלטה שהם יתנו את זה לתאגיד.
יהודה בר אור: בתאגידים לקחו את זה לעצמם, פזרו את זה ומשכירים את זה לנהגים רגילים בכסף.
יהודה בר אור: שמעת מה שאני אומר לך?
יהודה בר אור: זה לא שחסר, הכותרת הזו שכתוב פה דיון בנושא מחסור במוניות נגישות, זו כותרת שהיא חוטאת לאמת.
יהודה בר אור: זאת משום שיש מוניות מעל ומעבר, הלוא חילקו אותן אחר כך ארבע מאות ונהיה תשע מאות כמעט.
יהודה בר אור: זאת אומרת, שגם על החמש מאות הנוספים בכלל לא הסכמנו על הארבע מאות, אבל הם חילקו אותם.
יהודה בר אור: בוא נגיד שעשו את זה, התשע מאות האלה אם היו נמצאים בידיים שלי כל נכה היה לו כתובת, כל נכה היה מקבל את המונית.
יהודה בר אור: אם היה כך, לא היה צורך היום בדיון הזה בכלל זה ממזמן, משום שהיינו פותרים את כל הבעיות.
יהודה בר אור: אין לנו בעיה, אנחנו עושים את זה היום עם תחנות רגילות, עם נוסעים הרגילים במוניות הרגילות אם פונה אליי נוסע שנוסע בתחנת מוניות רגילה, עם תחנת מוניות לא עם Get Taxi"" וכל אלה, ואומר שאני נסעתי עם הנוסע הזה והוא לקח שקל יותר, שקל יותר, אני קורא לו לבירור בתחנה הוא מחזיר את הכסף, גם לנוסע גם ועומד גם למשפט.
יהודה בר אור: יש לנו פיקוח על התחנות ועל הנוסעים.
אורי מקלב: מה לפי דעתך היה התמריץ להגיע עם מוניות, להפוך את המוניות שלהם גם למוניות נגישות?
יהודה בר אור: יש לי פתרון שאני יכול לפתור אותו בשנייה אחת.
יעל רון בן משה: נו, אז אנחנו מחכים.
יהודה בר אור: קודם כל, חד משמעית, היות והם לא עמדו בכל תנאי הסף שאתם- - -
אורי מקלב: לא, נניח פטור מאגרה?
יהודה בר אור: היום, לך יש את התשע מאות האלה.
אורי מקלב: עזוב רגע, אם עכשיו באים אליך, אומרים לך, עושים לך ישיבה, שר התחבורה, אנחנו רוצים לתת תמריץ, נהגי מוניות, וודאי אפילו נגישות בחמישים אחוז.
אורי מקלב: יש כאלה שאמרה גברת "לינק 20" היא דיברה על כך שיש כאלה שלא צריכים נגישות מאוד, של טנדר, מספיק להם הבגאז' של הרכב עם הכיסא המתקפל, גם יכול להיות להם טוב, נכון?
אורי מקלב: אתה לא עונה.
יהודה בר אור: אבל אין פתרון.
יהודה בר אור: פשוט מאוד כל אלה שכרגע נמצאים, לחייב אותם לעבוד, לא לתת להם את המספר הזה שיעבוד כרגיל, כמו שהוא אמור להיות עוד עשר שנים, בטח ובטח שלא.
יהודה בר אור: לחייב אותם לעבוד בתנאים הקיימים, שיתנו שירות למונית, לאנשים הנכים, כמו שהצעתי אז, זה פתרון- - -
אורי מקלב: אנחנו רוצים אתכם, אנחנו רוצים את המוניות.
אורי מקלב: יש עשרים אלף נהגי מוניות היום, איך אתם רוצים שחלקם יהפכו את המוניות שלהם להיות נגישות?
עופר כסיף: השאלה היא לא רק התמריצים, גם תמריצים, אבל יש תמריץ שקיים.
עופר כסיף: השאלה היא בעצם איך ממשמשים את זה?
עופר כסיף: איך אוכפים את זה שהתמריץ בעצם לא ישתמשו בו כדי להונות.
אורי מקלב: התמריץ הוא לחדשים, לאנשים אחרים.
יהודה בר אור: העטיפה בפנים היא לא גמורה, אנחנו --- ונזמין לך משטרה.
יהודה בר אור: אני סתם שואל, אם היה עוד חמישה עשר אחוז, אני מלא כאן, נניח, היום הוא מלא, מותר להזמין נכה בעוד חמישה אחוז מהתעריף, זה היה נותן- - -
יעל רון בן משה: פטור למה?
אורי מקלב: אני שואל שאלות פרקטיות, מה יכול להיות?
אורי מקלב: אתה מסביר לי על התשע מאות, עזוב תשע מאות.
יהודה בר אור: לא, עכשיו אני אומר, אנחנו הסכמנו בזמנו שאין שום סיבה שנוסע נכה יסתובב בתוך העיר או בכל מקום אחר ויהיה לו עשרה שקלים יותר?
יהודה בר אור: למה לשלם?
אורי מקלב: לא, אין סיבה, נכון.
יהודה בר אור: הוא קיבל מונית, הבן אדם הזה קיבל את זה במחיר אפסי לשרת את הנוסעים האלה, בשביל מה הוא קיבל את זה?
יהודה בר אור: אתה שכרת את הזכות שלי שקיבלתי אותה, שתהיה פנסיה שלי.
יהודה בר אור: לי אין פנסיה בישראל, אתה מבין את זה או לא?
יהודה בר אור: אמרתי לך את זה אלף פעמים, אין לי פנסיה.
יהודה בר אור: כל מה שיש לי אחרי ארבעים ושלוש שנים כנהג מוניות בפועל, זו הזכות הציבורית שאני משכיר אותה באלף שקל ליום.
יהודה בר אור: תגיד לי, אתה מוסיף לי את זה בעוד אלף, אני הסכמתי לעשות את זה.
אורי מקלב: הפוך, אני רוצה לבטל אותם, אני רוצה להעלות קצת יותר.
יהודה בר אור: אתה מכניס לי עוד אלף מספרים בכאלה לשוק.
אורי מקלב: אני לא רוצה להכניס, הפוך.
יהודה בר אור: הם קיימים, הם קיימים והם עובדים.
יעל רון בן משה: הם לא עובדים מספיק, זה מה שאנחנו שומעים.
יעל רון בן משה: השאלה היא שאלה אמיתית, עניינית כדי לראות יחד איתך, על מנת שזה לא יפגע ביכולת שלך לעבוד ולהתפרנס, מה אתה היית מציע לנו לעשות?
יעל רון בן משה: אין עכשיו מגבלות.
יהודה בר אור: להפעיל את המכונות האלה.
יעל רון בן משה: ומה עוד?