GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל רון בן משה: אני אציין אם כבר ציינתי מהבית שלי במקרים האישיים, הבת שלי הגדולה שהיא עכשיו בכיתה י' הייתה שחקנית כדורעף, זה היה המקצוע מטה אשר בכל זאת, הבנות מתאמנות שלוש פעמים בשבוע, הבנים מתאמנים ארבע פעמים בשבוע ולא הצלחתי לקבל על זה תשובות והמועצה מאוד מאוד משקיעה בכדורעף, בספורט, בשוויון, בנשים, אני גאה בראש המועצה, במנהל המתנ"ס, במנהלי בתי הספר ובסוף זאת ההקצאה לצערי.
יעל רון בן משה: הכדורגל אגב, מתאמנים חמש פעמים בשבוע, הבן שלי שחקן כדורגל, אז זה גם, אנחנו אומרים איפה הכדורגל, איפה הכדורעף, אבל יש לנו עוד עבודה רבה, תודה חבר הכנסת דוידסון, כפי שאמרתי גם אני ואני מדברת גם בשם חבר הכנסת אורבך כנציגים בוועדת כספים נשמח לקראת דיוני התקציב לראות איך אפשר לקדם את הנושא, הלכנו מהשורה הראשונה, ישר ישר לשורה האחרונה של התקציב, עכשיו אנחנו צריכים לעבוד על האיך.
יעל רון בן משה: נמצאת איתנו בזום אושרת, רגע, סליחה, הילדות רצו עכשיו לא רוצות, זה בסדר גמור אנחנו מכבדים את זה, אם מישהי מהשחקניות הצעירות ירצו לדבר, אנחנו נשמח לשמוע אותכן ואם לא, זה גם כמובן בסדר גמור, תזכרו שתמיד כדאי להגיד בכל זאת משהו בדיון כזה, אתן מייצגות לא רק את עצמכן, אתן מייצגות את כל השחקניות הצעירות, אנחנו נפרגן לכן, שחקניות צעירות בכל מה שתגידו, תרגישו בנוח, בטח בדיון הזה להגיד כל דבר.
יעל רון בן משה: אני רוצה לשמוע בבקשה מנציגת "מאמאנט", אופרה אברמוביץ, בבקשה.
יעל רון בן משה: אז רגע, סליחה, כן ניתן לירדן שהחליטה שהיא רוצה בכל זאת להגיד משהו, אני מתנצלת, בבקשה ירדן.
ירדן שרה לובלסקי: אני ירדן, אני בת 11, אני משחקת בקבוצת נתניה כבר כמעט שנה.
יעל רון בן משה: בכדורגל.
ירדן שרה לובלסקי: בכדורגל ואני חושבת שזה לא פייר שהבנים מקבלים את המגרש הגדול ואנחנו נמצאות בצד ואנחנו אפילו לא על דשא רגיל של מגרש ואני חושבת שיותר קשה לשחק ככה וזה מרגיז, כי אנחנו לא פחות טובות מהם.
יעל רון בן משה: יופי, כמה בנות אתן בקבוצה ירדן?
ירדן שרה לובלסקי: אני לא כל כך זוכרת.
יעל רון בן משה: אוקי ויש לכן מאמן, או מאמנת?
ירדן שרה לובלסקי: מאמנת.
יעל רון בן משה: וכשאתן מגיעות למגרש, אז מה בעצם קורה?
יעל רון בן משה: אתן רואות שעל הדשא יש קבוצות אחרות?
ירדן שרה לובלסקי: על הדשא יש הרבה מאוד קבוצות של בנים ואנחנו צריכות ללכת עד לסוף של המגרש, אבל אנחנו אפילו לא משחקות על דשא, אנחנו משחקות בצד.
יעל רון בן משה: ולמה זה גורם המשחק בצד?
ירדן שרה לובלסקי: זה יותר קשה.
יעל רון בן משה: זה יותר קשה לרוץ על משטח שהוא לא דשא, מה קורה כשנופלים?
ירדן שרה לובלסקי: יש כזה כמו חול, חצץ כזה שאם נופלים זה נדבק וזה לא כזה נעים.
יעל רון בן משה: ונסיתן אתן, או המאמנת, או יחד עם ההורים לפנות למישהו בעניין הזה?
ירדן שרה לובלסקי: המאמנת בדרך כלל, כן.
יעל רון בן משה: אוקי, כמה שנים את משחקת ירדן?
ירדן שרה לובלסקי: כמעט שנה.
יעל רון בן משה: יופי, שיהיה המון המון בהצלחה, את מעוררת השראה בזה שהסכמת לשתף ולספר ובזה שאת שחקנית כדורגל, אני בטוחה שהרבה מאוד ילדים וילדות מסתכלים עליך גם באימונים וגם בבית הספר וכולם יודעים שאת שחקנית כדורגל והתפקיד שלנו פה הוא לראות איך כמה שיותר מהר ניתן לך ולילדות אחרות את האפשרות לשחק בצורה הספורטיבית ביותר, הבטוחה ביותר, הנעימה ביותר וגם השוויונית, בנים אל מול בנות, גם בנים לא צריכים לשחק במגרש שהוא חצץ וחול, אבל בוודאי שזה לא צריך להיות מובן מאליו שהבנים משחקים תמיד במגרש עצמו והבנות בקצה.
יעל רון בן משה: אז תודה רבה ששיתפת אותנו, זה חשוב מאוד לדיון הזה ולפתרונות שנביא בהמשך, תודה ירדן.
ירדן שרה לובלסקי: תודה.
יעל רון בן משה: בבקשה עופרה, שם ותפקיד.
עפרה אברמוביץ: שלום, שמי עופרה אברמוביץ ואני מייסדת ליגת "מאמאנט", ליגת "מאמאנט" זה האימהות הן הכוכבות, ספורטאיות והמשפחה מגיעה לעודד ואנחנו כיום אני חושבת ליגת הנשים הגדולה ביותר בישראל עם אלפי שחקניות בכ-80 רשויות וגם ב-15 מדינות בעולם, זו מהפכה של תרבות הספורט ואנחנו די משנות את תכסית הספורט הישראלי וזה מצריך גם התייחסות כנראה לעוד נשים בספורט, אז מזלנו שאנחנו בשעה שמונה וחצי רק יכולות לבוא למגרשים, אז בשעה הזו בדרך כלל יש פחות ילדים, אז יש לנו יותר שעות אולם, אבל אם רשות מחליטה להשכיר את המגרש ל"טבע", או לכל חברה אחרת ואנחנו לא משלמות כמוהם, משלמות פחות, אז לעיתים יש העדפה של מקומות עבודה ולא השחקניות של המקום.
עפרה אברמוביץ: אנחנו כיום עוצרות שחקניות מלהירשם, כי ברשויות אין מספיק מקומות לאימון לאימהות, שזו 'צרה טובה', זו 'צרה נהדרת', אבל היא 'צרה'.
עפרה אברמוביץ: יש לי הצעת ייעול לגבי מגרשים, אני מסתובבת המון בארץ ואני רואה שיש מגרשים יעודים, יעודים לכדור יד ויעודים לכדורסל ושלא משתמשים בזה חוץ מלענף הזה לדברים אחרים וגם הסימון של המגרשים הוא בהתאם ונוצר מצב שיש אולם שעומד ריק לפעמים, אולם שאפשר להעמיד בו שלוש רשתות והוא עומד ריק, כי הוא רק לכדור יד, או הוא רק לכדורסל ואין לו שום סימון אחר, באותו זמן, באותה שעה יכולות להתאמן שש קבוצות "מאמאנט", זאת אומרת אז אני חושבת שאפשר גם את הנושא הזה לייעל, אני הייתי באירופה בהמון מגרשים ויש שמה מיליון קווים ואף אחד לא מתבלבל בקו שלו וזה בסדר, זאת אומרת אפשר לעשות את האולם מולטי ענפי ולא רק ענף אחד, אז זה הצעת ייעול שלי.
עפרה אברמוביץ: דבר שלישי שאני רוצה, במסגרת עוונותיי אני גם יושבת ראש מועדון כדורעף של נשים, של הפועל כפר סבא, שהיא גם אלופת המדינה וגם מחזיקת גביע, כן הנושא קרוב לליבי.
יעל רון בן משה: ביליתי חצי גמר--
עפרה אברמוביץ: חצי גמר נכון, נכון, נכון, הגברים ממטה אשר והנשים.
יעל רון בן משה: אין לנו קבוצת נשים.
עפרה אברמוביץ: נכון והגיע זמן אבל, אבל מה שרציתי להגיד זה שני דברים בנושא הזה, קודם כל בקבוצה שלנו שנה שעברה היו חמש אימהות, בספורט ההישגי חמש אימהות בקבוצה, אין לזה תקדים לא בארץ ולא בעולם לדעתי, אין לזה תקדים.
יעל רון בן משה: האם משחקי הגמר של הפועל כפר סבא בכדורעף נשים משודרים בערוצי הספורט?
עפרה אברמוביץ: כן, כן משחקי הגמר משודרים.
יעל רון בן משה: שעה לפני ה'גמרים' של הגברים?
עפרה אברמוביץ: לא, לא עכשיו זה בנפרד, עשו את זה בנפרד.
קריאה: העניין הוא שזה נופל על כדורסל וכדורעף נופלים ביחד אז אני לא יודעת אם שינו את השעות.
עפרה אברמוביץ: לא שינו, לא שינו, זה יהיה ב-2.4.
קריאה: אמנם משדרים אז זה יהיה במצב יותר טוב, אבל הכדורסל והכדורעף הגמרים משודרים באותה שעה בערוצים אחרים.
עפרה אברמוביץ: אז כן יש שידורים, גם בנושא הזה אפשר לשפר קצת יותר, אבל בנושא של הכדורעף בעוונותיי אני אומרת כי דווקא בזכות "מאמאנט" קראו לי להציל את מועדון הכדורעף של הנשים בכפר סבא שזה באמת ראוי לציון, זה מראה על ההשפעה של "מאמאנט" גם על הספורט, אבל ויש לנו חמש נשים היום יש רק ארבע אימהות וכל ההתנהלות שלהן סביב הנושא הזה היא מאוד מאוד, היא מצריכה קודם כל דיון בנפרד לפי דעתי, איך לשמר אמא ספורטאית מקצועית, גם אם היא יולדת שזה הטראומה הכי גדולה לגוף שלה, איך היא אחרי זה ממשיכה, כי היא הסמל שלה לילדות שלה בסוף, כי אמא חזקה, אמא ספורטאית מקרינה לילדות שלה בדיוק את אותו מסר והיא גם יודעת שאם היא כספורטאית תמשיך כאמא, הילדה שלה יכולה בהחלט לבוא ולהתפרנס מזה ולהמשיך עם זה, למרות הלידות שלה, אז זה ככה במאמר מוסגר, אבל לגבי זה קודם כל צריכה להיות התאמה של אולמות ספורט גם לאימהות שיש להן ילדים שם, מתחם בייביסיטר, מתחם משהו, כדי שבאמת עוד אימהות ידעו שיש להם מקום שחושבים עליהן גם שהן מגיעות לעשות ספורט, גם אם זה לא הרבה זה חשוב, זה מסר.
עפרה אברמוביץ: והדבר השני אולי ישמע מצחיק וקצת לא נעים, אבל שירותי נשים אני חושבת שקודם כל מספרית צריכים להיות יותר שירותי נשים משירותי גברים נקודה, נקודה, תראו באולמות קונצרטים ותראו במקומות פה יש תור של נשים הרבה יותר גדול, כי אימהות גם לוקחות את הילדות הקטנות שלהן איתן וזה לוקח להן הרבה יותר זמן וכל הפרוצדורה היא אחרת, אז אני חושבת שצריך להתחשב גם בדברים הקטנים האלה שעושים הבדל ענק.
יעל רון בן משה: בהחלט, תודה רבה עופרה, זכות שאת איתנו, תודה על כל הפעילות שלך, בהחלט הבאת את ספורט האימהות כמעט לכל בית ישראלי, יש לזה חשיבות.
עפרה אברמוביץ: אנחנו קוראים לזה "בתי אם".
סימון דוידסון: באיגוד הכדורעף יש כמעט 50 אחוז נשים, 50 אחוז נשים, אתם יודעים איזה אגוד הכי הרבה נפגע כספית מהתמיכות החדשות?
סימון דוידסון: כדורעף, חתכו אותו ללא רחמים וזה האיגוד שיש בו הכי הרבה נשים ממשחקי הכדור.
עפרה אברמוביץ: זה שני שליש, שליש אפילו אני יכולה להגיד.
סימון דוידסון: אז תשאלו אותי איפה נשים בספורט.
יעל רון בן משה: משרדי הממשלה, אבל קודם את רוצה להתייחס?
סימון דוידסון: 46 אחוז מהרשומות, אבל בכסף חתכו את איגוד הכדורעף, מה זה האמת.
יעל רון בן משה: אז שם ותפקיד שתי דקות ואחר כך כנרת בבקשה.
מורן מסיקה: ממש קצר, מורן מסיקה אידלמן, מנכ"לית 'אתנה', המרכז לקידום ספורט נשים בישראל.
מורן מסיקה: יושבים פה החברים שלי לתפקיד, מובילים, אנחנו הזרוע הביצועית של משרד התרבות והספורט, נורית שרביט אחראית תחום נשים וספורט עממי וחנן דנציגר, סגן ראש מנהל הספורט, בכל הקשור לספורט השגי ויושבות פה נשים שאת רובן אני מכירה וכנרת ממרכז הפועל.
מורן מסיקה: אני חושבת, אני שומעת את זה לא מעט, אגב, גם במספר הנשים העוסקות בכדורגל, בסדר, שהוא באמת מספר נתון על גבול ה'שוקינג', אין מתקנים, גם אם אנחנו רוצים לגדול, אין מתקנים, אין שעות, מתקשרות אליי נשים, בעלות של קבוצות ואומרות לי, 'אני יכולה להביא עוד נשים, בכדורסל, בכדורגל, אין לי איפה, מה יתנו לי?
מורן מסיקה: בתשע בערב', מי תביא את הילדה שלה בתשע בערב לשחק על חצץ, הילדה הזו אם היא לא פילחה לכל אחד בחדר הזה את הלב, אז אנחנו עושים משהו לא בסדר בתפקיד שלנו, לי כאב בעצמות לשמוע אותה, מה המסר שאנחנו מעבירים לה?
מורן מסיקה: אמר אלי רבין, נכון?
מורן מסיקה: סימון, הוא אמר אצלך בזה, צריך להיות להן כיף, הן צריכות להמשיך, זה לא כיף, זה לא כיף, ספורט הוא משהו שבנים נשארים בו, כי זה כיף, לילדות זה לא כיף, הן באות וכשהן נופלות הן נפצעות והן מקבלות מסר שהן בצד וזה בא לידי ביטוי גם במתקנים, אני יודעת שיש כתב התחייבות ויש מבחן תמיכה, השאלה וזו שאלה למשרד, האם הוא מגדיר את השעות ואת אחוזי השימוש, זו שאלה שאני שואלת מבלי לדעת את התשובה, אבל לדעתי לא, אני ראיתי את כתב ההתחייבות וראיתי את אמות המידה ואין שם, יש כן שריון, זאת אומרת מבקשים, או מורים על הרשות להקצות שעות גם לנשים, אבל אם מקצים את השעה תשע בערב?
יעל רון בן משה: ברור, תודה רבה, בבקשה, כנרת ואחריה אושרת עיני ולאחר מכן משרדי הממשלה.
כנרת צדף: אז קודם כל תודה, אני חושבת שזה באמת זכות להיות פה והנושא הזה הוא חשוב, שמי כנרת צדף, מנהלת אגף הספורט במרכז הפועל, גם אני הייתי שחקנית כדורגל.
סימון דוידסון: יושב ראש ארגון ההתעמלות לשעבר.
כנרת צדף: כן, אבל לשמחתי בהתעמלות לשמחתי, חוץ מהחתונות, אפרופו, חנן, החתונות שעושים בהיכל 'טוטו' חולון ואז המדינה נותנת כסף לבנות אולם ואז פתאום ראש העיר רוצה להשכיר את זה לאברכים לחתונה, אז מוצאים את נבחרת ישראל וזה בסדר, נוציא אותן, הן ילכו להתאמן בבולגריה והחתונה תתקיים ואנחנו נחזור אחרי שבוע, אז זה הפרק שלמדתי בהתעמלות הוא שגם שמשרד הספורט מחתים על הכתב התחייבות, אין אכיפה, אין אכיפה, כי אין כוח אדם, כנראה שאין תקנים ויושב ניצן ודניאל באגף המתקנים וכשאני פונה אליהם הם אומרים לי 'כנרת אנחנו יודעים, אבל אנחנו לא מגיעים לזה, אנחנו לא מצליחים לעשות שום דבר', אז אני חושבת שא' צריך לבדוק, אני באמת אני בטוחה שמשרד הספורט ישמח לעוד תקנים, אבל צריך לבדוק איפה זה נופל, כי להחתים זה לא מספיק, אני מחתימה הרבה אנשים במרכז הפועל, אם אני לא אאכוף את מה שאני מחתימה אותם אז הנייר הזה לא שווה שום דבר.
כנרת צדף: דבר שני, אני חוזרת לכדורגל, כי אני שיחקתי, גדלתי בכדורגל ואם ירדן עדיין שומעת, אז גם אני שיחקתי בבוץ ואת צודקת לגבי הפציעות, כי הפציעות האלה נוראיות, יש לי עדיין צלקות ברגליים מאותן אבנים ש'זכיתי' שהם פשוט ממש חוררו לי את הרגליים ועם השנים 'זכיתי', או יותר נכון ניתבתי את עצמי נכון ללכת לקבוצות ולשמחתי ההורים שלי תמכו בי ונסעתי רחוק, נסעתי לרחובות ונסעתי לחולון, אני גרה בבן שמן, אבל זה לא אמור להיות ככה ואפרופו 'בנות נתניה' הן קבוצה של מרכז הפועל, 'בנות נתניה' סובלות מהתכחשות מוחלטת של עריית נתניה, גם בתקציבים, גם במגרשים, אני מכירה אישית את שתי הנשים שהקימו את 'בנות נתניה', אני יודעת שהן השקיעו כסף מהבית שלהן והן עדיין משקיעות כסף מהבית שלהן ופשוט לא נותנים להן מתקן, גם בתקציבים, הן ביקשו תקציבים לקבל כמו הגברים, הן כרגע בהליך משפטי מול העירייה והעירייה פשוט לא מוותרת, גם כשהעירייה מפסידה בהליך משפטי, הם עדיין מבזבזים את כספי הציבור ומגישים ערעור, כי מה פתאום שהן יקבלו כסף, אפילו לא כמו הגברים, הלוואי, אני מדברת על זה שאולי יקבלו שליש.
כנרת צדף: אני חושבת שחסר לנו במדינת ישראל השילוב מערכות, לא הספקתי להגיד את זה קודם, אבל נכון להיום הילדים שלנו נמצאים במשרד החינוך, בחינוך הפורמלי, בחינוך הבלתי פורמלי ובעולם הספורט, מבחינתי ביום שנדע לדבר גם שם, כי אם מערכת החינוך בעיריית תל אביב קיבלה הפרטה מלאה לאולמות ספורט וכשאני נפגשת עם נשים מעריית תל אביב שרוצות לעזור לי והן אומרות 'מנהלת בית הספר היא אחראית יחידה כלכלית', איפה משרד הספורט?
כנרת צדף: יכול להיות שבעיריית התל אביב לא מרבית המתקנים הם לא שלנו, אבל איך זה יכול להיות שהיא תשכיר את זה?
כנרת צדף: סליחה, היא יכולה להשכיר את זה לריקודי עם, עכשיו ריקודי עם זה גם סוג של ספורט, אבל איפה המדיניות?
כנרת צדף: אני חושבת שמורן נגעה בזה ואני גם מדברת הרבה עם נורית ואני יודעת שיש הרבה נכונות של המשרד, המשרד הקצה הרבה כסף למתקנים ואם לא ננצל את הנקודה הזאת כדי, סליחה על הביטוי, להכריח אותם עם סנקציות כספיות כתובות מראש, עם הקצאת שעות של שעות השיא באחוזים מוגדרים עם תיעדוף ובבקשה שהפעם תהיה אכיפה, אם לא תהיה אכיפה ולא יהיו סנקציות, כל הניירות האלה יהיו שמורים אצלכם בארכיון והילדה הזאת, או הבת שלי מחר זאת תהיה, היא תמשיך לשחק בבוץ, זו הבקשה היחידה שלי.
יעל רון בן משה: תודה רבה, בבקשה, אושרת עיני.
אושרת עיני: תודה רבה, שלום לכולם, אני אושרת עיני, אני שחקנית בליגת העל לכדורגל כבר 22 שנה, אני מייסדת תנועת "כדורגלניות עושות שינוי", אני גם מאמנת ואני חווה את כדורגל הנשים מגיל צעיר מאוד, אני אפנה לירדן הילדה החמודה שדיברה מקודם, שנמצאת במועדון מדהים שבאמת הוקם על ידי שתי שחקניות עבר שלי ישראל ושרית שנהב והן נלחמות והן עושות הכול כדי שלכל ילדה תהיה את ההזדמנות, או את שוויון ההזדמנויות להפוך ולהיות שחקנית טובה, שחקנית בקבוצה הבוגרת.
אושרת עיני: כשאני הייתי קטנה לא הייתה לי את האפשרות הזאת, התחלתי לשחק כדורגל בגיל 16, אבל הבעיות עדיין קיימות גם בשטח ברמה הכי התחלתית וגם למעלה, מה הכוונה?
אושרת עיני: דיברת מקודם כבוד יושבת ראש הוועדה על כך שמה קורה בפריפריה, אז יש אגדת כדורגל נשים, מקיבוץ כברי, מאיה ברקי שמה, הקימה קבוצה לילדות באזור שלה, באזור נהריה, נרשמו 22 שחקניות שזה נתון מדהים, דיברנו על כל החסמים וכל המכשולים שילדות עוברות כדי להגיע לשחק כדורגל, אז הן כבר הגיעו לשחק כדורגל, אבל הקצו להן מגרש משעה שמונה בערב, בסוף העונה הן נשארו שש בנות, כי הן פשוט לא יכלו לעשות את זה, תחשבו ילדות בגילאים צעירים, עד גיל עשר, לא יכולות להתחיל אימון בשעה שמונה בערב, לא לדבר על כך שלהגיע לשם, לחזור, זה צריך כמובן לערב את ההורים וזה הופך להיות אופרציה שהיא פשוט גדולה על הרבה מאוד ילדות.
אושרת עיני: אז גם בפריפריה, גם שיש רצון וגם שיש דוגמא ומודל לחיקוי זה לא צולח וזה לא מתרומם וזה עובר 'כחוט השני' מהרמה הכי נמוכה, או הכי התחלתית לרמה הכי גבוהה, גם אצלנו בליגת העל נעשתה רפורמה שתקדם ואמורה לקדם את כדורגל הנשים בכל מה שקשור למגרשים והקצאת מגרשים, הפועל היוצא מהרפורמה הזאת שאף קבוצה כמעט לא מארחת בבית שלה, אנחנו יודעים את ההפרשים הגדולים ואת האפליה התקציבית רבת השנים שמחולקת בין כדורגל הגברים לכדורגל הנשים, אז מתוך התקציב הנמוך הזה קבוצות צריכות להוציא כסף כדי לארח במגרשים שונים ואני חושבת שהדוגמא הכי בולטת ובוהקת היא חדרה, מכבי כישרונות חדרה קבוצה וותיקה בליגה שלנו, זכתה בגביע, תמיד נמצאת בצמרת, מפתחת דורות של שחקניות, היא מארחת את המשחקים הביתיים שלה בעפולה, אין לה מגרש ביתי, גם להתאמן עליו שולחים אותן להתאמן במגרש קט רגל, עכשיו למי שלא יודע ולמי שלא יודעת, ההבדל בין קט רגל לכדורגל זה שונה לגמרי, אי אפשר לשחק על מגרש אספלט, זה לא אומר להיות כך, לא לדבר על כך שאין להן אפילו מחסן לשים את הציוד שלהן, זו קבוצה בליגת העל, ליגה שמוגדרת מקצוענית.
אושרת עיני: אז ההקצאה של המגרשים מונעת מילדות לבוא ולשחק כדורגל, להמשיך לשחק כדורגל, מונעת מנערות להתמיד ולהתמודד באמת עם כל כך הרבה דברים שהן צריכות להתמודד והיא גורמת גם לנו, גם לשחקניות הבוגרות, גם לשחקניות הוותיקות להרבה תסכול, אני לא אגיד שאנחנו מערערות בדרישה בגלל הדברים האלה, אבל זה באמת, זה גם מסכן את הבריאות שלנו, דיברתם על לשחק על דשא סינטטי, ההשפעות הבריאותיות הן אדירות, שלא לדבר על ההשפעות המקצועיות, אנחנו בסופו של דבר באות לפה בשביל הספורט, אנחנו נמצאות, אנחנו כן רוצות להיות בסופו של דבר פרט מועיל בחברה שנהיה גדולות.
אושרת עיני: אנחנו משחקות כדורגל, אנחנו משחקות ספורט השגי, ספורט תחרותי, אנחנו רוצות להשתפר בזה ואנחנו רוצות להצליח בזה, אנחנו רוצות בסופו של דבר כולנו מירדן שדיברה פה עד, אנחנו רוצות להיות חלק מנבחרת ישראל ולייצג את ישראל בגאווה, אנחנו צריכות להיות טובות בזה, התנאים שעומדים לרשותנו לא מאפשרים לנו את זה ואני אומרת את זה בכאב רב ובצער גדול וצריך שיהיה פה באמת, כמו שכנרת אמרה, שילוב מערכות להתחיל ממערכת החינוך, אני גם בהכשרתי מורה לחינוך גופני ואני תמיד מספרת את הסיפור הזה, הגעתי לבית ספר פה בהרצליה, בעיר הולדתי, לעשות סטאז' בהוראה והכנתי כמה מערכי שיעור, שכמה מהם היו משחקי כדור, לא כדורגל, משחקי כדור, באה אליי המורה ואומרת: 'הבנות פה בבית ספר לא משחקות משחקי כדור', בית ספר תיכון בהרצליה, זו בדיוק הבעיה, אין לנו בכלל גישה לכדורגל וגם אם אנחנו כבר מגיעות לשחק כדורגל, אלו החסמים שאנחנו נתקלות בהם.
יעל רון בן משה: תודה רבה אושרת, הדברים שאמרת מאוד מאוד חשובים כדי שכל מי שנמצא סביב השולחן ויש לו יכולת לשנות ולהשפיע ישמע את זה ממקור ראשון.
יעל רון בן משה: את דוגמא ומופת, קראתי עלייך גם לפני הדיון ותודה שאת איתנו ואני בטוחה שגם חבר הכנסת דוידסון וגם אני עומדים לרשותך ולרשות שאר השחקניות הספורטאיות.
יעל רון בן משה: מעיין בזום, אם היא עוד רוצה לדבר נשמע עוד ספורטאית צעירה ולאחר מכן משרדי הממשלה, חבר הכנסת דוידסון ונסכם.
יעל רון בן משה: שלום מעיין.
יעל רון בן משה: תספרי לנו על עצמך, איפה את גרה?
יעל רון בן משה: במה את עוסקת?
יעל רון בן משה: איזה ספורט?
מעיין עצמוני: אז אני מעיין, אני בת 12 ואני גם שחקנית כדורגל ואני בקבוצה של 'בנות נתניה'.
יעל רון בן משה: יופי ומה החוויה שלך ממשחק הכדורגל, מהקבוצה, מהמגרש?
מעיין עצמוני: זה כמו שירדן אמרה, יש לנו מחסור בשערים, שמים שערים קטנים, אין לנו מקום לשחק, אני שש שנים משחקת וכאילו קשה לי גם, כי שאני התחלתי לשחק גם לי לא היה את כל האפשרויות לשחק שהייתי ילדה קטנה, אז כן.
יעל רון בן משה: ולמה בכל זאת את נשארת לשחק?
יעל רון בן משה: את כבר וותיקה.
מעיין עצמוני: כי אני נהנית מזה וזה כיף לי ממש.
יעל רון בן משה: מה כיף לך?
יעל רון בן משה: את יכולה להרחיב?
יעל רון בן משה: את יודעת להגיד?
מעיין עצמוני: כיף לי לשחק עם בנות אחרות.
יעל רון בן משה: הקבוצה.
מעיין עצמוני: הקבוצה ממש גדולה ואנחנו בשתי עונות ואנחנו פשוט מנסות כמה שיותר להנות מהזמן שיש לנו במגרש, כאילו במשחקים, באימונים, בכל מה שיש לנו.
יעל רון בן משה: מתי היה המשחק האחרון?
מעיין עצמוני: זה היה שנה שעברה.
יעל רון בן משה: כי?
מעיין עצמוני: כי בעצם לא נרשמנו לעונה שהייתה.
יעל רון בן משה: אז השנה אין משחקים בכלל?
מעיין עצמוני: כאילו יש, היה אמור להיות לנו, אבל בסוף לא קרה בגלל שהשחקניות בקבוצה השנייה לא יכלו, אז בסוף זה בוטל.
יעל רון בן משה: אוקי, את רוצה להגיד לנו איך זה מרגיש לנצח במשחק?
מעיין עצמוני: זה הרגשה של כאילו וואוו אני השקעתי וזה היה שווה, כאילו וואוו.
יעל רון בן משה: ולהפסיד?
יעל רון בן משה: גם זה קורה.
מעיין עצמוני: להפסיד זה סבבה, כי לפחות אני יכולתי לשחק מול קבוצה אחרת.
יעל רון בן משה: עשית את המאמץ וזה חלק מהחיים, יופי, מה את מאחלת לעצמך, לירדן, לקבוצה שלכן?
מעיין עצמוני: שדבר ראשון שיותר בנות ישחקו ושאנחנו נתפתח.
יעל רון בן משה: יפה מאוד, אני מצטרפת אליך לברכה הזו וננסה לסייע במה שאפשר, תודה רבה מעיין, זה היה מאוד חשוב שאת איתנו ושדיברת וששיתפת וזה יעזור לנו בקבלת ההחלטות בהמשך, אז זה משמעותי, תודה.
יעל רון בן משה: נציג משרד התרבות והספורט בבקשה, שם ותפקיד.
חנן דנציגר: צוהריים טובים, שמי חנן דנציגר, אני סגן ראש מנהל הספורט.
חנן דנציגר: נכנסתי לפני כמה חודשים.
חנן דנציגר: את רוב שנותיי עשיתי דווקא ברשויות, אז אני דווקא מכיר את זה יותר מהצד השני, לא בעוצמות שאני שומע את זה פה, כן, יש לנו מה לעשות בנושא הזה וזה מתקשר עם המדיניות הבאמת מאוד חד משמעית שמוביל השר, של קידום ספורט נשים וסימון עשה לי הקדמה, הוא 'הרים לי להנחתה', כמו שאני רואה מטה אשר וכן, כל התוכניות שלנו כולם מזוקקות, בעיקר לקידום ספורט נשים, אם זה בחברה הערבית שמשקיעים שמה לא מעט, עם הרבה מאוד כסף ובמיוחד לחמש שנים הקרובות, אם זה בפרויקט של צעירים, אם זה בפרויקט של הקמה של אגודות רב-ענפיות שאנחנו רוצים להקים ברשויות.
חנן דנציגר: אין אצלנו במבחני התמיכה תיעדוף כביכול למתקנים, זה בסמכות הרשויות, אבל בהחלט אנחנו צריכים 'להרים את הכפפה', מבחינתנו אנחנו כמובן 'נרים את הכפפה' וננסה לטפל בזה, כי אם המדיניות שלנו היא לקדם ספורט נשים, אין ספק שהם צריכים לקבל גם את המקום הראוי, גם במתקנים.
חנן דנציגר: אני חושב שאולי הדוגמא הכי טובה פה, יושבות פה שתיים, גם נורית שהיא אמונה אצלנו על כל ספורט הנשים במשרד, בין השאר, כן, בעיקר, היא עושה עוד כמה דברים ומנכ"לית אתנה, כן, שזה יש אצלנו תפקידים ספציפיים רק כמובן לפיתוח הספורט הנשי ו'אתנה' קיבלה תקציבים הרבה יותר גדולים, ממה שקיבלו בשנים עברו, כי זה המדיניות שלנו, המדיניות שלנו היא לקדם את ספורט הנשים.
חנן דנציגר: אני בהחלט מתחבר למה שאמרה חברתי כנרת בנושא של אכיפה של מה שקורה, אנחנו ננסה למצוא את הדרך איך אנחנו עושים את זה ובהחלט זה 'נר לרגלינו', זהו, עד לכאן.
יעל רון בן משה: בבקשה נורית.
נורית שרביט: כן, תודה, מנהלת מחלקה לקידום ספורט נשים ממשרד התרבות והספורט, אני רוצה להשלים וטיפה לדייק את הנושא.
נורית שרביט: נכתבה תוכנית המתקנים, אושרה בתוך התוכנית, זה פעם ראשונה שבאמת הכנסנו את הנושא של התיעדוף לספורט נשים וספורט עם צרכים מיוחדים ומזה בעצם אנחנו אמורים לגזור עשרות של מבחני תמיכה, שבתוך מבחני התמיכה ברוח הדברים האלה נצטרך להכניס את הנושא של התיעדוף לספורט נשים, אנחנו נקיים על זה דיונים פנימיים אצלנו במשרד, איך הכי נכון לעשות את זה, שמענו פה מספר המלצות שנאמרו, אנחנו מכירים את הסוגייה שהעליתם כאן היום ושדיברו ירדן והספורטאיות, זה מוכר לנו ואנחנו בהחלט נדרש לתת לזה התייחסות ולאחר מכן כמובן גם לראות איך אנחנו נאכוף את זה בשטח, אבל ברגע שזה יהיה רשום וזה יהיה כתוב אז יהיה הרבה יותר קל גם לאגודות בשטח ולרשויות לבצע את מה שמופיע בעצם במבחן התמיכה ובכתב ההתחייבות, זה יהיה הרבה יותר קל ממה שיש היום, כי עד היום כשזה היה במועצת ההימורים זה לא היה קיים.
יעל רון בן משה: תודה רבה נורית.
חנן דנציגר: מה שהיא רק אמרה זה מבחן תמיכה שאמור לתת מענה מ-22 אד 31, כלומר לתת פה אופק מאוד משמעותי, כלומר כל מי שרוצה לפתח קבוצות מבין שלא בונים את זה בשנה אחת, זה תהליך ארוך טווח, דוגמא טובה מטה אשר, זו אגודה שכבר עובדת 40 שנה, לצורך העניין וזה ימשיך, יש מסורת וזה חלק ממה שאנחנו עושים בהקמת מתקנים לתת תיעדוף לנשים במתקנים כדי שזה יהיה לאורך זמן מה שנקרא שיוכלו לבנות את התשתיות כמו שצריך.
נורית שרביט: עוד נקודה שאני רוצה לציין לגבי נושא של תקציב, זה בנושא של מתקנים, גם אחת הטענות שעולות מהשטח, זה הרבה פעמים שגם נותנים את המתקן והמתקן מאוד מאוד יקר אז יש בעיה של תקציב, אם ניקח דיברנו על חדרה בכדורגל אז אפשר לקבל גם מתקן, או לא חדרה, או אסא תל אביב שהוא מאוד מאוד יקר והם בעצם לא יכולים גם לשכור את המתקן, כי אין להם את התקציב, אז זה עוד נושא שצריך גם לדבר עליו.
יעל רון בן משה: אוקי, את שמה 'זרקור' על נושא נוסף, יואב, נציג משרד האוצר, בבקשה.
יואב הכט: יואב הכט, מאגף התקציבים ממשרד האוצר.
יואב הכט: אני מאד מאוד שמח שהדיון הזה מתקיים, שהוזמנתי אליו, שיכולתי להשתלב פה.
יואב הכט: היה לי מאוד מאוד חשוב לשמוע מה כל הדוברות והדוברים הציגו כאן ואמרו, גם אלה שנכחו כאן וגם אלה שעלו הספורטאיות שעלו באופן וירטואלי.
יואב הכט: יש פה כמה דברים שאני לוקח איתי לשים אליהם לב בשביל המשך העבודה שלי בתחום בהשקה למשרד התרבות והספורט, הנושא של הקצאת הזמנים, הנושא של הסנקציות על רשויות שלא יודעות את החשיבות של ספורט הנשים ולא שומעות את ה'רוח שמנשבת' ממשרד התרבות והספורט ומשר התרבות והספורט שמוכיח בכל דיון אתו שהנושא הזה הוא על סדר יומו, את הנושא של שירותי נשים, אני חושב שזה לגמרי לא פרט אזוטרי, אלא לחלוטין הדבר שיכול, טאצ' שהוא פשוט לא שמים לב אליו.
יעל רון בן משה: גברים לא שמים לב אליו.
יואב הכט: כל עוד אין את האוכלוסייה הנכונה ואת פיזור האוכלוסייה הנכון במדרגים שונים ובדיוק בגלל נקודות כאלה מאוד מאוד חשוב לקיים את הדיונים האלה וגם לשלב נשים בכל מקום, זה נושא נוסף.
יואב הכט: אלה הנושאים העיקריים, יש פה עוד כמה נקודות יותר קטנות, כמו הנושא של האולם בחולון שסיפור מוטרף לחלוטין, גם מהעיניים שלנו כמשרד האוצר, אבל גם לפי דעתי מהעיניים של כל אזרח.
מורן מסיקה: זה שכיח כל כך, צריך להבין כמה הוא שכיח, זה לא נקודתי אזוטרי, ההקצאות של מתקנים שבסוף מגיעות לידיים שלא משרתות את הספורט אז זה - -
יעל רון בן משה: לא, אבל השאלה אם זה הופך להיות משאב פרטי של הרשות המקומית, אנחנו עוסקים בזה רבות במקומות שמוקצים משאבים ציבוריים, תקציבים ממשרד האוצר, אנחנו כחברי כנסת ואנחנו כמובן לא נאפשר לדברים כאלה לקרות, ככול שאנחנו נכיר מקרים כאלה, אני לא מדברת על שימוש במתקן ספורט לצורך אירוע תרבותי של ילדי הגנים, לא על המקרים האלה, אני מדברת, גם את זה כמובן צריכים לבחון, אבל ממש להשכרה כאולם אירועים, זה באמת לא לשם כך נועדה התמיכה הממשלתית.
יואב הכט: אבל במיוחד בהקשר שזה נעשה בתחושה שכשזה קבוצת נשים זה בסדר, זה בעיקר אני חושב מה שצורם בסיפור הזה, זהו, יש פה נקודות שמאוד מאוד היה חשוב לי לשמוע ואני מאוד שמח שהגעתי לדיון ותודה רבה שקיימת אותו.
יעל רון בן משה: תודה רבה, חבר הכנסת דוידסון סיכום שלך.
סימון דוידסון: לא יאומן כמה דיונים יש על ספורט בכנסת בזמן האחרון, זה נפלא.
סימון דוידסון: קודם כל כשאני רואה את הילדה הזאת שדיברה על זה שהיא משחקת על החצץ, זה לא מפתיע אותי, זאת אומרת אני מכיר את התופעה הזאת, מכיר את המקרים, אני רק מתפלא על דבר אחד, בסוף אפשר להרים, משרד הספורט יכול להרים טלפון גם לראש העיר ולדבר אתו על הנושא הזה ולהסביר ולא לחכות עכשיו לוועדה, על וועדה, על וועדה שתהיה עוד עשר שנים, אלא לעשות את זה היום בערב, היום, יושב פה חנן דנציגר, כולם בספורט הישראלי יודעים מיהו, אני באמת הייתי מבקש מחברי חנן היום, להתקשר לראש העיר של הילדה הזאתי ולספר לו על המקרה הזה ושיבדוק ראש העיר שמקבל כסף מהמדינה כדי להקים את המגרש, זה לא איזה, הוא חייב למדינה, זאת אומרת מה ההורים של הילדה לא משלמים מיסים?
סימון דוידסון: ההורים של הילדה משלמים מיסים בדיוק כמו שההורים של הילד משלמים מיסים, אז ראש העיר הזה צריך לדעת על המקרה הזה, או אחראי על הספורט שם.
סימון דוידסון: אני רק אסכם בשני משפטים, אני מדבר על הנושא הזה של החסך האדיר הזה במתקנים ונפגשתי אתמול עם יואב ועם איתי, נכון?