GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלון טל: הוועדה המיוחדת לתלונות ציבור שמעה היום דעות של תושבים, מומחים ונציגי ממשלה בשאלת הבנייה וסלילה באזור נחל תנינים.
אלון טל: עולה מן הדיון שתכנית הניקוז המוצעת ובינוי על פשט נחל תנינים לכאורה סותר את המדיניות של גופי התכנון, משום שהיא מתעלמת מהידע ומהתחזיות ההידרו-אקלימיות הקיימות, כלומר סיכוני השטפונות.
אלון טל: ולכן ביצוע עלול להפוך לטעות תכנונית מצערת.
אלון טל: שמענו גם מומחים רבים וגם ראש המועצה, שסבורים שזה עלול לא רק לגבות מחיר במערכת אקולוגית, משק המים, גם בנזק לרכוש ולחיי אדם.
אלון טל: גם שמענו על ממדי הכביש המתוכנן, שהם חורגים מכביש מקומי.
אלון טל: והיינו רוצים לבדוק את הנחיצות של כביש, אם בכלל נחוץ, אם צריך להיות בממדים כאלה.
אלון טל: לכן הוועדה קוראת למוסדות התכנון לקחת בחשבון את כלל המרכיבים בהליך התכנון לטובת שמירה על ערכי הטבע הייחודיים הקיימים באזור נחל תנינים.
אלון טל: הוועדה גם מבקשת מהמשרד להגנת הסביבה ומינהל התכנון להתייחס לתחזית המתוקנת מבחינת ההסתברות של הצפות, לאור שינוי האקלים שלמרבה הצער פוקדים את הארץ.
אלון טל: אנחנו גם מבקשים ממשרד התחבורה להתייחס לאותה חוות דעת מפורטת שמעלה שאלות בקשר להנחות של הכביש ולהתייחס לזה ולהעביר את הדברים אלינו בקשר לנחל.
אלון טל: אני מסכם בזה שהוועדה רואה בנחל תנינים משאב טבע ייחודי בישראל, אולי הנחל חוף היחיד שהוא משוקם, נקי ואנחנו מחויבים לנקוט בכל פעולה לשמור עליו לנו ולדורות הבאים.
אלון טל: ההתייחסות של משרדי הממשלה, אנחנו מקווים לקבל אותם תוך חודש ימים.
אלון טל: ואנחנו מודים לכל מי שהשתתף, בוודאי התושבים, נציגי הממשלה שישבו בסבלנות.
אלון טל: חברי יוראי להב הרצנו, מנהלת הוועדה.
אלון טל: ובזה אני רואה לנכון לנעול את הישיבה.
יעל רון בן משה: אני מתכבדת לפתוח את הוועדה המיוחדת לפניות הציבור.
יעל רון בן משה: היום כ"א באדר א התשפ"ב, 22 בפברואר 2022.
יעל רון בן משה: על סדר היום: שימוש במכשירי התרעה למניעת מוות ילדים בעריסה.
יעל רון בן משה: אני מתנצלת על האיחור בתחילת הדיון, ראיתי שגם חבר הכנסת מקלב הגיע כנראה מישיבה או דיון אחרים וכך גם אני, אנחנו שמחים שהבית הזה מלא בעשייה.
יעל רון בן משה: את הדיון יזם חבר הכנסת מקלב כדיון מהיר, אז בבקשה אדוני, אתה מוזמן להציג את הנושא.
אורי מקלב: את יודעת שיש לנו רגשות מיוחדים לוועדה הזאת כוועדה שפועלת ביעילות, ממוקדת מטרה, הדיונים מביאים לתוצאות טובות וחשובות.
אורי מקלב: אנחנו שמחים שאת קיבלת את ראשות הוועדה ואת ערה לפניות הציבור וקשובה לנושאים שמעניינים אותך ואת מקדמת אותם.
אורי מקלב: חשוב לראות שיש רצף של הוועדה ושל העומדים בראשה שמנהלים את זה כפי שאנחנו רואים לנכון שוועדות יתנהלו.
אורי מקלב: ביקשתי מהנשיאות שהדיון יהיה בוועדה הזאת, לא בעקבות תחקיר עיתונאי או חשיפה כלשהי בתקשורת, לא בעקבות הצעת חוק, דווקא לאור פניות הציבור.
אורי מקלב: הציבור תוהה ושואל שאלות, ואני לא מרגיש שלי כאיש ציבור יש תשובות.
אורי מקלב: בסביבה בה ניסיתי לברר גם לא הייתה לי תשובה.
אורי מקלב: אנחנו עסוקים בהצלת חיים, אז חשבתי שאנחנו צריכים לחזור ולבדוק את זה.
אורי מקלב: אני חושב שלא צריך להכביר במילים כשמדובר בהצלת חיים של תינוקות שהם חסרי ישע.
אורי מקלב: הטרגדיה שיש מסביב לנושא הזה של המשפחה וכל סביבת המשפחה, אלה דברים שאנחנו חייבים לעשות בשבילם פעולה נוספת.
אורי מקלב: אני אומר מראש, אין לי קביעה או משנה סדורה בעניין הזה, אני דווקא רוצה לשמוע ולראות מה יש בעידן הטכנולוגי של היום.
אורי מקלב: האם אי אפשר למנוע היום מוות בעריסה?
אורי מקלב: אני מבין מהנתונים שאולי עם השנים זה קטן קצת, אבל עדיין יש מספר רב של נפטרים.
אורי מקלב: אני חושב שלהסברה יש חלק וחשיבות גדולה.
אורי מקלב: אם הסברה עושה את זה, אז וודאי שגם טכנולוגיה ועוד אביזרים יכולים לעשות.
אורי מקלב: איך אנחנו מצמצמים, איך נמנע את המוות הבא, זו חשיבות הדיון.
אורי מקלב: אני רוצה להזכיר שמר בנימין חינקיס הוא מבחינתי המחולל, הוא עיתונאי חוקר ותיק וידוע.
אורי מקלב: כל פעם שקורה משהו והוא צריך לכתוב על זה בעיתון, עוד ילד שנפטר ומפורסם זה מצמרר אותו מחדש.
אורי מקלב: הוא מטלפן אליי ואומר לי, תגיד לי, עוד לא הצלחת לעשות משהו?
אורי מקלב: אתם לא חושבים שאתם צריכים?
אורי מקלב: יש מכשירים, יש דברים אחרים.
אורי מקלב: וודאי שאין לנו שום אינטרס כלכלי, אנחנו מדברים לגופם של דברים, שלא יהיה ספק בכלל.
אורי מקלב: העמדה של משרד הבריאות לפי דעתי צריכה להיות יותר - - ההורים תוהים, ברוך השם ילדיי נשואים, ויש כאלה שמשתמשים במכשירים ויש כאלה שלא.
אורי מקלב: לאור האווירה שיש פה אני אגיד שמשפחתנו חוותה מוות בחניקה של תינוק, אחיין שלי נפטר תוך כדי שינה מניילון שאחיו הקטן הביא מהגנון כקישוט לסוכה.
אורי מקלב: הניילון היה בחדר והוא בסופו של דבר נחנק.
אורי מקלב: אם היה מכשיר הוא בוודאי היה מונע כזה דבר, ללא ספק, היו יודעים שהוא הפסיק לנשום.
אורי מקלב: הוא לא הצליח להוציא את הניילון שנדבק לו לפנים, הם לא יודעים בעצמם איך זה הגיע.
יעל רון בן משה: טרגדיה.
אורי מקלב: יש לי בת שמסויטת מניילון שמסתובב בבית, לא מסתובבים לה בבית ניילונים כאלה ואחרים.
אורי מקלב: יש אנשים שחיים במתח, אני מספר את הסיפור כדי להראות שיש הורים שנמצאים במתח סביב הדבר הזה.
אורי מקלב: השאלה היא אם אנחנו לא צריכים להתחשב בהורים שיש להם מתח סביב השינה של הילדים, זה גורם להם למצוקה ולטרדה גדולה מאוד.
אורי מקלב: אני חושב שאנחנו צריכים לראות האם אנחנו יודעים שזה בטוח, האם יש משהו שצריך לעשות, האם לא נכון לעשות את זה, האם יש איזושהי מניעה, אם זה לא מועיל, האם זה מזיק, אם אנחנו לא ממליצים אבל לא אומרים שלא לעשות.
אורי מקלב: יש אנשים שחושבים שיש מכשירים שאסור להשתמש בהם ולכן נמנעים.
אורי מקלב: אני חושב שאנחנו נשמע את הגופים הממשלתיים וגופים אחרים, ונתחיל להגיע לאיזשהן מסקנות.
אורי מקלב: גם אם זה נבדק לפני שנים, הגיע הזמן לבדוק את זה שוב בעידן שלנו, צריך לעשות חשיבה מחדש ולראות איפה אנחנו עומדים בשנת 2022 בנושא הזה.
אורי מקלב: זה מה שחשבתי כדברי הפתיחה בעניין הזה.
יעל רון בן משה: תודה רבה אדוני, תודה גם על הדברים שאמרת לוועדה.
יעל רון בן משה: בדיון הקודם ציינתי את חבר הכנסת טסלר, עשינו דיון מעקב אז ציינתי את פועלו המבורך פה בוועדה.
יעל רון בן משה: תודה על העלאת - - -
אורי מקלב: מבחינתי זה היה אייכלר, אני הייתי ארבע שנים, היה עוד פעם אייכלר ובאמצע היו עוד יושבי ראש.
אורי מקלב: המסורת נשמרה לאורך הדרך.
יעל רון בן משה: לכבוד הוא לי להיכנס ברצף הזה ואני באמת מציינת את זה בלא מעט דיונים, את הפעילות הנמרצת שלכם פה בוועדה.
יעל רון בן משה: תודה על העלאת הנושא החשוב הזה לסדר היום ועל השיתוף בטרגדיה המשפחתית.
יעל רון בן משה: אם נוכל באמצעות הדיון הזה ולו להעלות למודעות ולהציל חיים של ילד אחד, של משפחה אחת, אז אנחנו כבר בכיוון הנכון.
יעל רון בן משה: אני מציעה שאדון חינקיס יציג את דבריו.
יעל רון בן משה: ברשותך, כדי שאנחנו נספיק לשמוע את כל הדוברים וגם לסכם, אני חושבת שחמש דקות זה זמן מספק.
יעל רון בן משה: ביקשת גם להציג מצגת שהעברת מראש, אז לרשותך חמש דקות.
אורי מקלב: יפה מאוד שטרחת, זה חשוב לך.
אורי מקלב: ראיתי את האכפתיות והדאגה שלך לעניין.
בנימין חינקיס: תודה רבה.
בנימין חינקיס: צר לי על - - -
אורי מקלב: זה לא היה מוות בעריסה, זה היה מוות בחניקה, אבל הבאתי את זה כדוגמה.
אורי מקלב: יש כאלה שמשתמשים בגלל הדאגה ויש כאלה שלא.
אורי מקלב: הדבר הזה תופס בסדר היום של הורים לילדים קטנים, זה תופס אותם וזה חלק מגידול הילדים, הפחד והחשש.
אורי מקלב: אולי אנחנו יכולים להקל וגם למנוע, אם יש טכנולוגיה שמנעה פעם אחת, כבר היה כדאי.
בנימין חינקיס: נכון.
יעל רון בן משה: יש לנו בעיה עם המצגת, אתה רוצה להתחיל בלעדיה?
בנימין חינקיס: מה שנוח לכם.
בנימין חינקיס: שמי בנימין חינקיס, אני עיתונאי בעיתון המודיע לציבור החרדי.
בנימין חינקיס: הגעתי לכאן בכובעי כפעיל בתחום מניעת מוות בעריסה.
בנימין חינקיס: ברוך השם אצלנו במשפחה לא קרתה טרגדיה, אבל בגלל הכתיבה שלי למעלה מעשור אני מסכם גם תחומים כאלה ובכלל בגלל שאני מחובר לחדשות אני מקבל במיוחד היום עם הווטסאפ וכל הטכנולוגיה דיווחים מיידיים מכל הארץ בזמן אמת.
בנימין חינקיס: כל ילד או ילדה שלא הצילו או נמצאים במצב אנוש, זה פשוט אירוע רודף אירוע.
בנימין חינקיס: אנחנו מדברים על כ-40 מקרי מוות מידי שנה בממוצע, שזה פשוט נתון בלתי נתפס.
בנימין חינקיס: אני בקשר עם חבר הכנסת מקלב כבר הרבה שנים כדי לנסות - - אני מעורר מודעות בבמה הקטנה שלי בעיתון.
בנימין חינקיס: בגלל העלאת המודעות ומאות האנשים שהתחילו להשתמש במכשיר ניטור נשימתי, אני זכיתי להציל עשרה ילדים עליהם אני יודע, הורים שהתקשרו אליי שמהכשיר צפצף והילד היה כחול, הם הרימו אותו והוא חזר לנשום.
בנימין חינקיס: אני לא יודע אם עשו אחר כך בדיקה רפואית או דברים אחרים, אבל בפועל ההורה אומר לי שזה מה שהיה והילד שלי ניצל.
בנימין חינקיס: אני רוצה לחדד את המודעות הזאת כי אני חושב שזה צריך להגיע מהגופים הרשמיים.
בנימין חינקיס: זה שאני כותב זה יפה מאוד, אבל זה לא מגיע לכלל הציבור.
בנימין חינקיס: אני חושב שברגע שגוף ממוסד ייתן לזה דחיפה זה דבר אחר לגמרי.
בנימין חינקיס: קראתי למצגת בשם ילדי הדממה, כי הם באמת שקטים ודוממים לצערנו הרב, לפעמים דוממים לחלוטין, אין להם מי שיזעק את קולם.
בנימין חינקיס: משתי הסיבות הללו אני כאן לזעוק את הזעקה שלהם.
בנימין חינקיס: כאן אנחנו רואים כותרת מהזמן האחרון, נתונים קשים על המספר הבלתי נתפס של ילדים שנפגעו משכחה ברכב.
בנימין חינקיס: אתם זוכרים את החוק שעלה בשנה האחרונה כמדומני של חובה לשים מכשיר ניטור שמרגיש את הילד על כיסא הבטיחות.
בנימין חינקיס: אני חושב שהיה חוק ולאחרונה דחו את היישום שלו.
בנימין חינקיס: מנכ"לית המועצה לשלום הילד שלחה מכתב, הוא מופיע כאן בעיתון, היא טוענת שזה פשוט מספר בלתי נתפס ולא ייתכן שביטלו את החוק.
בנימין חינקיס: מסומן לכם שם במרכז, היא אומרת שרק בשנת 2020 ארבעה ילדים מתו.
בנימין חינקיס: הגיעו לחוקק חוק בכנסת על חובה לכל נהג לשים ברכב מכשיר ניטור בשביל הילדים.
בנימין חינקיס: ארבעה ילדים נפטרים מידי שנה, זה כמובן עולם ומלואו, אבל אני מדבר על מוות בעריסה בו פי עשרה נפטרים בכל שנה, 40 ולא 4.
בנימין חינקיס: אני חושב שהיה צריך לפחות להיות הד לזה.
בנימין חינקיס: אני טוען שזה פשוט מוות שאין לו יחסי ציבור.
בנימין חינקיס: ברכב יש זעקות של הילד ואנשים שבאים להציל, זו טרגדיה שיש לה קול ויחסי ציבור.
בנימין חינקיס: אני חושב שזה מה שהיא להרבה יותר התעוררות.
בנימין חינקיס: הילד המסכן שנפטר בשקט במוות בעריסה, אני קורא לזה מוות בלי יחסי ציבור לצערנו הרב, ולכן זה נשאר בשקיעה.
בנימין חינקיס: הנה הנתונים הרשמיים של משרד הבריאות, מידי שנה כ-45 תינוקות נפטרים באופן פתאומי.
בנימין חינקיס: למטה יש את הפילוח וחוזר משרד הבריאות מ-2006.
בנימין חינקיס: 87% מהתינוקות הם עד גיל חצי שנה, הרבה מאוד בחודשי החורף בהם יש נטייה לכסות את הילד יותר.
בנימין חינקיס: למעלה מ-40 תינוקות מידי שנה עד שנת 2004, עד 2011 יש לנו אמנם ירידה קטנה אבל זה מתייצב על 40 נפטרים בשנה.
בנימין חינקיס: רק בשנה האחרונה בת ארבעה חודשים לא התעוררה משנתה, טרגדיה מלפני כמה חודשים.
בנימין חינקיס: אני מביא כאן כמה דוגמאות מהשנה האחרונה.
בנימין חינקיס: תינוק בן חודש וחצי, הנה תמונה של האבא מחזיק את הילד.
בנימין חינקיס: הלב מתפלץ מהדבר הזה.
בנימין חינקיס: יש לנו תינוקת מהשרות שנפטרה שנתיים אחרי שאחותה מתה בגיל חודשיים, מכה פעמיים.
בנימין חינקיס: בתוך יממה שני תינוקות מתו בצפון הארץ ממוות בעריסה.
בנימין חינקיס: שני מקרים בלילה אחד של מוות בעריסה.
בנימין חינקיס: בקיצור, אנחנו מבינים את העניין.
בנימין חינקיס: האם ניתן למנוע ולצמצם מוות בעריסה?
בנימין חינקיס: אז קודם כל, יש הנחיות של משרד הבריאות להשכיב על הגב, לשמור על סביבה בטוחה, לא לחמם יותר מידי, אפילו שימוש במוצץ מחקרים הוכיחו.
בנימין חינקיס: אני טוען שצריך להעלות את המודעות גם לתחומים נוספים.
בנימין חינקיס: משרד הבריאות מעלה מודעות, הוא נותן מידע ועלונים ואין ספק שיש העלאת מודעות, יש גם טיפות חלב שנותנות הכשרה בכל מיני מקומות, ארגון בטרם, עמותות.
בנימין חינקיס: אני שואל מה לגבי מכשיר התרעה?
בנימין חינקיס: למה שלא נשת
בנימין חינקיס: מש בו כמו שרצו להשתמש בכיסא בטיחות של תינוק?
בנימין חינקיס: יש מגוון דגמים, אני לא נציג של אף חברה, אין לי שום מניות, אני בא לכאן בלי שום עניין כלכלי.
בנימין חינקיס: מה שמאוד מוכר מבין המכשירים זה המכשיר שרואים כאן, שמים שתי דסקיות מתחת למזרון של התינוק והוא ללא מגע, אם חלילה התינוק מפסיק לנשום 20 שניות המכשיר מתריע ומצפצף.
בנימין חינקיס: הנה חוזר משרד הבריאות, וכאן אני מגיע לנקודה של הרשויות.
בנימין חינקיס: בעבר משרד הבריאות הודיע בקול חד שהשימוש במכשיר ניטור אינו מומלץ לתינוק בריא, זה על רקע טענות בחו"ל שגם לא מצאו שמחקרים מועילים.
בנימין חינקיס: אני חושב שהיום יש התקדמות כי באתר של משרד הבריאות אין התייחסות להמלצה או חוסר המלצה.
בנימין חינקיס: בטרם כן אומרים שהמוניטור אינו מזיק, אך הם נזהרים וכותבים שהוא אינו יכול למנוע מוות בשינה.
בנימין חינקיס: זה נכון, המכשיר לא אמור להציל את החיים, הוא אמור להתריע ובעזרת השם ההורים יקשיבו וירימו את התינוק.
בנימין חינקיס: יש מחקר שבוצע על ידי הטכניון לפני כמה שנים.
בנימין חינקיס: הם בדקו בבית החולים רמב"ם בחיפה ובבית החולים בחיפה, בשני בתי חולים במקביל, הם חיברו ל-54 תינוקות בסיכון את המכשיר הרפואי המקצועי בו הם משתמשים בבית החולים וגם את המכשיר המסחרי שראינו קודם, במשך 80 לילות.
בנימין חינקיס: היו 10% אזעקות בבית החולים ויש 100% התאמה.
בנימין חינקיס: כלומר, כל פעם שהמכשיר המקצועי צפצף גם המכשיר המסחרי צפצף.
בנימין חינקיס: לא קרה מקרה שאחד מהם צפצף והשני לא, ולהפך.
בנימין חינקיס: כלומר מבחינת הטכניון יש 100% התאמה, אין אזעקות שווא, הוא מרגיש באותה רגישות כאילו שמתי מכשיר עם מדבקות על החזה של הילד.
בנימין חינקיס: לכן אני טוען שיש להעלות את המודעות וההמלצה לשימוש במוניטור.
בנימין חינקיס: כמו שיש המלצה לגלאי עשן ואומרים להשתמש בזה כי זה מציל חיים, כך אנחנו רוצים להעלות את המודעות.
בנימין חינקיס: כל חיים שנציל ככה, יפה שעה אחת קודם.
אורי מקלב: זה היה מחקר מוזמן של הטכניון?
בנימין חינקיס: זה היה מחקר מוזמן של החברה המסחרית, התוצאה היא 100%, לא הייתה שום סטיה.
בנימין חינקיס: אני לא בא להגיד איזה מוצר, אבל אם יש דבר כזה, למה לא להשתמש בו?
בנימין חינקיס: הבאתי לכאן גם שני הורים שאחר כך ברשותך הם יאמרו את העדות שלהם.
בנימין חינקיס: תודה רבה לכם.
בנימין חינקיס: אני חושב שאפשר פשוט להעתיק, יש כאן את ההוראות מהחוק של שכחת ילדים ברכב, צריך להעתיק אותן לשימוש במוניטור ביילודים, לא צריך הרבה עבודה.
יעל רון בן משה: תודה רבה אדוני על הסקירה המרשימה ועל העלאת המודעות.
יעל רון בן משה: אני חושבת שנכון שבשלב הזה נשמע את נציגי ההורים ובסוף את נציגת משרד הבריאות.
יעל רון בן משה: בבקשה גברתי.
בלומה וקס: שמי בלומה וקס, אני אימא לשבעה ילדים.
בלומה וקס: שבע שנים חיכיתי לביתי הראשונה אחרי הרבה עבודה.
בלומה וקס: הייתי קמה בלילות 5, 6, 7 פעמים לראות, מזיזה לה את היד לראות אם היא חיה.
בלומה וקס: הוא חשב שאני משוגעת לגמרי, אבל לא הייתה לי מנוחת הנפש וכל פעם הייתי הולכת לראות אם היא בסדר.
בלומה וקס: אחרי שנתיים נולדו לי תאומות פגות, זו הייתה מלחמת המפרץ ושחררו אותן הביתה.
בלומה וקס: באמצע הלילה קמתי, אני לא יודעת למה, ואני רואה שאחת התאומות פשוט כחולה.
בלומה וקס: הזעקנו את מד"א והוא התחיל להנשים אותה, היא חזרה לעצמה וזהו.
בלומה וקס: למחרת בסביבות שמונה בערב התאומה השנייה עשתה אותו דבר, הפסקת נשימה, אשפזנו את שתיהן, עברנו את כל הבדיקות, הם לא ראו איזושהי סיבה.
בלומה וקס: יש לתינוקות פליטה, אז יכול להיות שבמקום להוציא את זה הם מכניסים את זה לריאות ונחנקים.
בלומה וקס: כשהן היו מאושפזות לא שחררו אותנו עד שהוא לא למד להנשים בעזרה ראשונה והביאו לנו מיד שרה מוניטור נשימתי ל-24 שעות, גם בעגלה.
בלומה וקס: ככה הלאה גם עם כל הילדים.
בלומה וקס: יש לי שש בנות ובן אחד.
בלומה וקס: כל ילד, כל תינוק ראשון שנולד, צריך לקנות מוניטור.
בלומה וקס: זה אמנם עולה 400 שקלים, אבל זה רוגע נפשי, זה האפשרות לישון בלילה, אם את רגועה גם הילד שלך רגוע.
בלומה וקס: כמו שקונים עגלה זו גם צריכה להיות אחת ההוצאות - - -
אורי מקלב: שאלתי קודם את הבת שלי באיזה מכשיר היא משתמשת, היא אמרה שהיא קנתה מיד שנייה במאה שקלים.
בלומה וקס: נכון, היום יש כל כך הרבה סוגים, המציאו אחד קטן כמו ביפר ששמים על הבגד ועובד על בטרייה.
בלומה וקס: אין שום עבודה קשה כשהמוניטור הזה נמצא, אבל ההורים יודעים שהם יכולים לישון בשקט והילד בטוח.
בלומה וקס: זה כבר שווה.
יעל רון בן משה: תודה ששיתפת אותנו.
אורי מקלב: יש אזעקות שווא לפעמים?
בלומה וקס: מה שהיה לתאומות שלי היה עם מדבקה על הגב, וברגע שהיא הזיזה את הכתפיים אחורה זה יכול טיפה ללכת אחורה ולא לקלוט את זה בדיוק.
בלומה וקס: היום הטכנולוגיה כל כך התקדמה ופשוט שמים את זה על המכנס של הילד.
יעל רון בן משה: השאלה הבאה היא האם היו אזעקות אמת שהצילו חיים.
בלומה וקס: בטח.
קריאה: איך את יודעת?
בלומה וקס: כי פעם אחת פגשתי אותה, היא נחנקה מאוכל.
בלומה וקס: כמו שיולדת מקבל בסל הבריאות משאבה של קופת חולים, למה שלא יכניסו את המוניטור בסל הזה כדי שכל יולדת תקבל?
בלומה וקס: היא מקבלת סכום שהיא יכולה לקחת לבית החלמה, למשאבה או לכל מיני דברים אחרים.
בלומה וקס: אם המוניטור גם יהיה בתוך הסל הזה, אולי יהיה להורים יותר קל - - -
אורי מקלב: קודם כל שימליצו עליו, אנחנו עוד לא יודעים אם זה דבר עוד.
אורי מקלב: אנחנו צריכים לבדוק מה הסטטוס של המכשיר הזה, אחרי זה אפשר לחשוב אם נותנים או לא נותנים.
אורי מקלב: אם מרימים את הילד בלי לנתק את זה, זה כן יצפצף.
בלומה וקס: היום יש מכשירים קטנים שמלבישים על המכנס של הילד.
אורי מקלב: מה עושים בשבתות?
בנימין חינקיס: אני תמיד אומר שבשבת נשאיר משהו לקדוש ברוך הוא, אבל יש פתרונות גם לשבת.
בלומה וקס: במוניטור החדש שהוא ללא חוטים אפשר להשתמש בשבת.
בנימין חינקיס: את זה צריך לשאול רב.
יעל רון בן משה: בואו נשמע גם את כבודו, בבקשה.
אהרן וקס: אני רק רוצה להוסיף דבר אחד.
אהרן וקס: כששמו את זה, איך שזה צפצף אשתי הייתה רצה.
אהרן וקס: אמרתי לה לא לרוץ כי בעוד שניה זה יפסיק לצפצף, ואם זה לא יפסיק תלכי.
אהרן וקס: אין לכם מושג על מה מדובר.
אהרן וקס: על כל מה שדיברתם דיברתי עם חינקיס המון פעמים.
אהרן וקס: בזמני הייתה חגורה מסביב לבטן עם גומי, זה היה סיפור, היום אתה שם מתחת לסדין וזהו.
אהרן וקס: אני מדבר מכעס כי אני לא מבין, זה מזיק? זה לא מזיק.
אהרן וקס: אז קניתי 400 שקלים וזה לא שווה, אבל אני אומר שזה שווה.
יעל רון בן משה: בבקשה אדוני.
אורי מקלב: צריך להודות להם שהם הגיעו לכאן.
אורי מקלב: אנשים מפסיקים יום עבודה למען הציבור.
אהרן וקס: לנו זו שליחות.
יעל רון בן משה: אדוני, בבקשה.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: אני אברהם שפרנוביץ מבני ברק, רב ישיבה.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: היינו יחד בבית החולים בשמירה לפני 31 שנים.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: אחת הבנות שלי ילדה לפני הזמן, הייתי לחוץ קצת ושמעתי שיש מכשיר קטן כדי שתשים.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: עברו כמה ימים, הכל היה בסדר, יום אחד הם היו אצלי בבית אחרי שמחה.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: המכשיר צפצף והיא רצה אליה, אבל הילדה נשמה נורמלי.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: אחרי שעה המכשיר שוב צפצף ושוב הכל היה בסדר.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: היא אומרת לי, אולי המכשיר מקולקל.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: הנחנו אותה על הספה, פתאום המכשיר מצפצף והיא איבדה צבע.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: המכשיר עצמו גם עושה רטט וזה כשלעצמו הזיז אותה והיא חזרה לנשום.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: הלכנו איתה לבית חולים ושמו לה שם מכונה ענקית שעושה את אותה פעולה, בודקת אם היא נושמת או לא.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: אמרתי לרופאים, אתם רואים את המכשיר הקטן הזה?
אברהם מרדכי שפרנוביץ: מה ההבדל בין זה לזה.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: הם אמרו שאת אותה הפעולה של המכשיר בגודל שני מטרים, עושה המכשיר הקטן בגודל שני סנטימטר.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: מאז אנחנו ממשיכים עם כל הילדים, ברוך השם לא היה שוב סיפור כזה.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: התינוקת פשוט ניצלה, זה הציל אותה.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: אז באמת הייתה בעיה והיא הייתה מאושפזת, הריאות עוד לא היו בשלות בגלל שהיא נולדה פגית ושמו אותה בהשגחה.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: עברו כמה שבועות והיא חזרה לעצמה.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: המכשיר הזה הציל את החיים שלה, אני לא רוצה לחשוב מה היה אם לא זה.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: אם קופות החולים יאשרו את זה, זה יעלה הרבה פחות וככה אפשר לעודד את ההורים להשתתפות.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: זה מציל חיים בוודאי.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: אני קונה בכמה שעולה, אין לי ברירה, אני שמח שאני קונה מכשיר מציל חיים.
אברהם מרדכי שפרנוביץ: היום כבר לא מייצרים את אותו מכשיר, אבל יש מכשירים אחרים.
יעל רון בן משה: בבקשה גברתי, נציגת משרד הבריאות.
דינה צימרמן: אני דוקטור דינה צימרמן, מנהלת המחלקה לאם, לילד ולמתבגר.
דינה צימרמן: תודה על הדיון בנושא החשוב הזה.
דינה צימרמן: הנושא אכן חשוב ויש עובדת במחלקה שלי שכל תפקידה זה הנושא של מוות בילדים.
דינה צימרמן: אנחנו קודם כל צריכים להבין את ההגדרות עליהן מדברים, כי יש הרבה סיבות למוות פתאומי בילדים.
דינה צימרמן: כל המקרים עצובים וכל הילדים שנפטרים בשנה, כל אחד הוא עולם בפני עצמו וככה מתייחסים לזה.
דינה צימרמן: התמותה יכולה להיות מסיבות מוסברות, ואז אנחנו קוראים לזה מוות מוסבר, זה הדוגמאות של החנק, החפצים הקטנים, מישהו שנתקע בחוטים של הווילונות, כל מיני דברים כאלה.
דינה צימרמן: יש מקרים בהם המוות לא מוסבר ויש מקרים של מוות בעריסה.
דינה צימרמן: על מנת לענות על הקריטריון האמיתי מסביב למוות בעריסה, המוות צריך להיות פתאומי, אינו צפוי, בילד מתחת לגיל שנה שנשאר ללא הסבר אחרי חקירה כוללת של זירת האירוע וההיסטוריה הרפואית.
דינה צימרמן: זה דבר שלא קורה בישראל, ולכן הנתונים שלנו על מוות בעריסה הם לא 100% מדויקים.
דינה צימרמן: היום יש התקדמות בטכנולוגיה שאפשר גם לעשות CT אחרי המוות ולקבל יותר מידע, והנושא של איך לתקן את עניין חקירת הזירה נמצא בטיפול.
דינה צימרמן: המאפיינים העיקריים של המוות בעריסה, ועכשיו אני מדברת ספציפית על אלה שעונים על הקריטריונים.
דינה צימרמן: אם זה חנק או משהו כזה, זה לא נכנס למה שאנחנו יודעים מסביב לעולם.
דינה צימרמן: זה קורה בעיקר בלילה, בילדים בגילאי 2-4 חודשים, יותר בבנים מבנות ויותר בחורף.
דינה צימרמן: עד היום לא ידוע ב-100% מה גורם לטרגדיה הזאת.
דינה צימרמן: המחשבה היא שאנחנו מדברים על שילוב של ילד פגיע, ופגים הם בהחלט ילדים פגיעים, יחד עם נסיבות לא נכונות כמו השכבה על הבטן וייתן גם וירוס נוסף שמסביר את הקשר העונתי של המחלה.
דינה צימרמן: יש הבדלים באוכלוסיות, וזה הנתונים בישראל, אפשר להראות הבדל בין המגזר הערבי והמגזר היהודי.
דינה צימרמן: עם כל ההסתייגויות האלה מבחינת המספרים, המקרים של מוות בלתי מוסבר נא בין 40-94 מקרים בשנה כאשר בשנים האחרונות זה הרבה יותר קרוב ל-40 ומזה אפשר לעשות את השיעור.
דינה צימרמן: כאן אתם יכולים לראות שתמותת תינוקות מסומנים בכחול, בין אלו שזה היה לא מוסבר זה הירוק ואלו שלפי הסיפור הקלאסי הגדרנו כאפשרות של SIDS, זה מה שמופיע באדום.
דינה צימרמן: לא הייתי מתייחסת ל-2020 כי יש פער עד שהמידע מגיע למשרד הבריאות, ולכן המספרים של 2020 לא שלמים ב-100%.
דינה צימרמן: אפשר לראות את ההתפלגות בין ה-SIDS והלא ידוע, מה שמראה שאנחנו לא יודעים עד הסוף מהבחינה הזו אבל יש נתונים עד 2020.
דינה צימרמן: כאן זה גם השיעור לאוכלוסייה בהתפלגות הזו.
דינה צימרמן: זה מה שהכי חשוב להבין, המחקר עד היום מראה כמה דברים שאפשר לעשות שהוכחו כמפחיתים את עניין המוות בעריסה.
דינה צימרמן: יש דגש על שינה בטוחה, אנחנו מדברים על מזרון בטוח ללא כל מיני חפצים בתוך העריסה, שהעריסה לא תהיה ליד וילון, שרוכים או דברים אחרים שיכולים לגרום לחנק.
דינה צימרמן: שכיבה על הגב מפחיתה את זה בסביבות 50%, ולצערנו המסר הזה עדיין לא ידוע לכלל הציבור.
דינה צימרמן: מעל חצי מהילדים שיש לנו נתונים באיזה מצב שכיבה הם היו בזמן הטרגדיה, חצי מהם לא היו על הגב.
דינה צימרמן: עוד דבר שאנחנו יודעים זה שיש קשר הדוק למניעת עישון הורים.
דינה צימרמן: עישון הורים בכלל, לפני ההיריון ותוך כדי ההיריון, זה שמעשנים מחוץ לבית לא פותר את זה.
דינה צימרמן: עוד דבר שהוכח שמוריד את זה ב-50%, זה אי שימוש בתמ"ל, כלומר הנקה מלאה.
דינה צימרמן: בשנים האחרונות הם גם מוסיפים שאנחנו רוצים שהעריסה תהיה בחדר של ההורים, גם זה משהו שמראה שמפחית את זה.
דינה צימרמן: זה ההחניות של משרד הבריאות - - -
אורי מקלב: מפחית מבחינה פרקטית או מבחינה בריאותית?
אורי מקלב: מה זה אומר שהעריסה נמצאת בחדר ההורים?
דינה צימרמן: זה מפחית.
דינה צימרמן: ברפואה אפידמיולוגית כאשר העריסה נמצאת בתוך החדר של ההורים, יש פחות מוות בעריסה.
בנימין חינקיס: כי ההורים קמים?
דינה צימרמן: לפעמים כי הם קמים, יכול להיות.
אורי מקלב: עצם העריסה שנמצאת - - -
דינה צימרמן: כמו שאמרתי, יכול להיות שיש משהו מבחינת - - -
אורי מקלב: הסטטיסטיקה אומרת אבל היא לא מסבירה.
דינה צימרמן: ההסבר עדיין בהרבה בדיקות כי לא כולם מבינים את זה עד הסוף, אבל מתוך הצילומים שהם עשו עם הורים שישנים ליד תינוק, עשו את זה בבית חולים עם יילודים, רואים שיש איזשהו סנכרון בין הנשימות של האם לנשימות התינוק, ולכן עצם זה שהאם ישנה בתוך החדר כנראה גם עושה משהו.
דינה צימרמן: בדברים הספציפיים האלה משרד הבריאות עושה הרבה מאמצים על מנת לדאוג שזה מגיעה לאוכלוסייה - - -
אורי מקלב: הנשימות של האם מייצבות את הנשימות של התינוק, יש לזה - - -
דינה צימרמן: כנראה שכן.
דינה צימרמן: יש גם סרטון שהראית, יש דברים שנכנסו לתוקף רק השנה, יש מדד איכות של הדרכה לשינה בטוחה, זה אחד מדדי הבטיחות של טיפת חלב.
דינה צימרמן: זה בהחלט נותן לנושא פוקוס.
דינה צימרמן: השנה יצאו קווים מנחים שכל ההדרכה שנותנים בטיפת חלב על כל נושא השימה יהיה אחיד ומבוסס מחקרית, ובתוך זה יש את כל הנתונים של השינה הבטוחה.
דינה צימרמן: זה נייר העמדה של American academy of pediatrics מ-2016, שהוא הכי מעודכן.
דינה צימרמן: מה שהם שמים ברשימה השמאלית זה הדברים שהם הכי מבוססי ממצאים, מה שנקרא Recommendations level A.
דינה צימרמן: אתם תראו בתוך זה דברים כמו הימנעות מחימום יתר, לעשות חיסונים בזמן, הם אומרים חד משמעית לא להשתמש במוניטור ביתי כחלק מהאסטרטגיה להפחית SIDS.
קריאה: במה זה מפריע?
דינה צימרמן: נעבור לשקופית הבאה ואז אני אענה על השאלה.
דינה צימרמן: אני מבינה שזה קצת - - אבל זה מה שהמחקר מראה.
דינה צימרמן: לפעמים ברפואה דברים הולכים נגד מה שנראה על פניו.
דינה צימרמן: קודם כל בדקו את זה ברמה היותר ישנה של המוניטורים, זה שנמצא מתחת, ופשוט לא מוצאים.
דינה צימרמן: אני אשמח לראות אחר כך את המאמר עליו דיברת של הטכניון, אבל יש מחקרים אחרים שיצאו כולל מחקר שהתפרסם ב-2018 בעיתון מאוד נחשב על הנושא הזה.
דינה צימרמן: הם בדקו את הדור הכי חדש שאמור לדמות מכשיר מקצועי, ובחברה אחת אמרו שזה לא עבד בכלל ובשנייה הם אמרו שזה צפצף בפעמים לא נכונות.
דינה צימרמן: זה גורם להרבה בירור יתר, ולכן נכון לעכשיו זו עדיין העמדה.
דינה צימרמן: עמותת עתיד אחר כך תעלה, משרד הבריאות עובד בשיתוף פעולה מלא עם העמותה הזאת ופרופסור שץ.
דינה צימרמן: כל הנחיה שאנחנו מוצאים אנחנו בודקים איתה כי היא לא רק מומחית מקומית, היא גם חלק מהאיגוד הבינלאומי.
דינה צימרמן: בעקבות הפניה שלכם בדקתי אם משהו השתנה בשנים האחרונות ברמה הבינלאומית, והתשובה היא לא.
דינה צימרמן: לכן עמדת משרד הבריאות היא שאנחנו צריכים לשים את הדגש על מניעת הדבר האיום ונורא הזה בדרכים שאנחנו יודעים שעובדות.
דינה צימרמן: אנחנו יודעים שעדיין יש מה לעשות מבחינת חינוך, גם חינוך של הורים, גם של פעוטונים.
דינה צימרמן: חלק מהמקרים של מוות בעריסה לא קרו בבית, הם קרו במסגרת יום או לא עלינו אצל סבא וסבתא.
דינה צימרמן: לכן אנחנו עושים מאמץ להרחיב את מעגל הידיעה של הדברים הבטוחים.
דינה צימרמן: אנחנו באמת מאמינים שהמקום הנכון למדינה להשקיע מאמצים זה בהסברה ומניעה של כל מקרי המוות, גם בנושאים של חנק ודברים אחרים.
דינה צימרמן: צריך לדאוג שלא מחלקים בגן חלקים קטנים, מישהו יכול להביא את זה הביתה וזה צריך להדליק נורות אדומות.