GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל רון בן משה: אז, כן אם אתה יכול להגיד משהו על המרכז האקדמי רופין, דרכי הגעה ומאיפה מגיעים הסטודנטים.
מתן כרמי: אז, דבר ראשון, הסטודנטים ברובם מגיעים באמת מרוב אזור השרון והצפון.
מתן כרמי: אפשר למתוח סוג של קו מאזור תל אביב עד כל הקריות.
מתן כרמי: התחבורה הציבורית היא לא נגישה.
מתן כרמי: בדיוק שבוע שעבר עשינו סקר על התחבורה הציבורית, כי אנחנו רוצים להנגיש כמה שיותר תחבורה.
מתן כרמי: אנחנו הרי נמצאים על כביש ארבע, שזה כביש מאוד ראשי בישראל ועדיין התחבורה לא יעילה, אם זה מרכבת נתניה, שאנשים צריכים לקחת שני קווים, או שיש לנו קו שמקיף את כל המושבים מסביב.
מתן כרמי: את אמרת שאת מכירה את האזור, אז את תביני.
מתן כרמי: בנוסף, הקו מחדרה הוא בעצם מגיע מחיפה, זה חיפה פתח תקווה, קו 921 שעובר את כל הערים עם כל התחנות המרכזיות ויש פקקים בבוקר.
מתן כרמי: אז, גם יש לנו חוסר בזמנים, כאילו אין מספיק זמנים לאוטובוסים, הם לא יוצאים על פי המערכת שעות וכו'.
מתן כרמי: בנוסף, רוב האוטובוסים עוצרים בכביש ארבע, שעל זה קטונתי על להתלונן על זה, כי זו רבע שעה של הליכה ואנחנו נהיה חזקים, אבל בסוף סטודנט, לצערי, הם אומרים נוחות ויוצאים עם הרכב.
יעל רון בן משה: היה לי כן חשוב להדגיש את הנקודה הזו, מכיוון שפעמים רבות אנחנו מוצאים, במוקדים של קבלת החלטות, אנשים שהתמונה שיש להם בראש לגבי אקדמיה היא סטודנט שגר במעונות והולך חמש דקות ברגל לקמפוס.
יעל רון בן משה: עבור אלפי סטודנטים בישראל זה לא המצב, בטח אם אנחנו מדברים על קמפוסים או מוסדות אקדמיים שלא נמצאים בלב הערים, כמו המרכז האקדמי רופין, אבל אנחנו יכולים להתייחס גם לתל חי, למכללת גליל מערבי ובדרום יש את המכללות ששם נמצאות ושואבות סטודנטים רבים, צעירים רבים שמגיעים לגור באזורים האלה, שאנחנו כמדינה רוצים לעודד אותם ללכת לגור במקומות האלה, גם בצפון, גם בדרום, גם באזור השרון, דווקא לצאת מתל אביב.
יעל רון בן משה: אבל, איך הם חווים את האתגר הזה שבשביל לראות מחברת מבחן, הם צריכים עכשיו לקחת יום חופש מהעבודה ולהתחיל לנסוע.
יעל רון בן משה: שוב, יכול להיות שאפשר להגיד בסדר, הסטודנט היה צריך לקחת את זה בחשבון לפני שהוא נרשם ואני אומרת, בואו נראה אם אנחנו יכולים להקל בטכנולוגיות הקיימות.
יעל רון בן משה: לכן, גם חשוב להתייחס באמת לאותו סטודנט שגר לא ממש במעונות שעל אוניברסיטת תל אביב או על הטכניון.
יעל רון בן משה: אז, תודה רבה.
יעל רון בן משה: אתה רצית להגיד משהו.
יעל רון בן משה: אפשר להירשם לדיבור, אבל אני רוצה לשמוע אותו בבקשה.
עמית סבן: שלום לכולם.
עמית סבן: אני יושב ראש ומנכ"ל עמותת נוער לנוער, שנותנת מענה לנוער בסיכון שסובלים מחרם ושיימינג, בנוסף אני סטודנט למשפטים ועוזר ראש מחלקת הרווחה באגודת הסטודנטים שערי מדע ומשפט.
עמית סבן: שני נושאים, אני אמקד אותם ממש בקצרה, הנושא הראשון שאני רוצה להעלות הוא העניין של מעונות הסטודנטים.
עמית סבן: אני כסטודנט פניתי למעונות הסטודנטים שמנהלת חברת נכס, שזה גם של אוניברסיטת תל אביב וגם, נקרא מעונות ברושים, מעונות איינשטיין ואני נחרדתי.
עמית סבן: אני נכנסתי לשם, אני ביקשתי להשכיר חדר וביום שמראים לך את זה, משהו כמו חודש לפני, ואז אתה בא לחתום.
עמית סבן: במסגרת החתימה אתה צריך גם לתת ערבון של אלף שמונה מאות שקלים למעשה ולשלם כל חודש את השכר.
יעל רון בן משה: זה קשור לנושא הדיון?
עמית סבן: זה קשור לפניות ציבור.
יעל רון בן משה: הוועדה היא ועדה לפניות הציבור, הדיון הוא בנושא הדיגיטל או מודלים היברידיים באקדמיה.
עמית סבן: אז אני אתייחס לנושא הזה?
יעל רון בן משה: רק לנושא הזה.
עמית סבן: אוקיי, מאה אחוז.
עמית סבן: את זה אני אעלה במקום אחר אולי.
עמית סבן: אז, ככה, אני רוצה להתייחס לנושא הדיגטלי של תוכנות התומקס, שבהם תלמידים רבים נבחנים.
עמית סבן: אני חושב שהתוכנה הזו לקויה בחסר ואני גם אסביר.
עמית סבן: הרבה סטודנטים שיש להם לקויות למידה או סטודנטים שמבקשים דווקא לא להיבחן בתומקס, הם מבקשים להיבחן פרונטלית, האוניברסיטאות והמכללות מונעת מהם לעשות את זה.
עמית סבן: עכשיו, לי, למשל, אני גם למדתי בפתוחה מספר קורסים במשפטים, והייתי ממש צריך להילחם מול האוניברסיטה הפתוחה ומול המערך האקדמי שם, המחלקה שמתעסקת בטוהר הבחינות, לבקש להיבחן פרונטלי.
עמית סבן: לא הגיוני שיש קורסים מסוימים בתקופת הקורונה, שכן ניתנו להם אפשרות להיבחן פרונטלי וקורסים שלא ניתנו להיבחן פרונטלי.
עמית סבן: אני חושב שאם כבר עושים משהו ויש סטודנט, למשל, עם לקויות למידה, אז צריך להתחשב בו, וצריך כן לאפשר לו את התנאים המינימליים על מנת שהוא יוכל להצליח בצורה מיטבית.
עמית סבן: לא ייתכן שאוניברסיטאות ומכללות לא תמיד מאפשרות את זה.
עמית סבן: אני באמת קורא לך מפה, חברת הכנסת יעל רון, באמת לנסות לטפל בנושא הזה ואני מאוד מודה לך על זכות הדיבור ולכולם.
יעל רון בן משה: הערה מאוד חשובה, אני אציין את זה, כי הוועדה הזו עוסקת לא מעט בנושא של דיגיטציה בשירותי הממשלה וארגוני סמך.
יעל רון בן משה: אנחנו זוכרים שככל שאנחנו רוצים להאיץ את הדיגיטציה בשירותים רבים, גם בממוסד לביטוח לאומי, במכוני רישוי, בבנקים ובאמת במוסדות רבים, לא לשכוח מאחור אוכלוסיות שיש להן אוריינות דיגיטלית נמוכה מכל מיני סיבות.
יעל רון בן משה: זה יכול להיות בגלל לקויות למידה, בהקשר של הדיון הזה, וזה יכול להיות בגלל גיל, אנשים שפחות נגישים, פחות פתוחים כבר ללמידה של הדיגיטציה, זה יכול להיות בגלל ציוויים דתיים כאלה ואחרים, אנשים שאין להם טלפון חכם או אין להם גישה לאינטרנט.
יעל רון בן משה: אז, זו הערה מאוד חשובה, שגם אם אנחנו דוחפים את האקדמיה ללכת לכיוון של הדיגיטציה, זומים ולמידה מרחוק, לא לשכוח שיש אוכלוסיות שדווקא הקשר הפרונטלי, האישי, הישיר הוא חשוב.
יעל רון בן משה: נעבור לסבב התייחסויות.
ניצה דוידוביץ: שלום.
ניצה דוידוביץ: אני מאוניברסיטת אריאל, אני עוסקת בתחום של קידום ההוראה והערכת איכות, אבל אני גם בכובע כאן של יושבת ראש הפורום לקידום ההוראה בכל המוסדות, גם אלה שהיו.
ניצה דוידוביץ: ישנם מרכזי הוראה, נמצא פה ידידי פרופסור פלמון מהעברית, שעומד בראש היה"ל, שזה בעצם מרכז להוראה גדול.
ניצה דוידוביץ: צריך לומר, ואני אומרת את זה גם לסטודנטים, צריך להוקיר את ראשי המרכזים שעשו פה באמת עבודה ותכללו את כל האירוע הזה.
ניצה דוידוביץ: הדבר הזה הוא מאוד מאוד חשוב.
ניצה דוידוביץ: ראשי המרכזים משלבים בעבודה שלהם גם מחקר וגם אנחנו מלווים את הנושא הזה ממחקר.
ניצה דוידוביץ: ההבדל בין סקר לחקר הוא שאתה יודע בסקר כמה אומרים מה.
ניצה דוידוביץ: במחקר ניסינו באמת לבדוק לעומק אתה קשרים בין הדברים, למשל, החתך הסוציואקונומי, למשל למחלקות לימוד, לנסות ללמוד דברים עם נשים, עבודה או לא עבודה, דברים שונים בעניין הזה.
יעל רון בן משה: ומה למדתם?
יעל רון בן משה: אם את יכולה לחשוף את הנתונים.
ניצה דוידוביץ: אז אני אומר, אז קודם בתקופת הקורונה עצמה ליווינו את זה במספר מחקרים, וראינו שבאמת הנושא הזה של נוחות תופס, זה תופס גם מרצים.
ניצה דוידוביץ: אנחנו עשינו גם השוואות מה חושבים המרצים, מה חושבים הסטודנטים.
ניצה דוידוביץ: הנושא של נוחות הוא נושא מאוד מאוד משמעותי בדברים שאומרים הסטודנטים, וצריך לומר את האמת גם מרצים, כולנו למדנו, למדנו גם לנהל ישיבות, צריך לומר את האמת, וזה חוסך זמן בלתי רגיל, זה נושא אחד.
ניצה דוידוביץ: הנושא השני, היה הנושא החברתי, בקורונה עצמה ארבעים אחוז מהסטודנטים אמרו שהנושא החברתי חסר להם, השיח החברתי וכו'.
ניצה דוידוביץ: כאשר בחנו את החזרה לקמפוס במהלך הסמסטר הראשון השנה, אז אפילו הצד החברתי ירד, אני מוכרחה לומר את זה וזה אפילו הפתיע אותנו.
ניצה דוידוביץ: בהקשר הזה אני רוצה לומר כמה דברים, ראשית, צריך להבין, דיגיטציה הוא כלי ואנחנו שם, צריך לומר, גם חברי הסגל, סדנאות, המרצים עברו וכו'.
ניצה דוידוביץ: אבל, הדיגיטציה שינתה קודם כל, לטעמי, כלומר לא הדיגיטציה הסיפור, אלא ההוראה, הלמידה ובכלל ההשכלה הגבוהה.
ניצה דוידוביץ: יש פה צומת דרכים, אנחנו פה נמצאים בצומת דרכים כל כך משמעותית.
ניצה דוידוביץ: מה ההשלכות של הנושא הזה?
ניצה דוידוביץ: כי זה קודם כל, לחשוב מה הערך המוסף שלנו כמרצים.
ניצה דוידוביץ: את אמרת, ומאוד נכון, למדנו שאפשר לקבל חומר, מבחינת הידע עצמו, אפשר לקבל אותו בדרך אחרת.
ניצה דוידוביץ: זה מחייב אותנו כמרצים לחשוב על תוצרי הלמידה שלנו, על דרכי הערכה שלנו, מה אנחנו רוצים שיקרה לסטודנט שלנו?
ניצה דוידוביץ: אני יכולה לומר ששינינו את דרכי הערכה.
ניצה דוידוביץ: פרזנטציות לסטודנטים, ללמד אותם לדבר בפני אנשים וכו', לא רק לעבוד על פרזנטציה גם להציג.
ניצה דוידוביץ: זה דרש באמת דברים רבים שאני לא אכנס אליהם כרגע.
ניצה דוידוביץ: במובן הזה הקורונה, הדיגיטציה עשתה טלטלה מאוד מאוד גדולה לגבי תפקיד המרצה, כמנחה וכו'.
ניצה דוידוביץ: אבל, אני גם רוצה להציע חשיבה חדשה, שהדיגיטציה היא איננה גוזל זמן, כלומר זה שהסטודנטים מגיעים לקמפוס זה לא גזול זמן, אלא המרצה עוזר למקד את החומר והוא מנחה.
ניצה דוידוביץ: עד שאתה נכנס לאתרים והסטודנטים הוכיחו אוריינות דיגיטלית, הם יודעים נהדר, אני ראיתי את זה גם בעבודות.
ניצה דוידוביץ: הם יודעים להיכנס ולמצוא את החומרים.
ניצה דוידוביץ: אבל, העבודה המשולבת של המרצה ביחד עם הסטודנטים היא מאוד חשובה.
ניצה דוידוביץ: לכן, במרכזי ההוראה, אני חושבת שאחד הדברים שהיו מאוד חשובים זה לנסות לתכלל, מה שנקרא, סדירויות שמשרד החינוך שכל כך אוהב להשתמש.
ניצה דוידוביץ: כלומר, כמה אנחנו רוצים דיגיטציה, שאלת המינונים, היא השאלה המרכזית שבעצם מונחת לפתחנו.
יעל רון בן משה: לפתחכם ולפתחו של שוק העבודה, לדוגמא.
ניצה דוידוביץ: בדיוק.
יעל רון בן משה: מקומות עבודה שאומרים תבואו יומיים, שלושה ימים תהיו בבית או בתמהיל אחר.
ניצה דוידוביץ: בדיוק, אז זה באמת הנושא המאוד משמעותי.
ניצה דוידוביץ: אני גם אומרת שזו טלטלה בתחום ההשכלה הגבוהה, כי היום יש הרבה מאוד קורסים בחוץ.
ניצה דוידוביץ: הטכניון יש לו קורסים בחוץ, בכלל אני יכולה להזכיר, יש את ה-Mooc למיניהם וכו', ועכשיו המיזם של מה שהמל"ג מוביל וכו', שהדברים יהיו בחוץ.
ניצה דוידוביץ: יחד עם זאת, אני אומרת בואו נשים גם כמה סימני קריאה קטנים או גדולים, הכל בעיני המתבונן, אבל צריך לומר אותם.
ניצה דוידוביץ: הדבר הראשון, הוא הנושא הזה של איך לומדים ומה היא למידה.
ניצה דוידוביץ: פעם חשבו שאם התלמידים מצלמים את החומרים, אז אוקיי זו למידה.
ניצה דוידוביץ: אם אנחנו, ההרצאה שלנו, היא בסופו של דבר אוסף של תמונות, מצלמות או כל הדברים האלה, זה נורא ואיום.
ניצה דוידוביץ: הנושא של להיות או להיות, תסמונת דני דין, כלומר אני כביכול נמצא אבל בעצם אין מצלמה, אין קול, למי אנחנו מדברים?
ניצה דוידוביץ: אני הייתי כבר בקורסים שהיו למעלה ממאתיים סטודנטים, אבל היו ארבע עשר סטודנטים בפועל שאיתם היה אפשר לדבר.
ניצה דוידוביץ: צריך להבין גם מה הדברים הפחות טובים שקרו.
יעל רון בן משה: גברתי, האם אחרי שנתיים שאנחנו באירוע שהקורונה כפתה עלינו, היה כבר אפשר למצוא בכל זאת את הפתרונות - - -
ניצה דוידוביץ: כן, בוודאי.
יעל רון בן משה: לדוגמא, שאם סטודנט נמצא בלי מצלמה, בלי שם זיהוי, אז זה לא ייחשב לו כנוכחות, לדוגמא?
ניצה דוידוביץ: בוודאי.
ניצה דוידוביץ: הדבר האחרון שאני אגיד, גם בסימני הקריאה, הוא הנושא של המסחור.
ניצה דוידוביץ: אפשר גם לנתח את זה, אני לא אכנס לזה כרגע, ישנה תופעה גם של מסחור, של חברות חיצוניות.
ניצה דוידוביץ: זה בסדר גמור, שאנשים קמים בבוקר ורוצים לעבוד, אבל נכסנו חברות מסחריות לכל הנושא הזה, כי למדו שזה שוק לכל דבר ועניין.
ניצה דוידוביץ: אנחנו צריכים להיזהר באקדמיה לשמור את המותג האקדמי, כי אקדמיה זו שפה, זו דרך חשיבה ודרכי ביקורת וכו'.
ניצה דוידוביץ: אני חושבת שבמובן הזה, כל שרציתי לומר, שאנחנו בצומת ענקית מהרבה מאוד היבטים שאת חלקם אמרתי ואת חלקם לא.
יצחק צחי מילגרום: אני סגן נשיא מכללת הדסה ומייצג את ועד ראשי המכללות הציבוריות – ור"מ.
יעל רון בן משה: אתה רוצה רגע להגיד משהו על מכללת הדסה לפני?
יצחק צחי מילגרום: בשמחה, זה מתקשר לדברים שאני אומר.
יצחק צחי מילגרום: שוב אני אומר, אני מייצג את ור"מ, גם עשינו סקר בקרב מכללות ור"מ, על מנת לראות את הדברים לקראת הישיבה של היום.
יצחק צחי מילגרום: מכללת הדסה נמצאת במרכז ירושלים, ממש מרכז ירושלים ברחוב הנביאים.
יצחק צחי מילגרום: יש בה כארבעת אלפים חמש מאות סטודנטים פלוס מכינות.
יצחק צחי מילגרום: הייחוד של המכללה הוא שיש בה כעשרים אחוז סטודנטים מהחברה הערבית, חלק גדול ממזרח העיר שאנחנו מלמדים אותם ממש.
יצחק צחי מילגרום: הם בוגרי תאוג'יהי – תכנית הלימודים הפלסטינית, שאנחנו מלמדים אותם עברית מאל"ף, וברוך השם הם מצליחים מאוד.
יצחק צחי מילגרום: סתם לצורך העניין, אם שומעים ברדיו או בטלוויזיה את הכתב סולימאן מסוודה, שהוא הגיע אלינו בלי לדעת מילה בעברית ולמד אצלנו תקשורת, ואני חושב שהדברים האלה מדברים בעד עצמם.
יצחק צחי מילגרום: יש לנו מאות כאלה לאורך השנים.
יצחק צחי מילגרום: בנוסף, עשרים אחוז סטודנטים מהחברה החרדית, בשני קמפוסים נפרדים, קמפוס לגברים וקמפוס לנשים שלומדים מקצועות כמו ביוטכנולוגיה, תקשורת, מדעי המחשב, עבודה סוציאלי, אופטומטריה וכל הדברים שאנחנו מלמדים אצלנו בקמפוס.
יצחק צחי מילגרום: אנחנו מכללה ואנחנו בתפיסה של מכללה, שסטודנט מסיים את הלימודים, צריך שיהיה לו מה לעשות עם זה.
יצחק צחי מילגרום: גם אם הוא לומד תקשורת, הוא לומד בכיוונים מעשיים, אלו דברים חשובים כי יש להם השלכה על מה שאנחנו מדברים כאן, באיזו מידה הדברים יכולים להתבצע מרחוק ובאיזו מידה הדברים צריכים להתבצע בקמפוס.
יצחק צחי מילגרום: בנוסף, יש לזה השלכה נוספת, שאנחנו מרגישים בה וגם במכללות אחרות וחווינו אותה מאוד חזק במהלך השנתיים של הקורונה, זה שיש לנו סטודנטים שמגיעים ממקומות שאין להם נגישות בכלל חלקם לחשמל.
יצחק צחי מילגרום: אפילו בכפרים מבוססים בירושלים, צור באהר וכדומה, חלק מגיעים אומרים אצלנו אין חשמל בשכונה, אז איך אתה רוצה שאני אלמד?
יצחק צחי מילגרום: היינו צריכים לספק להם את כל האמצעים, גם בזמן הסגרים הכי קיצוניים אנחנו אפשרנו להם להגיע לקמפוסים ללמוד.
יצחק צחי מילגרום: אותו דבר בקמפוס החרדי מכל מיני סיבות או שאין אינטרנט או שאי אפשר להביא וכן הלאה, או כאלה שמבחינה עקרונית לא מחזיקים בבית אינטרנט.
יצחק צחי מילגרום: היינו צריכים לתת להם את הפתרונות וזה לא פשוט, כלומר לבוא ולהציג את זה כאילו כל האוכלוסייה, דברים פתוחים, יש גישה לכולם, לאוכלוסיות שאנחנו במודע, באידיאולוגיה, בעיקרון מעוניינים בהם כחלק מהאקדמיה, הדברים האלה לא פשוטים.
יצחק צחי מילגרום: הזכרתם פה פריפריה, הזכירו את הגליל המערבי, אני יש לי פה סקר שעשינו בקרב כל המכללות.
יצחק צחי מילגרום: למשל, בגליל המערבי רוב הסטודנטים רוצים להגיע לקמפוס, שזה מעניין, זה רחוק.
יצחק צחי מילגרום: אם יש מקום שאי אפשר להגיע אליו הוא גליל מערבי, אז זו דוגמא פשוטה.
יעל רון בן משה: זו מכללה מאוד נגישה לתחבורה ציבורית.
יצחק צחי מילגרום: כן, אבל עדיין סטודנטים רוצים להגיע לקמפוס.
יעל רון בן משה: אני מבינה גם למה, אני מכירה את זה.
יצחק צחי מילגרום: זה משתנה.
יצחק צחי מילגרום: אני מבקש עוד כמה דברים, באמת בנקודות, דבר ראשון אני ממשיך את הדברים שאני אציין, אני מבקש לערער על הביטוי שהשתמשו בו כמה סטודנטים, העניין של להעביר ידע.
יצחק צחי מילגרום: אנחנו לא מעבירים ידע.
יצחק צחי מילגרום: יש כאלה, יש מקומות שמעבירים ידע, אני חושב שזו לא המטרה של האקדמיה, ואנחנו צריכים לעזור לסטודנטים שלנו לייצר את הידע, להבנות לעצמם את מה שהם לומדים.
יצחק צחי מילגרום: אני חושב שהדברים האלה חשובים, גם הסמנטיקה חשובה בהקשר הזה, יש לה השלכות רבות על איך מלמדים.
יצחק צחי מילגרום: דבר שני שאני חושב שחייבים לעשות, כתוצאה מהדבר הזה ואנחנו בדברים האלה עוד לא הגענו לחשיבה יותר מדי מעמיקה, אבל אנחנו בהחלט מינינו צוות של ראשי המכללות לדון בזה גם מול המל"ג ות"ת, מה הוא שיעור, כיצד מוגדר שיעור.
יצחק צחי מילגרום: עדיין בהגדרות של מל"ג שיעור הוא נוכחות מורה וסטודנטים ארבעים וחמש דקות או שעה, אחד מול השני, ככה זה מוגדר.
יצחק צחי מילגרום: יש לנו השלכות גם אצלנו, ותיכף אני אזכיר את זה, בכל העבודה שלנו אל מול הוועדים.
יצחק צחי מילגרום: הדברים האלה הם חשובים ויצטרכו לתת את הדעת כיצד אנחנו מגדירים את זה בצורה אחרת.
יצחק צחי מילגרום: שוב, זה יותר פשוט להגדיר את זה אצלנו, אבל פה נכנס באמת כל העניין של הסכמי עבודה, של עבודה אל מול המרצים, מול ועדי המרצים וכאן מתחילות הבעיות.
יצחק צחי מילגרום: אני הייתי שותף לכל הדיונים על הסכמי העבודה וכל השביתות שהיו במכללות בשנים האחרונות, לצערי.
יצחק צחי מילגרום: הנושא הזה של קניין רוחני הוא נושא שלא נפתר.
יצחק צחי מילגרום: כלומר, בהסכם העבודה שלנו מ-2019 עם הוועד של הסגל הבכיר, כתוב במפורש שהנושא הזה של קניין רוחני לא נכלל ולא נפתר בהסכם העבודה והוא פתוח.
יצחק צחי מילגרום: כלומר, יכולה להיות מחר שביתה של מרצים בכירים בנושא הזה, רק בגלל העובדה שאין הגדרות והסכמות על הנושא הזה והדברים האלה עלו.
יצחק צחי מילגרום: אצלי במכללה ביום הראשון של הקורונה וגם אחר כך, באתי והצהרתי בפני כולם, אנחנו לא נעשה שום דבר נגדכם, לא נעלה שום דבר שמרצה לא רוצה.
יצחק צחי מילגרום: הדבר הזה, שוב, גם עקרונית, לא יהיה תחליף למרצה.
יצחק צחי מילגרום: ההוראה הדיגיטלית, זה שהקלטנו מישהו זה לא תחליף למרצה, מכיוון שאנחנו מאמינים בעיקר מכללה, ואני יודע שזה נכון לגבי המכללות, ביחס אישי, בקשר מרצה סטודנט.
יצחק צחי מילגרום: אני אספר לך סיפור קטן, במרכז לאיכות ההוראה שלנו העובדים גם נכנסים, בין השאר, לשיעורים, נרשמים כסטודנטים לשיעורים, על מנת לעקוב אחרי השיעורים ולעזור למרצים, כמובן בידיעת המרצים.
יצחק צחי מילגרום: אז, מרצה מצלצל לאחת העבודות, ואומר רגע סליחה, את רשומה לקורס שלי, אני לא מזהה אותך ולא ראיתי אותך בשיעורים, למה את לא מגיעה לשיעורים?
יצחק צחי מילגרום: כלומר, בדיגיטלי.
יצחק צחי מילגרום: המעקב שלנו, הקשר, הוא כמעט ברמה שבועית וזה חשוב לנו.
יצחק צחי מילגרום: כלומר, אנחנו לא יכולים לשפוך את התינוק עם האמבטיה.
יצחק צחי מילגרום: אנחנו מאוד בעד הוראה דיגיטלית, אבל תוך שמירה על כיתות קטנות, לא Mooc, זה לא מתאים לנו, אלא כיתות קטנות, קשר של המרצה עם הסטודנטים, יצירה של קבוצות עבודה שעובדות כל הזמן ביחד.
יצחק צחי מילגרום: הדברים האלה הם יותר קלים כאשר עושים את זה בדיגיטלי מאפשר בפרונטלי.
יצחק צחי מילגרום: בפרונטלי לך תתחיל לסדר כיתה שמסודרת בשורות להזיז כיסאות, אולמות וכל הדברים.
יצחק צחי מילגרום: פה, אנחנו יכולים ליצור, לצאת לחדרים, לחזור לחדרים, לצ'אטים, זה עובד נהדר אבל זה מחייב מרצה עם לא מספר גדול מדי של סטודנטים.
יצחק צחי מילגרום: כלומר, מהבחינה הזו הרגלנו את המרצים שלהיפך, אנחנו רק נצטרך אותם יותר ולא נצטרך אותם פחות לצורך הדברים האלה.
יעל רון בן משה: זאת אומרת שבמכללת הדסה, בשורה התחתונה, זה קיים.
יצחק צחי מילגרום: אני מדבר עכשיו על ור"מ, גם במכללת הדסה זה קיים, זה קיים בהרבה.
יצחק צחי מילגרום: כרוב המכללות, אנחנו מאושרים עם השלושים אחוז שמוזכרים פה במסמך.
יצחק צחי מילגרום: אנחנו רובנו שותפים לקול הקורא של הות"ת על ההוראה הדיגיטלית.
יצחק צחי מילגרום: אנחנו מאושרים עם התוצרים, אנחנו שמחים שהדרישה היא לפחות שלושים אחוז כבר.
יצחק צחי מילגרום: זה לא מקסימום שלושים אחוז שהיה, אלא להיפך, לפחות שלושים אחוז, אנחנו מרימים את הכפפה.
יצחק צחי מילגרום: אנחנו שמחים גם לדרישה לקורסים שבחלקם, אומנם שלושה אחוז, אבל של אסינכרוני, במכללה שלנו זה גם עשרות קורסים ואנחנו מאמינים שהדברים האלה יכולים לעבוד.
יעל רון בן משה: משפט לסיכום, בבקשה.
יצחק צחי מילגרום: נושא אחרון הוא הנושא של ארגונים, כי פה זה מאוד חשוב, זה הכל ייפול על זה.
יצחק צחי מילגרום: חבר'ה, אנחנו עובדים פה עם מרצים ובחתימה שלנו על ההסכם הקיבוצי הייתה התחייבות של הות"ת ליצור ועדה שתגדיר את כל הנושא של זכויות הקניין הרוחני.
יצחק צחי מילגרום: אבל, כאשר אנחנו פונים לןת"ת מפעם לפעם ארגון הכוח לעובדים שמייצג את הסגלים, באים ודורשים שהשטר הזה ייפרע.
יצחק צחי מילגרום: נכון להיום הות"ת לא מרים את הכפפה וזו הפנייה שלי אליהם כרגע, שלפחות הנושא הזה יוסדר.
יעל רון בן משה: תודה, אדוני.
שרית פני כהן: שלום, אני עובדת באגף ההכשרה האקדמית במשרד החינוך.
שרית פני כהן: בהכשרה אקדמית אנחנו מכשירים את הדור הבא של המורים, ועל מנת שמורים ילמדו אחרת, הם גם צריכים ללמוד אחרת.
שרית פני כהן: אני שמחה על המפגש הזה, כי אני חושבת שאין ביננו מחלוקת, אנחנו רוצים יותר לקדם את הנושא ביחד.
שרית פני כהן: בשבוע שעבר היה לנו מפגש בצפון של כל המובילים הדיגיטליים, אני אספר לכם במילה עליהם.
שרית פני כהן: הבאנו סטודנטים על מנת לשמוע באופן ישיר על חווית הלמידה וכיצד הם היו רוצים ללמוד.
שרית פני כהן: סטודנטית אחת אמרה, יש לי הפרעות קשב קשות, לא הצלחתי ללמוד בזום בכלל, סטודנט אחר אמר יש לי הפרעות קשב קשות, הזום הציל אותי, הצלחתי להתמקד וללמוד את מה שלא יכולתי קודם.
שרית פני כהן: מה שאני רוצה לומר הוא שאין דרך אחת ואין נוסחה אחת.
שרית פני כהן: אנחנו חושבים שבקורונה הוקצנו התופעות והתהליכים, כולנו עברנו לזום כאילוץ, אבל אנחנו מדברים על למידה דיגיטלית או משולבת דיגיטלי מלכתחילה כאשר התהליך שאנחנו מנסים להוביל, באגף ההכשרה האקדמית, מדבר על שיקול דעת.
שרית פני כהן: יש לנו תכנית שהיא תכנית מנהיגות למובילים דיגיטליים בכל המכללות להכשרת מורים, כנ"ל יש לנו מסמכי מדיניות שמתעדכנים כל הזמן בדיאלוג עם המוסדות ועם הסטודנטים.
שרית פני כהן: בהם בעצם אנחנו אומרים דבר כזה, כל מרצה שמלמד קורס, שייקח משקפיים חדשות ויתבונן על הקורס שלו ויגיד איך אני בונה אותו באופן היברידי בצורה נכונה.
שרית פני כהן: אם יש חלקים שאני רוצה רק להקנות ידע ואפשר לעשות את זה מהבית בחצי מהזמן, כי דיגיטלי לומדים חצי מהזמן, אז בואו נעבור להקלטות ונוותר על הנסיעה ועל כל התהליך של להגיע.
שרית פני כהן: אם אנחנו יודעים שיש תהליך של מפגש בין אישי, כי הוא הכי חשוב לנו כרגע בתוך ההתנסות, בסדנאות בהפעלה, לא נוותר על זה.
שרית פני כהן: זאת אומרת, שלמידה היברידית מבחינתנו היא להפעיל שיקול דעת מתי אני מביא סטודנטים לקמפוס ומתי לא.
שרית פני כהן: אנחנו לא רוצים להצהיר על למידה מרחוק ולא על מקרוב, אלא למידה בשום שכל שמשלבת את כל התהליך האלה.
שרית פני כהן: אני רוצה לספר לכם שרוב הסטודנטים מאוד רוצים ללמוד מרחוק, לסגל האקדמי קשה.
שרית פני כהן: יש לנו אתגר, אנחנו שנה שנייה בתוך תכנית שמקדמת את העולם הזה ולא לכל המרצים זה קל, כי הם מומחים בדרך מסוימת ולעשות שינוי זה לא פשוט.
שרית פני כהן: אנחנו משקיעים במשרד הרבה מאוד בלהכשיר מרצים ברמה של ליווי אישי, של לבנות מחדש את הסילבוס, להתנהל איתו וללמוד כיצד ללמד אחרת.
שרית פני כהן: יש לנו הרבה מאוד השקעות ואנחנו לקראת השנה השלישית, שנקראת אצלנו שנת הסטודנט, זה איך לתת לסגל האקדמי הבנה של איך הסטודנט מדויק לו ואפקטיבי לו ללמוד.
שרית פני כהן: אבל, אני רוצה להוסיף נדבך שבתוך כל הדרכים של איך ללמוד, אנחנו בעצם בתפקיד של לשפר את איכות ההוראה וההכשרה.
שרית פני כהן: למידה דיגיטלית לא נועדה לעשות רק נוחות או רק נגישות טובה, היא גם נועדה לתת לנו כלים של איך אני לומד, חוקר ויוצר, מתחברת לדברי קודמיי, מצורה מיטבית.
שרית פני כהן: בכל המכללות שעבדנו איתן שינו סדירויות באופן טבעי, אמרו חמישים אחוז לומדים מהבית בזום או בדרך אחרת וחמישים אחוז במכללה, שבוע בחודש תלמדו מהבית, יום בשבוע.
שרית פני כהן: כלומר, כל מכללה במנעד אחר של סדירויות.
שרית פני כהן: אנחנו אומרים להם אל תישארו בשינויים טכניים, כל הזמן לדברר למרצים שהשינויים האלה נולדו, על מנת להביא לשינוי בדרכי ההוראה.
שרית פני כהן: אם יש יום אחד שהתמחות מסוימת כולה נלמדת מרחוק, בואו תביאו ארבעה מרצים שיפתחו ביחד תהליך והסטודנט יפגוש ארבעה מרצים בו זמנית ונשבור את מסגרת היום, הזמן והשעה.
שרית פני כהן: כתבתם כאן בעתירה שהמל"ג מגביל את כמות הקורסים הדיגיטליים.
שרית פני כהן: את כמות הקורסים ההיברידיים המל"ג לא מגביל, כל עוד אתה מוכיח שאתה שומר על רמת הקורס ואיכותו, אפשר ללמד במספרים הרבה יותר גבוהים.
שרית פני כהן: היעד שלנו הוא להגיע לחמישים אחוז קורסים דיגיטליים, משולבי דיגיטל, היברידיים שנותנים לנו את התמונה הזו, אז התהליכים קורים.
שרית פני כהן: אנחנו באמצע הדרך, אנחנו לא בסופה ולא בתחילתה.
שרית פני כהן: הקורונה האיצה את התהליך, אבל אנחנו לגמרי אתכם, קשובים לכם ואנחנו בדיאלוג מתמיד.
שרית פני כהן: יש כאן סטודנטים שפגשנו בשיח ואנחנו שמחים לחשוב ולדייק אתכם את התהליך.
איילה דהן: שלום, קודם כל, תודה לכולם שנמצאים כאן, תודה רבה לחברת הכנסת יעל רון.
איילה דהן: אני סטודנטית שנה ראשונה באוניברסיטה העברית לפילוסופיה, כלכלה ומדעי המדינה.
איילה דהן: אני כאן מטעם תנועת "שלנו", שהיא חלק מתנועת הצעירים של יש עתיד.
איילה דהן: אני מרגישה שבאתי לחזק כמה נקודות ששאר הסטודנטים לפניי באו ודיברו עליהן.
איילה דהן: ככה, הקורונה אכן הביאה איתה לימודים היברידיים, שבעיניי זה דבר שמאוד עוזר לסטודנטים, גם עכשיו אחרי שהקורונה קצת יותר נעלמה.
איילה דהן: לדעתי, זה באמת לא העברת ידע, זה הנגשת ידע לסטודנטים שאולי לא יכולים להגיע לשיעור, מעבר לזה גם סטודנטים שכן גם מגיעים לשיעור.
איילה דהן: לדוגמא, אני לומדת כלכלה ואלו קורסים ככה יותר קשוחים, אני יודעת שאם אני לא מבינה משהו, אני יכולה לחזור להקלטות לאחר יום, יומיים, לנקודה הזו שהמרצה אמר איזה משהו שלא הבנתי בשיעור ושכחתי לשאול אותו או שלא היה לו זמן לענות על השאלה שלי.
איילה דהן: לחזור על החומר, לראות שאני מבינה את זה עד הסוף, מעולה, ממשיכה הלאה.
איילה דהן: הדרישה שלנו, הבקשה שלנו מהוועדה הזו היא כזו, אנחנו מבקשים שכל מוסד אקדמי שעד עכשיו משלב למידה היברידית ימשיך לעשות את זה, זה מאוד מאוד עוזר להמון המון סטודנטים.
איילה דהן: בקשה שנייה, מוסד שלא עושה זאת, בבקשה בואו ניישר קו עם כל המוסדות ונחליט על איזה שהוא איזון, כמו שאמרו פה לפניי.
איילה דהן: שוב, חשוב להדגיש, אנחנו לא דורשים שיהיו הקלטות, על מנת שסטודנטים לא יגיעו להרצאות עצמן.
איילה דהן: חובת הנוכחות שלנו היא חשובה מאוד, אנחנו לא דורשים שלא תהיה חובת נוכחות.
איילה דהן: אני חושבת שגם בהחלט, מניסיוני האישי, אני מאוד אוהבת לבוא ולהיפגש עם הסטודנטים, החברים שלי, פה בקמפוס.
איילה דהן: הדרישה היא פשוט לשלב את הלימודים האלה, לעזור לנו.
איילה דהן: בנימה קצת אישית, אם חברת הכנסת יעל רון הזכירה את זה בהתחלה, אני גדלתי בדימונה, למדתי באולפנה דימונה, ובאולפנה שהיא מאוד מאוד קטנה, היא מנתה כמאה חמישים בנות במקסימום אז.
איילה דהן: אז, רציתי ללמוד פיסיקה חמש יחידות ולא הייתה לנו מגמה כזו, ולכן השתתפתי בתכנית של התיכון הווירטואלי של מטח.
איילה דהן: היה לי מעולה, עוד לפני שהקורונה קרתה, אז למדתי מה הם לימודים מרחוק.
איילה דהן: באמת סיימתי בהצלחה רבה חמש יחידות פיזיקה בזכות התכנית הזו, במסגרת התכנית של משרד החינוך.
איילה דהן: אני ככה מחזקת את החשיבות של לימודים מרחוק ותודה רבה.
יעל רון בן משה: יופי, תודה רבה, עמדה חשובה מאוד.
יעל רון בן משה: תום, רציתי לדעת, כנציג התאחדות הסטודנטים, אתה מכיר את הקולות האלה שהסטודנטים פה מעלים?
יעל רון בן משה: אתם מתואמים בינכם?
תום נדיל: אנחנו מתואמים איתם.
תום נדיל: יושבי הראש של האגודות, שדיברו קודם, אנחנו תיאמנו איתם והם ככה הגיעו בתמיכתנו, אנחנו עודדנו אותם.
תום נדיל: יש יושבי ראש בכל הוועדות, אז הם ככה מפוזרים לכל אורך היום.
יעל רון בן משה: לא, אבל אני מתכוונת לקולות שנשמעו כאן.
יעל רון בן משה: זה בסדר גמור שיש מגוון דעות ושאתם גם לא מסכימים על הכל, אבל מניסיוני ככל שתגיעו מגובשים ממה שלושת הדברים הכי חשובים לכם, יש סיכוי להתקדם יותר טוב מאשר - - -
תום נדיל: אנחנו את הדברים שחשוב לנו שמנו אותם גם על נייר עמדה, וגם מכירים אותם הגורמים המקצועיים.
תום נדיל: פה זה גם קולות מהשטח שהם מאוד משמעותיים.
תום נדיל: יש דיפרנציאציה בין המוסדות - - -
יעל רון בן משה: וזה בסדר, אני אומרת - - -
תום נדיל: זה בסדר.
תום נדיל: אנחנו מגבשים את כל הנושא הזה, מרכזים אותו מבחינת המדיניות של הסטודנטים כהתאחדות.
יעל רון בן משה: בבקשה, גברתי, רצית מקודם להתייחס.
עירית רון: שלום.
עירית רון: אני נציגת העמותה למען משרתי המילואים.
עירית רון: אנחנו עמותה שפועלת בהתנדבות, כולנו פועים בהתנדבות.
עירית רון: החשיבות של למידה דיגיטלית, של הקלטות לסטודנטים, כידוע, הגאנט, הלו"ז הצה"לי, לא תואם את הגאנט האקדמי.