GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל ביטון: לא בגלל הארנונה של ההורים, בגלל הארנונה של הפעילות העסקית של המלונות והבנקים, משם העירייה יכולה לקחת ולתת יותר וזה יפה שתל אביב נותנת יותר, אבל אנחנו במבט של מדינה, מדינה הקימה רשויות מקומיות והיא לא יכולה שיהיה לה רשות אחת שתתן יותר חינוך ורשות מקומית שתתן פחות ולכן זה נקרא תקצוב דיפרנציאלי, לתת סכום תקציב לרשויות מקומיות לחינוך פורמאלי ובלתי פורמאלי וככה לייצר שוויון הזדמנויות.
מיכאל ביטון: הייתי מנהל מתנ"ס, הייתי חבר דירקטוריון בחברה למתנ"סים ואני סיפרתי גם בוועדה היום שהייתי ילד שובב, בטח חלקכם גם שובבים ולא הייתי תלמיד מצטיין, אבל הייתי מצטיין בתנועת נוער בבני עקיבא ומצטיין בחוגי סיירות ולמרות שלא גמרתי בית ספר בגיל 17, הלכתי לגולני, מה שגרם לי להיות קצין בגולני זה החינוך הבלתי פורמאלי והמצוינות שלכם בענפים השונים היא משפיעה על החיים והזדמנות שילדים יקבלו בלוגים לספורט ולאמנות ולמוסיקה ולרובוטיקה ולרחפנים בפריפריה, זה העתיד, אני מתכוון לעבוד איתך יושב ראש הוועדה, את גם יושב ראש הוועדה לפניות הציבור שם יש לי בקשה אליך, המון פעמים מפלים ילדים בבתי ספר, פוגעים בהם, הם לא יוצאים לטיול, משפילים את ההורים שלהם בטעות בלי להתכוון, מזכירת בית ספר יכולה להגיד לאמא, ליד הורים אחרים את לא שילמת לטיול, זאת השפלה לכל החיים, ילד ששומע את זה ואתם תהיו עם יד על הדופק על כל פניית ציבור שפוגעת בילד או במעמדו, בכבודו, ידרוש את ההתייחסות לפתרונות, כי בסוף אלה מקרים פרטניים, לצד שינוי המדיניות בחוק ובסוף ביטול תשלומי הורים ותקצוב דיפרנציאלי וחיזוק הרשויות, אנחנו צריכים לטפל במקרים פרטניים ומי אם לא הוועדה הזאת, אז תודה רבה לכולם, גאים בכם על המצוינות והגאווה להגיד אני מהנגב, מהגליל, אני פעם אמרתי לילדי ירוחם, שאלתי את האנשים מה העיר הכי חשובה בעולם?
מיכאל ביטון: הייתי ראש עיר בירוחם, אז לא היה נעים להם היו אומרים ירוחם, אמרתי להם לא, ירושלים, אז שאלתי מה העיר השנייה בחשיבותה בעולם?
מיכאל ביטון: אז אמרו תל אביב, אז אמרתי לא, ירוחם, יש לנו גאווה מקומית, תהיו גאים במקום שבאתם ממנו, תהיו גאים בהורים שלכם, בזה שאתם מצוינים זה מרומם את הקהילה ואת כל המקום שבאתם ממנו, תודה רבה.
יעל רון בן משה: תודה רבה חבר הכנסת מיכאל ביטון, דברים מרגשים שמציבים בפנינו ככה את השביל, את המצפן, התפקיד שלנו פה בבית הזה לדאוג שבאמת לכל ילד לא משנה איפה הוא נולד ולאיזו משפחה יהיו את אותן הזדמנויות, יש לנו עוד דרך ארוכה לעשות עד שנגיע לזה, אבל אנחנו מלאי אמונה ונעשה את זה יחד.
יעל רון בן משה: אז אני רוצה להמשיך ולשמוע אתכם הילדים הנהדרים, האלופים, ירדן ספר לנו קצת.
ירדן וורטמן שהם: אני ירדן בורטמן בן 13 מכחל, אני עוסק בטיפוס, אני מתאמן בנבחרת בכרמיאל 3 פעמים בשבוע ועוד פעמיים בקרית שמונה ויש לי עוד 4 אימונים עצמאיים בבית.
ירדן וורטמן שהם: אני לומד ליד קרית שמונה בעינות ירדן ואני גר בכחל, יוצא לי הרבה לנסוע.
יעל רון בן משה: איזה גיל אתה עוסק בטיפוס?
ירדן וורטמן שהם: התחלתי בגיל 7 בכרמיאל שהקמפוס נפתח.
יעל רון בן משה: ויש עוד ילדים מכחל שעוסקים בזה?
ירדן וורטמן שהם: כן, אח שלי מטפס איתי שם.
יעל רון בן משה: ואיך אתם מגיעים מכחל לכרמיאל?
ירדן וורטמן שהם: תחבורה ציבורית.
יעל רון בן משה: כל הכבוד, מאיזה גיל אתה נוסע בתחבורה ציבורית?
ירדן וורטמן שהם: מכיתה ה'.
יעל רון בן משה: מה זה אומר לנסוע מכחל לכרמיאל?
ירדן וורטמן שהם: יש הרבה פקקים, לוקח זמן, צריך לצאת מהמושב לפעמים אנחנו יוצאים באופניים.
יעל רון בן משה: כמה זמן נסיעה בערך?
יעל רון בן משה: או מהבית עד לאולם.
ירדן וורטמן שהם: יש פקקים מהבית לכרמיאל, יכול לקחת 25 דקות, אבל יש הרבה פקקים וזה לוקח גם 50 דקות
יעל רון בן משה: זאת אומרת שכל יום אתה נוסע כיוון 45 דקות.
ירדן וורטמן שהם: לרוב יוצא מהבית ספר שלי עד קרית שמונה ונוסע עד כרמיאל.
יעל רון בן משה: אז כמה זמן זה לוקח?
ירדן וורטמן שהם: שעה וחצי.
יעל רון בן משה: כיוון?
ירדן וורטמן שהם: כן.
יעל רון בן משה: ואחר כך עוד חזרה הביתה?
יעל רון בן משה: ותחרויות איפה אתה מתחרה?
ירדן וורטמן שהם: יש בהרבה מקומות בעיקר במרכז, יש את אליפויות הארץ, נגיד לפני כמה שנים הייתה אליפות שניצחתי, הייתי צריך יום קודם להגיע, זה היה באשדוד, לישון אצל בני דודים שלי, כאילו אני לא הייתי כמו כל האחרים, בבית בנוח וישר מגיע לתחרות, אני צריך לישון אצל אחרים.
יעל רון בן משה: להתארגן הרבה מראש, אוקי.
יעל רון בן משה: מה לגבי הקיר טיפוס בכרמיאל או בקרית שמונה?
יעל רון בן משה: מתקן שאתה מרגיש שהוא טוב?
יעל רון בן משה: שהוא מספיק לרמה שלך?
ירדן וורטמן שהם: יש שם אחלה מתקן, מבחינת חברים, כל, זה הרבה נסיעה.
יעל רון בן משה: כן, עם מי הגעת?
ירדן וורטמן שהם: עם אמא שלי.
יעל רון בן משה: שלום, את רוצה גם להגיד משהו?
יעל רון בן משה: בואי למיקרופון בבקשה.
ענבל וורטמן שהם: אני ענבל, שאלתם על המתקנים אז אולי זה הזדמנות להגיד שיש מתקנים מצוינים גם בקרית שמונה וגם בכרמיאל אבל הם מבוססים על שיגעון של אדם אחד ואני חושבת שזה אחד הדברים שמאפיינים את כל הדברים המעולים שיש בפריפריה שבאמת דברים קמים ונופלים כי הם על אדם אחד שבא ועושה, גם את סיפרת על אמנות אמנותית, זה פתאום מישהו שבא מקים דבר אחד שהוא ככה בנפשו אבל שהבנאדם הזה יוצא לחופשת לידה, עובר דירה או משהו כזה אין את הרצף ואין את המגוון כי אולי יש התעמלות וטיפוס אמנותית אבל לא יהיה משהו שהוא ככה יותר מיינסטרים.
ענבל וורטמן שהם: באמת שמדברים על השקעה בפריפריה אז הרבה פעמים מביאים, יש דיבור כזה על להביא דברים מבחוץ וליישר קו, הרעיון זה לא ליישר קו בעיניי, אלא באמת לאפשר לאנשי הפריפריה למצות את הפוטנציאל אם זה בתור מעסיקים או כל דבר אחר, לתת את האפשרות לכוחות הפנימיים ויש כוחות אדירים בתוך הפריפריה ליישר בעצמם את הקו והילדים פה מסמנים רק את, כאילו אזה ילדים מצוינים, אבל כל הילדים מצוינים , אבל להם יש להם אחריות חברתית עצומה לסמן בעצם מה הילדים, כי אין להם את הכישרון כזה או אחר, אבל את החסמים יש להם ואני חושבת שזה האתגר.
יעל רון בן משה: תודה ענבל.
יעל רון בן משה: הצטרף אלינו חבר הכנסת מופיד מרעי חברי שכני לגליל, לא במקרה גם חבר הכנסת מיכאל ביטון מירוחם, חברת הכנסת מטטיאנה מכרמיאל, מופיד מרעי מחורפיש, אנחנו מגיעים מרחוק, אנחנו מגדלים ילדים מרחוק, אנחנו מכירים את האוכלוסייה שגרה גם בנגב גם בגליל, בבקשה חבר הכנסת מרעי.
מופיד מרעי: קודם כל אני רוצה לברך אותך יעל,שהפריפריה באמת זורמת לך בעצמות,
מופיד מרעי: מרבית הפעילות של יעל היא באמת לקרב את הפריפריה למרכז ואת המרכז לפריפריה, אני רוצה לעשות את זה ביחד, בכמה תחומים,, אבל המפגש הזה והאשים שאת בחרת זה מוכיח לכולנו שפוטנציאל בפריפריה יש, אנשים מגיעים להישגים, אם זה ביישובים היהודיים ביישובים הדרוזים ומצליחים באמת להביא להישגים שיכבדו אותנו במדינת ישראל לקדמת העולם, זה מה שאתם עושים זה מה שאתם עשיתם, אז אני באמת מברך אתכם, כל אחד עם ההישג האישי שלו ואני אתייחס כמובן בהמשך שנשמע את כולם.
מופיד מרעי: יעל: בסדר, תודה, יעקב בבקשה.
דוד יעקב משין: שלום לכולם קוראים לי יעקב בן 17 ואני בא מכוכב הגליל, כרמיאל, אני עליתי לארץ בשנת 2014 ושלוש שנים לאחר מכן הצטרפתי לתוכנית נוער באוניברסיטת תל אביב, שער להשכלה גבוהה אשר מאפשרת לתלמידי תיכון להשתלב בסביבה האקדמית וללמוד קורסים לתואר כבר בשלב הזה.
דוד יעקב משין: אז אני לקחתי מספר קורסים, והקורסים שלקחתי היו יחסים בינלאומיים, מחשבה פוליטית, אסטרטגיה פוליטית, בעיקר כל מה שקשור לתחום העניין המרכזי שלי שזה מדעי המדינה ופוליטיקה.
דוד יעקב משין: יעל, את רוצה להגיד משהו כסגנית ראש העיר כרמיאל לשעבר?
טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מכירה את המשפחה ממש מקרוב, הכרתי את המשפחה בימים הראשונים בארץ כשעוד ניהלתי מרכזים רפואיים קופת חולים בכרמיאל קלטתי את המשפחה ואחר כך גם ליוויתי אותם בתפקיד ממלאת מקום ראש עיריית כרמיאל, ואנחנו עברנו את המשפחה בבדיקה, שלושה בנים, יעקב הבן הצעיר במשפחה נמצא פה גם אח הגדול לב שהוא גם לומד במסלול מצטיינים במרכז בינתחומי בהרצלייה ודרך שהם עושים, משפחה של עולים חדשים שהגיעו לארץ עם אפס הזדמנויות ומיליון אחוז פוטנציאל, הם גם במהירה למדו את השפה העברית, אתם שומעים איך מדבר יעקב וההשקעה שלהם גם בלימודים, בשאיפות, זה גם הרבה תלוי במשפחה , הם שאלו, הם ביררו, הם לא חיכו שמישהו יבוא ויציע להם משהו, הם חיפשו הזדמנויות וחיפשו מסלולים ומשקיעים בלימודים פה, וזה מאוד חושב, כל הילדים פה במיוחד שיושבים כאן הם ילדים שמשקיעים אם אנחנו רואים ילד רואים את ירדן שמוכן לנסוע 50 דקות לכל כיוון להתאמן, אנחנו רואים את יעקב שהוא נוסע לתל אביב ללמוד בקורס מסוים באוניברסיטה, אנחנו רואים שזה תלוי באישיות, אז אני מאחלת לכם בהצלחה, תתמידו ובטוחה שתגיעו לגבורות ותצליחו בחיים.
יעל רון בן משה: יעקב תספר לנו קצת איך שמעת על התוכנית הזאת באוניברסיטת תל אביב?
יעל רון בן משה: האם יש איתך עוד נערים או נערות מכרמיאל או מהסביבה?
יעל רון בן משה: כמה פעמים בשבוע אתה נוסע לתל אביב?
יעל רון בן משה: איך אתה נוסע?
יעל רון בן משה: מי משלם את זה?
יעל רון בן משה: אתה כבר בגיל שאפשר לשאול גם את השאלות האלה.
דוד יעקב משין: כן אז אני בעצם שמעתי על התוכנית הזאת עוד בכיתה ט' ומאז התחלתי את המכינה הקדמית ונחשב סטודנט עכשיו, אבל אני שמעתי עליה במקרה, כי בעצם אין שום חשיפה בבתי הספר לפחות לדעתי לגבי התוכניות האלה באוניברסיטאות ברחבי הארץ וגם בתל אביב בפרט אבל אני רוצה גם לציין שלא מזמן אני זומנתי לעבוד באוניברסיטת תל אביב ואני עבדתי שם כמתגבר וכמדריך ואני עבדתי בתוכנית נוער שהיא בעצם הוקדשה לילדים בפריפריה ודווקא שם כל הילדים בשונה ממני ידעו על התוכניות מבתי הספר שלהם, זה בעצם הייתה קבוצה מאוד גדולה של 50 בני נוער בעיקר בגילאי י' ששמעו על זה מהמחנכים שלהם, מהמנהלים שלהם, בעצם קיבלו את החשיפה הזאת בניגוד שאני שמעתי מחברה שהייתה בתוכנית שם, ובנוגע לנסיעות אני נוסע בדרך כלל זה יכול להיות יום אחד או יומיים בשבוע, זה לוקח ממני בערך שעתיים וחצי לכיוון אחד, 5 שעות בעצם כל יום, כן זה בעצם מה שדורש ממני כדי להגיע לאוניברסיטת תל אביב.
יעל רון בן משה: אתה יודע להגיד כמה עולה נסיעה כזאת?
יעל רון בן משה: אתה נוסע ברכבת אני מניחה.
דוד יעקב משין: כן, ברכבת זה עולה בסביבות 40 שקל ליום.
יעל רון בן משה: אוקי, תודה יעקב.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: חשוב להדגיש שמוסדות חינוך לא ממהרים להנגיש את המידע ולהציע לתלמידים הזדמנויות, אם משפחה לבד לא מחפשת, לא מציעים לילדים למרות שאני חושבת שבאחריות צוות החינוכי וההנהלה של בית ספר לזהות את הילדים שיש להם פוטנציאל ולהנגיש מידע, זה חייב להיות בתוך בתי ספר, ממש לחייב ולהנגיד מידע גם דרך אתר של משרד החינוך, גם דרך אתר בתי ספר.
יעל רון בן משה: נמצאים איתנו גם נציגים של משרד החינוך, אנחנו נסיים את הסבב של האורחים המכובדים ואז נעבור אליהם.
יעל רון בן משה: הערה טובה, ראני.
ראני סאלח: כן, שלום לכולם רוצה להתחיל להגיד תודה על ההזדמנות להיות פה ולהסביר קצת על עצמי, אני רני סלאח בן 16 מכפר דלית אל כרמל, כשהייתי ילד קטן התעניינתי באופן שבו הדברים עובדים, ההורים שלי נתנו לי את החופש ללמוד מה שאני אוהב, נתנו לי הרבה ספרים ואנציקלופדיות, ככה שהגעתי לכיתה א' יכולתי כבר לקרוא בקלות, הסביבה שלמדתי בה הייתה מעניינת והפנתה את תשומת ליבי למגוון תחומים בפרט בטכנולוגיה, השתתפתי במדעים שונים כגון בניית רכב הנע על מגנטים, שימוש בתוכנות מתקדמות במחשב ויכולת לשלוט בטלסקופ במיקרוסקופ, בחטיבת הביניים נתנו לנו טעימה קטנה משפות טכנולוגיות שונות, כמו סקרץ' ופנטון, שעודדו אותי להשתתף בתוכנית שנקראת ספרטיק, התוכנית נתנה לי את הכלים לשימוש בשפת פייטון לבניית משחקים במחשב וגם לשימוש בתוכנת ארדומינל להרכבת מערכות שונות.
ראני סאלח: באותו זמן מורת מדעים שנקראת נסאז' שהיא גם פה, נתנה לנו תוכנית תחרותית מעניינת בשם ספייס לאב, תוכנית זו הייתה מאתגרת ברמות, היינו צריכים על בעיה מסוימת בעולם ולמצוא דרך שהחלל יעזור לפתור אותה, בתמונה המורה נתנה לי ולקבוצה משימה על מחלה שנקראת אי ספיקת - - - מוקדמת, מחלה זו שמונעת מנשים עד גיל מסוים ללדת ילדים בצורה טבעית וכדי להבין לעומק את המחלה ומאפייניה נעזרנו במחקרים שלקחנו מד"ר עימד פדור אשר מתמחה בתחום זה, בזכות עיבוד מלא של המידע שאספנו וחקר המשימה לעומק הקבוצה שלי ניצחה בחצי הגמר, מכאן הייתי צריך לשתף פעולה עם שאר הכיתה שלי ולנסות להסביר להם בצורה מעמיקה יותר על המשימה וזה היה אתגר בפני עצמו מכיוון שלא כל הילדים לא מצאו את המחקר היסודי והחקר המלא שעשינו עד לחצי הגמר, אבל בזכות עבודת צוות מדהימה ושיתוף פעולה עם המורה נוזהה, מחנכת הכיתה ניעם והנהלת בית הספר הצלחנו לעשות את זה, ולאחר אסיפת המידע מהקבוצות השונות והשקעה רבה, כאילו עבודה קשה, ניצחנו בתוכנית זו עם הניקוד הגבוה ביותר מבין שאר המשתתפים בתוכנית הארצית ובכל התוכנית, לא רק לשנה הזו, אז ב-14 לאוקטובר, CRS 24 של SPACE X עם החללית דרגון בתוכה הניסוי שלנו שתשוגר לחלל.
יעל רון בן משה: יפה מאוד.
ראני סאלח: בימים אלה אני לומד בתיכון ברכה, במגמת הנדסת תוכנה, במתמטיקה 5 יחידות בנושא פיסיקה, מתמתיקה ומדעי המחשב, בנוסף אחרי הצהריים אני בתוכנית מגשימים שהיא ההמשך של ספרטיק, תוכנית זאת היא גם מאוד קשה, אני מאוד התקשיתי בה, תוכנית זו ברמה של טכניון, לומדים קורסים של טכניון ואפילו עוד יותר בהרחבה.
ראני סאלח: שבה למדתי כבר בשנה א' קורס של שפת C מורחבת, קורס רשתות, איך האינטרנט עובד, כל הדברים האלה ופייטון, איך לערוך את הרשתות ולעשות מה שמישהו רוצה, אז עכשיו אני סיימתי גם קורס של שיעורים לוגיים, שזה קשה גם מאוד, צריך לעשות גם נורד, ראם ורום כל הדברים האלה ואחרי החודש הזה הקרוב, אנחנו נתחיל את השנה השנייה.
ראני סאלח: מבחינה חברתית הצטרפתי לקבוצה חברתית שנקראת מקשרים כשהייתי ביסודי כבר, שזבה היינו 20 ילדים בעלי צרכים מיוחדים שיש להם בעיות יומיומיות ופותרים אותן שלא יהיה משהו ובנוסף אני משתתף בתוכנית אמנים שנקראת אחריי עכשיו ומכינה אותנו פיסית לצבא, עכשיו אנחנו בבית הספר ביום הזה מביאים עוד ילדים שישתתפו ויהיו מוכנים גם, אז זאת היא ההצלחה שלי במשך השנים האלה בתוכניות הרבות תוך חלוקת זמן נכונה ותשוקה למידע, התשוקה למידע היא הדבר הכי חשוב, אם יש לילד תשוקה וסקרנות והדבר שהוא רוצה לעשות, הוא יכול לשם בקלות, אם יש מוטיבציה נכונה הילד יכול לעשות כל מה שהוא רוצה, כמו משחקים למשל, החבר שלו עקף אותו, אני היום אני יעקוף אותו, אז ככה שעבודה מסודרת מעודדת אותנו לעשות יותר משימות ותוביל אותנו דרך הדברים הקשים בחיים.
יעל רון בן משה: יפה מאוד, מאוד מרשים, אני מבינה שאתה כאן יחד עם המורה שלך ניזהאא.
ראני סאלח: המורה נזהה וסגנית המנהלת.
יעל רון בן משה: ברוכות הבאות, אני אשמח לשמוע גם מכן על התוכנית שרני משתתף בה אם תוכלו רק לתפוס מקום ליד המיקרופון ולספר קצת מה הקשר והמעורבות של בית הספר של משרד החינוך של גופים או עמותות חיצוניים, הקשיים, האתגרים, גם מבחינה מערכתית תפעולית, גם מבחינת הנוער עצמו, הקשר עם ההורים, נשירה, גיוס של התלמידים ושל ההורים שלהם.
נזהה קדור: שלום לכולם אני נזהה כרכור, אני מורה לרני מדעים ופיסיקה, האמת אני אתחיל בדברים בפרויקט עצמו ספייס לאב, אחר כך את ההזדמנויות, אז באתגרים האלה, היה לנו את האתגר הכי גדול שלי כמורה זה להנגיש את החומר האינפורמציה לתלמידים את הזמינות, תלמידי כיתה ט' היינו צריכים לנבוע לאוניברסיטאות להוציא מאמרים, מאמרים מדעיים, האתגר השני שלי היה זה השפה המדעית האקדמית, זה צריך לתרגם לתלמידים לערבית ומעברית לערבית שיבינו לעומק את הניסוי עצמו, היה לנו עוד אתגר שזה מחסור בציוד במעבדות בבית הספר וזה הדברים העיקריים.
נזהה קדור: הדבר, מה שהייתי גוזרת מזה זה ההזדמנויות, אחת ההזדמנויות זה היה להרגיש את תחושת היכולת והמסוגלות, לחלום בקרב התלמידים ולהפוך אותם ליזמים בכיתה ט' תלמידים שיהיו יוזמים, עוד הזדמנויות היה לנו את החשיפה לאסטרונאוטים שזה לא היה מובן מאליו בכיתה ט' תלמידים שישמעו הרצאה של אסטרונאוטים מנאס"א וכמובן מאנשים מתעשיית החלל הישראלית, עוד הזדמנות שהייתה באמת לתלמידים זה לקבל הכוונה מטעם קרן רמון ומומחים מתחום החלל, מנטורים, לאורך כל השנתיים, זה היה פרק לאורך שנתיים ההזדמנות הגולה היא לממש את עצמם, להרגיש את החלום שבאמת מתממש, מה שהם עושים, כמובן מה שעזר לי וגם לי כמורה לא היה קל, זה התמיכה של הסגל, של הנהלת בית הספר שהאמינה בנו לאורך כל הדרך ותמכה והעריכו את העבודה שלנו, כמובן קרן רמון אנשים מדהימים מקסימים שבאמת ליוו אותנו שנתיים ועזרו לנו ואנחנו עובדים גם עוד קרנות שעובדים בבית ספר, כמו קרן טראמפ ועוד בתחום המתמטיקה ותחומים שונים, זהו.
יעל רון בן משה: את עובדת משרד החינוך?
נזהה קדור: כן.
יעל רון בן משה: אם אין לכם את התוכניות האלה של קרן טראמפ וקרן רמון ואולי תוכניות אחרות.
נזהה קדור: אנחנו מחפשים ומביאים, אנחנו לא ככה יושבים בשקט בבית הספר, אנחנו כל הזמן בהנעה, אנחנו עובדים מחפשים איפה שיש הזדמנויות אנחנו מאמצים ולוקחים לבית הספר ולתלמידים המקסימים שלנו.
יעל רון בן משה: כמה ילדים משתתפים בתוכנית הזאת של קרן רמון?
נזהה קדור: בכיתה שלי היו 38 תלמידים שזה 7 קבוצות שביצעו ניסויים שונים.
יעל רון בן משה: בכיתה של 38 ילדים כולם משתתפים?
נזהה קדור: כולם משתתפים, בחצי גמר היו 7 ניסויים שונים שכל קבוצה הציגה מול הוועדה, השופטים הם מבחוץ.
יעל רון בן משה: יפה מאוד, כן, סגנית המנהל.
אנגאם חוסייסי: שלום לכולם, יש לנו כמובן תלמידים מצטיינים כמו רני, המון תלמידים מצטיינים, יש לנו צוות נהדר שהוא מחפש ללא לאות פרויקטים ותוכניות להנגיש לתלמידים שלנו אבל לצערי כל מה שנמצא, הכול נמצא במרכז וזה אני אומרת בהערכה רבה יש לנו צוות שלם במרכז, גם לתלמידים שצריכים לנסוע למרכז, כמו שכולם דיברו, זה הרבה זמן מבוזבז, יש לנו הרבה קשיים, כמו תקציבים, כמו השקעות לרוחב, שעות רוחביות לכל מקצועות הליבה, התשתיות לצערי, אני משלמת על 100 מגה בקושי יש לי 20 עד 30 מגה, חלק מהתלמידים לא הצליחו לממש את הבחינה או להשלים אותה כי הייתה בעיית אינטרנט ביישוב, או לא היה חשמל ביישוב, זה מקשה, דברים אחרים בעקבות שתיות, כמו שאמרתי, אין פינות למורים, גם הנגשת התרבות, התרבות לאוכלוסייה המיוחדת שלנו, אני רוצה לדאוג לא רק למדענים, לא רק לחלל, לא רק על מצטיינים במדע או במתמטיקה.
ולדימיר בליאק: אז רני אתה לומד בדרכא בירכא?
ראני סאלח: לא אני לומד בדליית אל כרמל.
אנגאם חוסייסי: לא זה ילדים מצטיינים שרצו מסגרת סלקטיבית והלכו לבית ספר בפרטי הזה, הם צריכים לנסוע כברת דרך כדי להגיע לשם.
אנגאם חוסייסי: בנוסף כמו שאמרתי אנחנו צריכים פינות למורים, את הנגישות, אנחנו חולמים יש לנו הרבה חלומות הרבה שאיפות תלמידים מצטיינים רק להנגיש להם את התוכניות ואנחנו בדרך הנכונה.
יעל רון בן משה: יופי, תודה רבה לכם, אסף בבקשה.
אסף קורליקר: שלום לכולם, אני אסף מכיתה י"ב אני נמצא בתוכנית למצוינות ולמנהיגות שקוראים לה אות רמון, על שם אילן, אסף ורונה רמון ובנוסף אני משמש כראש צוות קהילה בבית הספר ועכשיו אני מתחיל את השנה הרביעית שלי בקבוצה.
אסף קורליקר: במהלך השנים זכינו במגוון רחב של פרסים ברמה האזורית, הארצית והבינלאומית, כולל זכייה בפרסים היוקרתיים ביותר בתחרות כמו הפרס ג'נריק אינספריישן השראה הנדסית שבעקבותיו זכינו במלגה מנאס"א כדי להשתתף בתחרות הבינלאומית בשנה לאחר מכן וזכייה בפרס שקוראים לו פרס היושב ראש, פרס הכי יוקרתי בתחרות, רק 3 קבוצות מתוך 4000 שמשתתפות בתחרות זוכות בו, זה באמת הישג יוצא דופן כי אנחנו קבוצה צעירה ביותר בעולם, בערך שנה בישראל לזכות בפרס.
יעל רון בן משה: מה אתה יכול ספר לנו על כמות הילדים בדימונה או בשכבה שלך, או בכיתה שלך משתתפים בתוכניות האלה?
אסף קורליקר: זה באמת היה תהליך, התחלנו לפני שבע שנים קבוצה אחת והיום אנחנו כבר במאה ומשהו כשהיחס בין בתלמידים של משרד החינוך על כל 7 תלמידים במשרד החינוך אחד מהם כבר נמצא בקבוצת רובוטיקה שזה באמת תהליך מטורף אפשר בעצם להגיד ששינינו את ה-DNA של העיר הזאת.
יעל רון בן משה: יפה, מה עוד?
יעל רון בן משה: הפעילות מתרחשת בתוך בית הספר?
אסף קורליקר: כן.
יעל רון בן משה: לאחר שעות הלימודים.
אסף קורליקר: זה בעצם כמו מגמה, בערך כמו מגמה כי זה אחרי שעות הלימודים אבל בסוף בכיתה י"ב אפשר לעשות עבודת גמר ולקבל 5 יחידות.
יעל רון בן משה: אוקי ומי שמלמד אתכם זה מורים או שצוות אחר?
אסף קורליקר: פעם היו מהנדסים מקמ"ג שעזרו לנו, היום כבר לא איתנו, יש לנו את המנטורית הראשית שקוראים לה אתי יצחק, היא מורה לביולוגיה, אין לה כמובן את הידע המכאני אבל היא עוזרת לנו באמת בכל מה שהיא יכולה נותנת את המאה ועשר אחוז מעצמה, בעצם הידע הוא נשמר אצל הילדים הבוגרים שמעבירים אותו לילדים הצעירים וככה הידע נשמר בתוך הקבוצה.
יעל רון בן משה: יפה מאוד כל הכבוד, מוניה.
יעל רון בן משה: סליחה רגע סליחה, חבר הכנסת מרעי
מופיד מרעי: אני אדבר אחרי מוניה.
יעל רון בן משה: אחרי מוניה בבקשה.
יעל רון בן משה: .
מוניה הנו: שלום לכולם, קודם כל תודה על ההזמנה כבוד גדול להיות פה, לי קוראים מוניה אני בת 18 מכפר ג'וליס, אני בוגרת בית הספר התיכון הדרוזי למדעים ומנהיגות ברכה, שמה סיימתי את הבגרויות שלי בהצטיינות יתירה, גם השתתפתי בעוד תוכניות כמו תוכנית בטכניון אבל אני פה על תקן ספורטאית וזה ממש משמח אותי ומרגש אותי, אני ספורטאית בנבחרת ישראל, התחלתי להתאמן לפני שנתיים עם המאמן שלי פיטר סקארס במועדון סקרס ג'אם.
יעל רון בן משה: בג'וליס?
מוניה הנו: כן.
מוניה הנו: השנה השתתפתי בחודש מאי באליפות באירופה, בחודש אוגוסט זכיתי באליפות ישראל לנוער עד משקל 48 ורק לאחרונה השתתפתי בגביע העולם בבודפשט שנערך בהונגריה ושמה זכיתי במדליית זהב, היום אני מתנדבת בשירות לאומי וממשיכה להתאמן לקראת אליפות אירופה לנוער הרשמית שתיערך בעוד חודש וזהו.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: מדהימה, שתצליחי, שתמשיכי להצליח.
יעל רון בן משה: אתם רוצים להגיד משהו לפני?
יעל רון בן משה: בוא תצטרף שנשמע אותך, בואו, או שתחליפו מקומות, מצויין בינתיים נברך את מניה על הזכייה בתואר האחרון והרבה הצלחה בתחרויות הבאות ונשמע עכשיו את אביך.
זהר אלדין הנו: קודם כל תודה לכם, אני אבא שלה של השובבה הזאת, פורצת דרך בתחום שלנו ואנחנו גאים בה.
יעל רון בן משה: אוקי תודה רבה מופיד בבקשה.
מופיד מרעי: קודם כל אני באמת גאה ומתרגש וכל מה נאמר כאן ההישגים שלהם, כשאנחנו אומרים הנוער ואתם העתיד שלנו, אתם ההתגלמות של מה שאנחנו חושבים וככל שאתם טובים וחזקים יותר ומגיעים להישגים אני ואני בטוח גם חבריי חברי הכנסת גם יעל, מרגיש יותר טוב, כי אנחנו נדע שהעתיד בידיים של אנשים שיכולים לשמור עלינו.
מופיד מרעי: אני רוצה להגיד גם לרני וגם למוניה יש שתי עקרונות בחיים שאתם מיישמים אותם, אחד בכנות זאת לא תוכנית עבודה, אתם לא מתבכיינים אתם הולכים ואתם עושים ובגילאים כאלה אתם מגיעים כבר להישגים והדבר השני זה שאפשר להשיג במדינה באופן כללי ובאופן פרטני כל מה שאנחנו יודעים לקבל, לקחת להשיג את זה ואתם מיישמים את זה, אתם אומרים אנחנו רוצים להשיג איקס, לשמה אנחנו רוצים להגיע, כיוונתם זאת המטרה, אלה היעדים שלכם ולשם אתם כיוונתם והגעתם.
מופיד מרעי: אני מאוד מאוד גאה בכם, יחד עם כל חברי הכנסת, בהישגים שלכם, שוב, יעל וחברת הכנסת טטיאנה סגנית ראש העיר בכרמיאל, אנחנו עוד פעם רואים כמה שיש לנו פוטנציאל בפריפריה לא רק הגיאוגרפית אלא גם החברתית, יש לנו פה פוטנציאל, איפה הבעיה שלנו?
מופיד מרעי: ואיפה אנחנו יכולים כרגע בכנסת כן לעזור לסייע?
מופיד מרעי: זה בהנגשת האמצעים, תשתיות אמצעים, אינטרנט, פס רחב, תקציבים, על מקומות, להנגיש להם את כל הכלים את כל האמצעים שהם יוכלו באמת להגיע להישגים טובים, זה בתחום הזה.
מופיד מרעי: בתחום הספורט אגב, אני גם ראיתי שהספורט הזה לא כל כך מתוקשר, לא מדברים עליו, לא יודע אם ראיתי פוסט על ההישגים של מוניה, אבל התקשורת לא רעשה ולא געשה על ההישגים וזה אנחנו גם צריכים לקחת בחשבון, כדי מצד אחד גם לעודד את י שמגיע להישגים ומצד שני לעודד אחרים כי כל הישג הזה שאנחנו כן מנגישים את המידע על ההישג לדורות הבאים, אנחנו נזכה לעוד הישגים בהמשך.
מופיד מרעי: באמת תודה רבה, כל הכבוד לכם אני מלא הערכה לכל מה שנאמר כאן, בטח ידברו האחרים, אין טוב יותר מאשר לשבת בפגישה כזאת.
יעל רון בן משה: האמא רוצה עוד להגיד משהו ואחר כך אנחנו נעבור לנציגי משרדי הממשלה בבקשה.
נאדיה הנו: אני נאדיה, אני אמא של מוניה, עכשיו מהניסיון שלנו עם ההישגים של מוניה, הבנתי שאנחנו נמצאים מול מחסום מסוים, אני מדבר על החברה הדרוזית באופן פרטי ועל החברה הערבית באופן כללי, הבנות אם אנחנו מדברים על בנות נתקלות במחסומים של המסורת, לא כל כך מקובל מבחינה מסורתית שלבנות משתתפות בספורט, למוניה בפרט היה לה די מחסום להתאמן עם גבר, אז אם לעודד נשים במיוחד להיכנס לתחום הספורט ונגיד אם הייתה מאמנת שמאמנת את מוניה אני מאמינה שהיה לה יותר נוח, מוניה בזכות היכולות שלה הצליחה להתגבר על המחסום הזה, אבל אני מאמינה וגם סיפרו לי חברות ונשים מהכפר שגם הם היו רוצות שהבנות שלהן יתאמנו אבל בגלל המחסום הזה שגבר שמאמן או בכלל כאילו שהנשים הן לא כל כך בתחום אז אני מאוד מעודדת שתמציאו משהו שיעודד את הנשים להיות בענפים של הספורט, במיוחד שאנחנו מתמודדים מול מסורת שהיא לא כל כך מקבלת נשים בספורט ואני מדברת על החברה הדרוזית בפרט.
מופיד מרעי: אני כן רוצה להתייחס לזה.
יעל רון בן משה: כן ואחרי זה גם נשמע אולי את הנציגות משרד התרבות והספורט.
מופיד מרעי: אני מבין מה שאת אומרת אני גם מכבד ומעריך את ההישגים של מוניה למרות כל החסמים אבל שימו לב ההישגים של רני, נשים במיוחד בחברה הדרוזית התרומה שלהן ואת יודעת את זה היא בעזרות מונים, אני לא רוצה להגיד בחברות אחרות, מקובלות, מחנכות, מובילות ולכן אתם כנשים באמת מגיע כל הכבוד אבל אנחנו צריכים לדעת איכשהו להחדיר את זה לחברה ולהסיר חסמים שדיברת עליהם, אבל אני חושב שבכל זאת זה הישג מרשים.
נאדיה הנו: אני מודה לך אבל עוד פעם אני, הנקודה שבה אני נוגעת היא הנקודה הפוטנציאל קיים אבל ההזדמנויות צריך לייצר הזדמנויות בשביל שיוכלו לממש את הפוטנציאל ואני ההזדמנות כאילו שאליה אני שואפת שיהיו יותר נשים שיוכלו לאמן יותר בנות.
יעל רון בן משה: הנקודה ברורה, אני חושבת שאת נוגעת בנקודה חשובה, אנחנו מציינים בימים האלה גם בכנסת וגם במדינה בכלל את חודש המודעות לגילוי מוקדם של סרטן השד, אתמול קיימנו על זה פה דיון בראשות יושבת ראש וועדת הבריאות אחד הנושאים שעלו שם זה שבתרבויות מסוימות דתות מסוימות מגזרים מסוימים נשים לא הולכות לרופא גבר, או לא הולכות לכירורג שד ומפספסות בעצם את הבדיקה התקופתית, גם שם אני חושבת שאנחנו צריכים על זה דגש ולראות איך מאפשרים תוך כיבוד של תרבויות ומסורות לנשים כמובן בריאות וגם להיות מצוינות ומצטיינות.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: גם בממשלה חדשה ובכנסת החדשה על שינוי שנותן תקווה ובהחלט מעורר תקווה גם ובקרבנו וגם באזרחי ישראל יש חבר כנסת סימון דווידזון מיש עתיד שהקים יחד עם עידית צילמן הקימו שדולה לקידום ספורט בישראל ויש גם ארגון אתנה שתומך בנשים שעוסקות בספורט, אם אתם לא בקשר איתם אז כדאי למצוא איכשהו להגיע שהם יתמכו במוניה והמשך הצלחה, אני חושבת שהממשלה החדשה תביא הרבה שינויים לשמחתנו.
יעל רון בן משה: אז בואו בבקשה נעבור לנורית שרביט אם היא נמצאת איתנו בזום, מפקחת ספורט נשים וספורט עממי במשרד התרבות והספורט.