GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רן שי: צריך לתת לזה התייחסות, והדבר האחרון כפי שנאמר פה כבר כמה פעמים, החינוך הבלתי פורמאלי הוא החינוך לחיים האמיתיים, שם אנחנו מרגישים הכי משמעותיים, אנחנו אוהבים את מה שאנחנו עושים, אנחנו חיים את הקהילה ומרגישים משמעותיים בה, ברגע שנפתח את החינוך הבלתי פורמאלי, שהוא זה שירים את האנשים למצוינות, דווקא בדברים שהם לא תמיד הכי של בית הספר, דברים שהם קצת יוצאים מהקופסה, אני חושב ששם אנחנו נראה שינוי מדהים ונראה את הנוער מצטיין ומוביל את החברה גם הישראלית וגם את החברה של הנוער בצורה מדהימה, זהו תודה רבה על הכנס הזה ואני מקווה שנצא מפה עם מסקנות משמעותיות לטובת מערכת החינוך.
יעל רון בן משה: תודה לך ותמשיך בתפקיד המאוד חשוב שאתה עושה ובכלל מועצת התלמידים והנוער הארצית יישר כוח.
יעל רון בן משה: ד"ר מאור פריד שאיתנו בזום ואם נציג משרד האוצר איתנו אז אני אשמח אחרי ד"ר פריד גם את נציג האוצר לשמוע, בבקשה.
ד"ר מאור פריד: שלום לכולם ותודה רבה לחברת הכנסת, יושב ראש הוועדה, שמי ד"ר מאור פריד, אני מרצה לבינה מלאכותית בטכניון ובאוניברסיטת MIT חבר הקורס למנהיגות של אוניברסיטת הארוורד בבוסטון, עושה מילואים ב-8200, אני מנכ"ל תוכנית להצליח בקידום, 5,000 בני נוער מהפריפריה הסוציו אקונומית ונערים בסיכון מדי שנה, אבל קודם כל אני נער בסיכון, לפני הכול אני טעות סטטיסטית ואני לא אמור להיות כאן היום, בטח לא עם תואר דוקטור לפני השם וברשות
ד"ר מאור פריד: כם אני אסביר מדוע אני אומר את זה, לפני שאתחיל אני רוצה בכלל להודות לכם על היום הזה בשם הפריפריה הסוציו אקונומית שיצליחו לצאת ממעגל העוני והפשע רק בזכות נגישות של לימודים מדעיים בבתי הספר.
ד"ר מאור פריד: אני באופן אישי מרצה בכל העולם באוניברסיטאות הטובות באירופה, בארצות הברית.
ד"ר מאור פריד: אבל הוועדה הזאת מרגשת אותי וחשובה לי אולי יותר מכולם כי היא מתעסקת לא פחות מדיני נפשות ותיכף זה יהיה הרבה יותר ברור, אז אני אשתף אתכם קודם כל בקשיים שחוויתי בגוף ראשון כנער מהפריפריה הסוציו אקונומית, איך פתרתי את זה על בשרי ולדעתי הדרך היחידה שבה אפשר להביס אותם בסקלה רחבה ואת העקרונות שעל בסיסם הוקמה עמותת ללמוד להצליח שהקמתי את הארגון בצורה הזאת בשאיפה להטמיע אותם בעזרת השם במערכת החינוך כמו שאנחנו עושים היום.
ד"ר מאור פריד: אז גדלתי בסביבה מאוד מאוד קשה, הייתי חשוף לאלימות ופשע מגיל מאוד צעיר, ההורים שלי הם ילדי מעברות,שלא זכו להשיג השכלה פורמאלית ונאבקו עד היום כדי לפרנס את המשפחה, הייתי עם הפרעות קשב וריכוז, אני פשוט שנאתי להיות בבית הספר, לא הבנתי למה זה חשוב להיות עם מוטיבציה להיות שם, אחרי כמה פעמים שנעצרתי על ידי המשטרה, אבא שלי תפס אותי ואמר לי מילים שמלוות אותי עד היום, גם במסדרון בהארוורד וב-MIT, הוא אמר תלמד כדי שלא תהיה כמוהם ואז באותו רגע אני הבנתי שלימודים וספציפית לימודים מדעיים הם הדרך לתת עתיד טוב יותר לא רק לי למען כל המשפחה שלי, למעשה לכל מי שבעולם הפרטי שלי.
ד"ר מאור פריד: אז הלכתי עם התובנה הזאת לבית הספר, ביקשתי ללכת למגמה הכי קשה, למזלי הייתה מגמת מחשבים ופיסיקה ואז הגיעה עוד משוכה, אחרי שכבר אני התקבלתי למגמה הזאת, המשוכה הייתה שארבעים אחוז מהתלמידים באזור המרכז כמו שאתם יודעים ולכן בכל הארץ זה גם מאוד נפוץ, ארבעים אחוז משתמשים בשירותים של מורים פרטיים ולנו לא הייתה את האפשרות ולכן הייתי הרבה פעמים על סף של פשוט נשירה וזה מה שאנחנו רואים גם היום בפריפריה הסוציו אקונומית וגם בפריפריה הגיאוגרפית, איזשהו אני לא וויתרתי ומשמה הדרך ל-8200 ולהארוורד הייתה קצרה.
ד"ר מאור פריד: עכשיו ברשות
ד"ר מאור פריד: כם אני רוצה לומר כמה מילים על חוסר שוויון ההזדמנויות התהומי שממנו סובלים הצעירים בפריפריה, אבל לשם כך אני חייב לחלק את הדיון לא רק לפריפריה גיאוגרפית כמו שאמרנו כאן, אלא גם לפריפריה הסוציו אקונומית הן שונות בתכלית אבל מאוד משיקות בקשיים שמהם סובלים החברה שמשתייכים אליהם, אז בפרי]פריה הגיאוגרפית כמו שאתם יודעים יש היעדר משמעותי מאוד במגמות מדעיות בבתי הספר האלו, מה שזה גורם, זה גורם לכך שבוגרים של בתי הספר מוגבלים בשוק התעסוקה הנוכחית ובטח העתידית, הסיכוי שלהם להגיע ל-8200 ולטכניון יורדים פלאים, אתם שומעים את זה כל הזמן בכתבות בתקשורת, אם לי בבית הספר לא הייתה מגמת תקשורת ופיסיקה בטוח שלא הייתי כאן היום, אולי אפילו הייתי בכלא, אי אפשר לדעת את זה, לכן חושב לומר בצורה הכי ברורה שיש, דיון מעבדת פיסיקה במחשבים, כדין מגרש כדורגל, כמו שבכל בית ספר יש מגרש כדורגל, כך חייבת להיות מעבדת פיסיקה ומחשבים כדי לא להגביל את הנערים האלה זה לא רק העתיד שלהם, זה גם העתיד של המדינה והכלכלה הישראלית, אני בתור בן אדם שחי את תעשיית ההייטק אני יכול לומר לכם שכרגע חסרות 10,000 ידיים טכנולוגיות בשוק של ההייטק וזה מה שמגביל אותנו, את מדינת ישראל מלהפוך למעצמת הייטק שתמיד רצינו להיות ואנחנו חייבים לפתור את זה ולגשר את זה ואנחנו לא נוכל לעשות את זה אחרת אלא מניצול של אוכלוסיות שבעצם לא מנוצלות או לא מיוצגות היום בהכשרה שלהם.
ד"ר מאור פריד: הפריפריה הסוציו אקונומית מאידך, גם אם יש לך בית ספר לפיסיקה מתחת לחלון ממש בבית, אין לך את הרצון ללכת לשם מלכתחילה, כמו שרני אמר מקודם, בהתחלה בצורה כל כך מרגשת, אם יש לך מוטיבציה כבר יש לך שמונים אחוז מהפתרון והחברה מהפריפריה הסוציו אקונומית בדרך כלל גדלים במשפחות שאין שם אנשים, בטוח שלא היה להם תואר אקדמי, אפילו לא לימודים בתיכון, לכן זה משהו שחשוב לנו לגשר עליו, על ידי מתן של תכנים א-פורמאליים ותכף אני אציין איך אנחנו עושים את זה במטרה להצליח ואיך אנחנו שואפים לעשות את זה במערכת החינוך וחשוב לומר שהפער הכי עמוק זה היעדר המוטיבציה שתיארתי, כי מה שהילד לא רואה, הוא לא יכול לדמיין משהו לא יכול לדמיין, אין סיכוי שהוא יוכל להגשים, אז הפתרון היחיד שאני רואה באמת כדי לפתור את הבעיה הזאת זה מה שאנחנו עושים ב - - - , זה מחולק לכמה צירים, אני אעשה את זה ממש בקצרה, אנחנו נותנים לסטודנטים מהפריפריה הסוציו אקונומית, שלא רק נותנים שיעורים פרטיים לנערים האלו, בראש ובראשונה הם בבואת העתיד של הילדים האלה, זה הכוח אדם הכי משמעותי בעבורם, כי אני לא רואה איזה הורה או מורה שאומר לי תלמד תצליח זה חשוב, אני רואה את עצמי עוד חמש שנים מהיום, יש איזשהו כוח אדיר להניע אותי, אנחנו משנים את השיח ממספרים וציונים ויחידות לימוד בבגרות, למצוינות בהגשמה עצמית והגשמת חלום, כי אם יש לך חלום יש לך שמונים אחוז מההצלחה, אנחנו לא מכשירים רק את המנטורים, אנחנו מכשירים את המורים ואנשי חינוך, בשיטה סדורה לקחת את הנער ממצב שהיה לו חלום בכיוון עד מצב שהוא יודע בדיוק איך להגשים אותו, שלב אחרי שלב, שעה אחרי שעה, אנחנו מכינים ככה עשרות בתי ספר מאילת ועד קרית שמונה, את כל סגל המורים והתלמידים, והכי חשוב אנחנו משנים את השיח מהישגים כמותיים לאיכותיים, לחלומות והגשמתם, אז לסיכום באמת, אני אומר את זה ככה, בני הנוער מהפריפריה הסוציו אקונומית והגיאוגרפית הם העתיד של מדינת ישראל פר-סה ולא רק כי זה הדבר הנחמד לומר, הם העתיד של שוק הטכנולוגיה, הם הקצינים לעתיד, הם המפקדים והם הטכנולוגים, הלימודים הצילו לי את החיים ובאמת מצוינות אקדמית, מצוינות לימודית היא אלמנט מפתח למוביליות חברתית בחברה הישראלית, , זה הגורם מספר אחד, לפני הכול,
ד"ר מאור פריד: לפני ספורט, ואני נותן לכם את כל הכבוד לחברים פה שעוסקים בחינוך לספורט, בחינוך גופני, כל המחקרים מראים לפי הלמ"ס, שהגורם מספר אחד למוביליות חברתית זה השכלה וזה חינוך פורמאלי, וככה זה כמה שאנחנו רוצים שזה טוב, חייבים לקדם שינוי תשתיתי במערכת החינוך, בכל בית ספר חייבת להיות מעבדת פיסיקה ומחשבים כמו שיש מגרש כדורגל, זה פשוט חובה ופתרון הבא של חוסר בדוגמא אישית בפריפריה הסוציו אקונומית על ידי השקעה בתוכניות שהן חוץ בית ספריות שיסייעו במתן דוגמא אישית והוראה, לא רק הוראה אלא גם דוגמא אישית ולשנות את השיח מכמותי לאיכותי וחשוב לומר שחלום חשוב יותר ממאה בחינות לבגרות, מצוינות היא הדרך היחידה להשיג אותו.
יעל רון בן משה: תודה רבה, בבקשה נציג משרד האוצר.
מוחמד חלאילה: שלום לכולם, מבקש למקד את השאלה שמופנית אלי.
מוחמד חלאילה: אני רפרנט חינוך באגף התקציבים במשרד האוצר.
יעל רון בן משה: אז אם תוכל במסגרת התוכניות המיוחדות או התוכניות למצטיינים מה מתוכנן בתקצוב מבחינת הנגב, הגליל, או מגזרים אחרים בשנת התקציב 22 בעיקר, במסגרת ימי התקציב האחרונים לא הייתה הקצאה ייעודית לנושא כזה או אחר, מדובר בסדרי עדיפויות פנימיים בתוך משרד החינוך ונציגי משרד החינוך שנוכחים בישיבה יכולים להתייחס לנקודה הזאת יותר טוב ממני.
יעל רון בן משה: נציגי משרד החינוך הציגו שיש תעדוף של הפריפריה הגיאוגרפית אני מניחה שאני אפגוש אתכם בוועדת כספים במסגרת אישור התקציב, אני אומרת מראש כמו שאני מניחה שכבר הבנתם אני מתכוונת לשאול את השאלות האלה בדיוני התקציב בוועדת כספים ולוודא שאכן הפריפריה מקבלת את מה שהיא לקבל, אז אם אין לך מה להוסיף אז אנחנו מתקדמים הלאה, יופי.
יעל רון בן משה: אז אחד הילדים או מי מהילדים שרוצה עוד להגיש משהו שחשוב לכם שאנחנו נשמע שהנציגים של משרד התרבות והספורט, משרד החינוך, משרד המדע, משרד האוצר, גם אנשי החינוך אם רוצים, ההורים, אז הבמה שלכם, בבקשה.
דוד יעקב משין: כן אני אשמח להגיד.
יעל רון בן משה: כן בבקשה יעקב.
דוד יעקב משין: אז אני בעצם רומה להתייחס לשני דברים, שבעצם נוגעים באופן ישיר לבעיות שהוזכרו פה והועלו פה, בנוגע לחשיפה, בנוגע לפעילויות כל מיני ארגונים וקרנות, של מצוינות בפריפריה, אז דבר ראשון שאני רוצה להגיד הוא בעצם קשור ישירות לבעיה של נגישות ושל מרחק, אני בן אדם שנוסע לאוניברסיטת תל אביב, זה לוקח ממני 5 שעות כל יום ועכשיו בכיתה י"ב אני פשוט לא לקחתי קורסים כי זה היה בלתי אפשרי, ואני רוצה להציע כי הרי בלתי אפשרי לצמצם את המרחק בין כרמיאל לתל אביב ועל זה גם לא נשוחח, אני רוצה שבמערכת החינוך והמצוינות של תוכניות נוער יוקדש חלק יותר משמעותי ללמידה מקוונת ואני רוצה גם להגיד שהשנה האחרונה בעצם נתנה לנו את הניסיון הזה ואת ההתנסות הזאת, כי אני אישית לקחתי כמה קורסים באוניברסיטה דרך מחשב דרך זום, דרך אתרים כמו קמפוס וזה בעצם אפשר לי ללמוד את הקורס בלי להוציא את כל הזמן הזה לנסיעות כל מיני דברים אחרים שבעצם מפריעים ללמידה ובעצם להתרכז בלמידה וגם מונעים מאנשים גם להקדיש הרבה זמן למחויבויות אחרות שיש להם ואני במיוחד מדבר על תלמידי תיכון שנמצאים בתקופת הבגרות, בתקופות המבחנים שזה הופך למידה למצוינות לבלתי אפשרית , זה דבר ראשון ודבר שני אני באמת רוצה גם להתייחס לפעילות אדירה שנעשתה בפריפריה לקידום מצוינות בתחומים של מתמטיקה ודברים כאלה אבל אני רוצה גם להזכיר שאני כבנאדם שיותר מתעניין בתחום של מדעי המדינה ופוליטיקה וכשבעצם רק רציתי להגיע לתחום הזה, אני הרגשתי שיש פחות התייחסות לתחומים האלה ואני אישית כבנאדם שגר בכרמיאל לא מצאתי שום תוכנית מתאימה בצפון אם זה אוניברסיטת חיפה, אם זה מכללות או מוסדות אקדמיים אחרים ואני הייתי חייב בעצם לנסוע לאוניברסיטת תל אביב, אז מלבד כל העשייה האדירה והנהדרת שנעשתה בתחומים של מתמטיקה ומחשבים אני באתי ממגמת תוכנה, אני גם רוצה שתינתן התייחסות הרבה יותר גדולה לתחומים אחרים כמו מדעי המדינה ומנהיגות וכל התוכניות שקשורות לזה כי אנחנו לא יכולים להתעלם מהחשיבות של התחומים האלה במדעי המדינה.
יעל רון בן משה: תודה לך.
ירדן וורטמן שהם: אני רוצה להוסיף שבגלל שיש נסיעה ארוכה לכל מקום בערך אז הדברים באים אחד על חשבון השני ונגיד אני טוב במתמטיקה ואם אני רוצה להישאר בבית ספר למצוינות זה בצהריים ואז זה במקום האימון יכול להיות ובגלל זה אני לא נשאר, שדברים כאילו צריך לבחור דברים אז נגיד לא להיות במצוינות בזה או בזה או בזה, אי אפשר לעשות כל מיני דברים ביחד.
יעל רון בן משה: ויכול להיות שאם הקיר טיפוס היה יותר קרוב לבית הספר היית מספיק את שניהם, זאת אומרת שהנסיעות הן בעצם אלה שמאלצות אותך לבחור איפה להשתתף.
ירדן וורטמן שהם: יש תחרויות שנגיד שהם לא מאוד חשובות אבל בגלל שזה רחוק אני נאלץ לוותר עליהם.
יעל רון בן משה: אתה לא הולך לתחרויות בגלל המרחק.
ירדן וורטמן שהם: יצא לי כבר תחרות אחת שהיא לא הייתה מאוד חשובה אבל זה היה ממש רחוק אז לא היה שווה לי את הנסיעה.
יעל רון בן משה: תודה ירדן.
מוניה הנו: גם אני רוצה להוסיף משהו, יש לי שתי נקודות חשובות, אני יש סוגיה שמטרידה אותי בקשר לספורטאים שהם הישגיים אבל עדיין אין להם הישג, הם מתאמנים ברמה של ספורטאים שרוצים להגיע לרמה של תחרויות בינלאומיות ורציניות מאוד, משקיעים המון זמן מהיום שלהם במיוחד אם הם עדיין בבית הספר, עושים שירות לאומי ואין להם ממש את כל הזמן שיש בעולם כמו שיש לספורטאי הישגי שעוסק בזה ברמה מקצועית שזה המקצוע שלו, אני חושבת שצריך להיות התאמה בין מערכת החינוך לבין בעצם הספורטאים האלה, לתת להם תמיכה גם מבחינת תקציב כי יש הרבה הוצאות, אני אישית מגיעה ממשפחה שקצת מצב כלכלי טוב, אבל אני מכירה סיפורים מהמון ספורטאים שהם חברים שלי לקבוצה ולמשלחת שהם חווים הרבה קשיים כספיים וגם מבחינת בית ספר זה כמעט בלתי אפשר לסדר את זה אנחנו מתאמנים שני פעמים ביום ולפעמים גם שלוש ויש גם הרבה ספורטאים מוכשרים שנושרים, שמוותרים על התחום הזה כי אין להם איך לתפעל את זה לבד בלי שום תמיכה ממערכת החינוך, או מאנשים שבאמת יכולים לתת להם יד, ועוד משהו רציתי להגיד בילדות שלי בתיכון ובחטיבה אני הרגשתי שהיה לי המון חוסר בספורט ומתקנים וכמו שאמא שלי אמרה שגם לא תמיד היה מאמנות שיאמנו בנות אז זה תמיד שהפריע לי כל החיים שקבוצת הבנות - - - קבוצת הבנים כן עשתה שיעורים, נראה לי שצריך להיות איזשהו פיקוח ששיעורי הספורט כן מתקיימים כמו שאת אמרת גם שיעורי התכנון ומדעי המחשב זה פשוט שיעורים שמוזנחים אני אומרת זה מהניסיון האישי שלי וגם הרבה חברים שאני מכירה שבבתי ספר שלהם לא מקיימים את השיעורים האלה וזה מאוד עצוב וצריך לטפל בזה.
קריאה: אני אשמח להוסיף ולהתייחס לנקודה של ההסעות שדיברנו קודם.
קריאה: אם אני עכשיו פותח את התקציב של הקבוצה שלנו, יש לנו תקציב של200,000 ש"ח שאנחנו מגייסים ממש בעצמינו גיוס עצמי מספונסרים חיצוניים שיש לנו, מהעירייה שעוזרת לנו, אז אפשר לראות שכמעט חצי, 90,000 ש"ח הולך רק על נסיעות ועל לינה, שזה באמת דברים אני חושב שקבוצות מהמרכז לא נתקלות בהם וזה כן יוצר פערים, יוצר רמה לא אחידה לקבוצות, אני יודע שגם יש קבוצות שממש נסגרו בעקבות הדברים האלה, להשיג עכשיו 90,000 ש"ח כל שנה רק לנסיעות זה המון, לא כולל כמובן רישום לתחרות, לא כולל הוצאות על כלים, על מכונות, נורא חבל שבאמת שקבוצות נסגרות בגלל דברים האלו, בדרום אין הרבה קבוצות, יש שש שבע קבוצות בדרום, באמת חבל כי זה הזדמנות שמפספסים אותה.
נאדיה הנו: כאשת חינוך רציתי להגיד עוד כמה נקודות בהתחלה זה השפה, שפת האם ערבית שמכיתה א לומדים שפת אם ערבית עד כיתה ט, שעוברים לתיכון חלק מהמקצועות חלק מהמקצועות עוברים לשפה העברית אוטומטית והתלמידים הם לא חזקים, גם לא בערבית, גם לא בעברית לפי דעתי היסוד שלנו לטפח את שפת האם, להשקיע בעוד ועוד שעות שפת האם וזה המכשול הפסיכומטרי, הבחינה הפסיכומטרי זה מכשול אחת גדולה שהיא מכשילה את התלמידים שלנו באקדמיה, אנחנו שומעים על בית ג'אן ועוד יישובים שיש להם אחוז זכאות גבוה בבגרויות, אבל אני לא בטוחה שזה מתבטא במספר האקדמאים במוסדות האקדמאים, חשוב מאוד לגעת בסוגיית הזאת של הבחינה הפסיכומטרית, אופן ההיבחנות בבחינה הזאת שהיא חלק מהמכשול הגדול בפני הסטודנטים שלנו באקדמיה.
יעל רון בן משה: זה נושא חשוב, אבל זה לא הנושא של הדיון הזה.
נאדיה הנו: וכאילו המצטיינים שהם צריכים להגיע לאקדמיה מגיעים.
יעל רון בן משה: אבל זה עדיין לא הנושא של הדיון הזה.
נאדיה הנו: ועוד גם המערך הטיפולים, זה הפסיכולוגים, גם יש מחסור בבתי ספר שלנו, במערך הטיפולי, גם תלמידים מצטיינים צריכים פסיכולוג, צריכים איש מקצוע שישמע להם, שיקשיב להם ויש לנו בעיה בנושא הזה.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה גם נושאים מאוד חשובים שכדאי להעלות אותם לדיון של וועדת החינוך
יעל רון בן משה: התייחסויות נוספות, הורים מלווים בבקשה, אבא של קריסטינה מקריית שמונה
מיכאל כצבמן: אני אדבר רק על הספורט, איפה שחבר כנסת אמר שהעוגה מתחלקת לא הגיוני, כדורגל, כדורסל ואיפשהו שם בסוף, אבל השנה כל השנה הרים גבה, שזכינו, לינוי זכתה והביאה זהב לישראל, לקחה זהב מרוסיה שהם השתלטו, עשרות שנים היו אז העוגה הזאת צריכה להתחלק אחרת, לא למי שזכה, אלא הוגן, שווה בשווה, למשל מבנה ייעודי להתעמלות אין לנו, כל הזמן מחפשים באיזה אולם אנחנו מתאמנים, אז פעם אנחנו צריכים עם כדורסל לראות את הלוז, מתי יש לנו זמן, אין לנו זמן, פה יש איזשהו חוג אחר, אז כל הזמן אין מבנה ייעודי נקודה.
מיכאל כצבמן: עכשיו המון ילדים באים גם ממג'דל, גם מכל הקיבוצים, יש ממש עכשיו על הפרק, ביקר אצלנו חבר כנסת של התעמלות של ספורט.
יעל רון בן משה: שר התרבות והספורט חילי טרופר.
מיכאל כצבמן: והוא ממש - - - על הפרק, בקנה, שכונת יובלים חדשה איפה שיש מקום ואפילו יש איזשהו כיוון למבנה ציבורי ואני חושב שמגורי קבע, יש המון קבוצות, יש קטנים, יש גדולים, פשוט יהיה מיועד כל הזמן ויביא תועלת.
יעל רון בן משה: מתקן ייעודי להתעמלות.
מיכאל כצבמן: כן, ממש ככה.
יעל רון בן משה: בלי תחרות עם הכדורסל.
מיכאל כצבמן: בדיוק בדיוק.
יעל רון בן משה: כן, התייחסויות נוספות?
יעל רון בן משה: כן, חברי הכנסת בבקשה מופיד.
מופיד מרעי: תודות לך ולטטיאנה על כל מה שאתם עושים ולכל הנוער.
מופיד מרעי: יעל: תודה רבה.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: קודם כל תודה לדיון שבוועדה, תודה, הנושא כל כך חשוב, אני רוצה להודות להורים, למשפחות של הילדים שאם לא הורים אמא ואבא ומשפחה תומכת הילדים לא היו מגיעים להישגים כאלה, תמשיכו להצליח תתמידו ואנחנו כאן בכנסת נוביל את התהליכים כדי לתמוך בכם ובילדים כמוכם ששואפים להצליח, אתם הגאווה שלנו, גאווה של מדינת ישראל שיהיה בהצלחה.
יעל רון בן משה: יופי תודה רבה לחברי הכנסת שהשתתפו ואני יודעת שנוספים רצו להשתתף אבל מחויבים להיות בדיונים אחרים כרגע, אבל זה אומר שיש פה כוח משמעותי שיוכל לקדם את הנושא של הצטיינות בפריפריה ובכלל שיווין הזדמנויות וצמצום פערים, התחלנו את היום הזה בבוקר באמירה של חבר הכנסת מיכאל ביטון יושב ראש וועדת הכלכלה בנושא חינוך חינם במדינת ישראל שבאמת יהיה חינם, עם התייחסות מאוד ערכית בעיני שילדים לא צריכים לעסוק בכסף ושלא יהיה מצב אנחנו נדאג שלא יהיה מצב שילד לא ייצא לטיול שנתי או לא ישתתף במסיבת סיום בגלל שההורים שלו לא שילמו את מה שצריך היום לשלם, שהילד אפילו לא יהיה חשוף לזה.
יעל רון בן משה: זאת אומרת שהילד מגיע למזכירות בית הספר הוא בכלל לא צריך להיות חשוף לשיח של המנהלים או הפקידות האדמיניסטרטיבית בכל מה שקשור לכסף, אני היום הרשיתי לעצמי לשאול את המשתתפים גם בנושאים כאלה כדי לראות אם הם מודעים לזה, אני רואה שהם מודעים לזה, הם מבינים, זה שהם מגיעים לאן שהם מגיעים זה גם כי כנראה יש להם איזושהי רשת ביטחון כלכלית ואנחנו יודעים שלא לכל הילדים והילדות במדינת ישראל יש את זה והתפקיד שלנו לוודא שגם מי שאין לו את הרשת הביטחון הזו הכלכלית יוכל למצות את הפוטנציאל שבו, להיות מצטיין זה הדבר הנכון הערכי, זה הדבר הנכון למדינת ישראל, זה מעבר לרצון של הפרט להגשים את עצמו.
יעל רון בן משה: אנחנו כחברה רוצים שאנשים יהיו פה הטובים ביותר, המאושרים ביותר, זה דבר שהוא נכון ברמה המערכתית.
יעל רון בן משה: אתם בעצם ההוכחה שבהשקעה נכונה אפשר לפרוץ כמעט כל גבול, כל אחד מכם הוא מצטיין בתחומו , יש לכם אני מניחה חלומות נוספים ואני גם מהמרת שאתם תגשימו את החלומות שלכם, בלי קשר למקום המגורים שלכם, או באיזה בית ספר אתם לומדים, או מה שפת האם שלכם, אז אתם באמת ההוכחה שבהשקעה נכונה אפשר להגיע להישגים והישגים גדולים מאוד.
יעל רון בן משה: לכל אורך הדיון עלה כאן מאוד חזק הנושא של חשיבות המשפחה והמשפחה מלווה, זה ההורים שנמצאים כאן, זה הדברים ששמענו גם מהורים פורצי דרך בעצמם, אבל גם פה לא לכל הילדים במדינת ישראל יש משפחה שיכולה לתמוך, זה לא רק עניין של כסף, זה הרבה יותר מורכב מכסף ואנחנו צריכים לראות שאנחנו, אנחנו צריכים לראות שאנחנו לא מאבדים ילדים מצטיינים בגלל היעדר משפחה תומכת והמשפחות שלכם הן תומכות ברמה מאוד גבוהה ובצורה אינטנסיבית.
יעל רון בן משה: נקודות נוספות שעלו זה משוגע לדבר, אם יש משוגע לדבר בקהילה, בסביבה, אני מנחה שזה נכון גם ג'וליס, ציינת את השם של המאמן וזה נכון גם בדליית אל כרמל ואני רואה את סגנית המנהלת והמורה ואני מניחה שזה נכון גם בדימונה וגם במקומות האחרים, איפה שחש משוגע לדבר הסיכוי הוא כמובן יותר גדול שזה יצליח.
יעל רון בן משה: מה קורה במקומות שאין את המשוגע לדבר?
יעל רון בן משה: אם לא היה את המשוגע לדבר בג'וליס אני לא יודעת אם היינו נפגשות היום, אז אולי צריך למצוא לזה איזשהו פתרון מערכתי כדי שבאמת ילדים יוכלו להגשים את עצמם וגם בהמשך כבוגרים להיות בוגרים שחולמים ומגשימים.
יעל רון בן משה: היעדר מתקנים שעולה כל הזמן בצורה מאוד מאוד בולטת.
יעל רון בן משה: זה יכול להיות מתקני ספורט, זה יכול להיות מעבדות וזה יכול להיות תשתיות של אינטרנט, אז אנחנו שומעים על מהפיכת הסיבים האופטיים אבל בסוף ראינו את זה בקורונה, הילדים יושבים בבית ולא מצליחים להתחבר לזום, עוד לא דיברתי על המצטיינים, אז אנחנו צריכים לדאוג שתשתיות ומתקנים יהיו גם באזורי ספר ובמקומות מרוחקים יותר.
יעל רון בן משה: כל נושא הנגשת המידע אני מקווה שהנציגים של המשרדים עוד אתנו, זה אני יכולה להגיד חד וחלק האחריות היא עליכם, משרד החינוך, משרד התאבות והספורט, משרד המדע והחלל, אם יש תלמיד בישראל שלא יודע מה התוכנית הקרובה אליו או מגוון התוכניות הקרובות אליו אז צריך לפתור את זה ויש תלמידים שלא יודעים, אז זה לפתחיכם, כל תלמיד צריך לקבל את המידע, אני בטוחה שאתם יודעים יותר ממני איך נכון לעשות את זה, אם זה באמצעות המחנך או המחנכת או באמצעות אפליקציה או באמצעות אסיפות הורים, אבל זה צריך להיות בשפה המתאימה וזמן המתאים, לפני הרשמה עם כל המידע שצריך.
יעל רון בן משה: נושא הנסיעות שהוא נושא מאוד כבד בפריפריה, כן גם בבת ים ובחולון ילדים נוסעים עד אוניברסיטת תל אביב אן למקומות אחרים, אין להשוות באמת ילדים מהנגב, מהגליל, מהמגזר הכפרי מהמגזר הערבי בגלל אופי היישובים, צריכים לנסוע יותר, העול על המשפחות גדול יותר, זאת אומרת מראש אנחנו מתחילים במקומות שאולי אין בהם את המתקנים הכי טובים או הכי מתאימים, שאולי אין את המאמנים והמורים הכי מצוינים בכל התחומים, על זה אנחנו מוסיפים גם את הנושא של הנסיעות, זה הופך כבר להיות עול מאוד מאוד כבדגם על הילדים והילדות וגם על המשפחות.
יעל רון בן משה: עלה כאן הנושא של הכנסה של יותר דיגיטציה בייחוד בלימודים האקדמיים, ספורט זה לא רלבנטי, אבל בוודאי שבכל מה שקשור לאקדמיה אפשר לבחון את הנושא הזה, זה לפתחו של משרד החינוך, אני יכולה כן להגיד בכוכבית שלא הייתי מוותרת על חוויית הקמפוס גם בגיל 14 או 15 כשהתחלת להגיע לאוניברסיטה אבל כן למצוא את התמהיל הנכון כדי שגם ילדים מכרמיאל יוכלו גם לחוות קמפוס אבל גם לא לנסוע כל כך הרבה שעות ולהמשיך ולהשקיע גם בלימודים הרגילים שלהם, ציינת שאתה בכיתה י"ב אני בהחלט מתחברת לזה.
יעל רון בן משה: כל הנושא השפתי הוא כמובן נושא שצריך לתת עליו יותר את הדעת, בלי קשר עוד לפסיכומטרי ולסיכויי ההצלחה באקדמיה, אני זוכרת, אולי חבר הכנסת מופיד זוכר שניסינו להפעיל יחד בגליל המערבי תוכנית של רחפנים, יחד עם עמותת מונה ולהפגיש ילדים ערבים ויהודים לאיזה תוכנית שעוסקת ברחפנים בשעות אחר הצהריים המחסום השפתי היה מאוד מאוד מאתגר וצריך לתת על זה את הדעת כשהולכים לנגב ולגליל.
יעל רון בן משה: כל החיבור בכלל בין בית הספר או מערכת החינוך הפורמאלית למערכת החינוך הבלתי פורמאלית או מערכת החינוך הערכית חברתית, כל אחד איך שהוא קורא לזה, זה משהו שחייבים להדק אותו, ירדן בתבונה של ילד בן כמה אתה תזכיר לי?
ירדן וורטמן שהם: 13.
יעל רון בן משה: 13, אומר אם זה היה במסגרת בית הספר לא הייתי צריך לבחור הייתי יכול להיות גם בתוכנית מצטיינים במדעם וגם לטפס על או להיות אלוף בטיפוס, אז אני חושבת שזה אנשי משרד החינוך אנשי משרד התרבות והספורט, אנשי משרד המדע והטכנולוגיה, לא יודעת אם החברה למתנס"ים איתנו, חוכמה של ילד כזה מסכמת את הנושא הזה הרבה יותר טוב ממני, צריך לראות איך יוצרים את החיבור בין המערכות, ולסיכום דברי אני אגיד לנו חברי הכנסת ומשרדי הממשלה בהנחה שיש מדיניות שאומרת שאנחנו רוצים שאזרחי ישראל יגורו לאורכה ולרוחבה של הארץ ולא רק בין גדרה לחדרה, אז התפקיד שלנו הוא לדאוג זה שהם יקבלו שירותים שווים בכל מקום, גם בדימונה וגם בכרמיאל וגם בג'וליס וכדי שזה יקרה ושיקבלו שירותים שווים צריך לחלק את העוגה אחרת.
יעל רון בן משה: אני שמחה לשמוע מנציגי משרדי הממשלה שיש כיוון כזה, התפקיד שלנו כחברי כנסת יהיה לפקח על הדבר הזה.
יעל רון בן משה: שיווין הזדמנויות לא אומר לחלק את העוגה שווה בשווה, אלא לחלק את העוגה באופן כזה שאיפה שצריך יותר יקבלו גם יותר ואולי הדבר הראשון שצריך לעשות הוא להגדיר סל שירותים, ציינתי את זה גם בדיון בבוקר, כל עוד זה נתון למין החלטה של השלטון המקומי או של מנהל אגף בכיר ככל שיהיה במשרד ממשלתי, אבל הוא אחראי רק על תחום מאוד מאוד מסוים אז בסופו של דבר אנחנו רואים סל שירותים מאוד מאוד שונה בין הרצלייה לבין נהרייה ואני חושבת שצריך להיות סל שירותים אחיד בתוכו אפשר כמובן להכניס הרבה גיוון והרבה צבע, אבל על סמך סל השירותים האחיד הזה נדע איך אנחנו מתקצבים ואיפה צריך לתקצב יותר וסל השירותים הזה בעצם יצטרך להגדיר לא משנה איפה הוא גר ולא משנה לאיזו משפחה הוא נולד, הוא זכאי לקבל את אותם סיכויי הצלחה, כי על זה מדובר, זה לא שירות אלא זה סיכוי הצלחה.
יעל רון בן משה: אז אנחנו נמשיך לעקוב אחרי כלל הנושאים החשובים שהועלו כאן.
יעל רון בן משה: אני מאחלת בשמי, בשם החברים לצוות, בשם צוות הוועדה, המון המון בהצלחה לכל הנערים והנערות המצטיינים והמצטיינות, למשפחות שלכם שבלעדיהם אתם לא תוכלו להגיע להישגים האלה, לצוותים החינוכיים, למאמנים, למסיעים, לדואגים לאוכל, אני יודעת שזה מערכים שלמים, אנחנו נמשיך להיות כתובת עבורכם, אנחנו יוצאים לדרך, זה אולי הסטודנט המצטיין מכיר, זה לא שבסוף דיון כזה כבר גוזרים סרט ויש עכשיו משהו חדש, אנחנו יוצאים לדרך, היא מאתגרת והיא תיקח זמן, אני מקווה שנפגוש אתכם בפעם הבאה עם הישגים גדולים שלכם ועם הישגים שלנו, אז תודה לכולם, הישיבה נעולה.
יעל רון בן משה: בוקר טוב, יום רביעי 13.10.21, ז' בחשוון תשפ"ב, הישיבה נפתחה.
יעל רון בן משה: ברוכים הבאים לאורחים שכאן, לאורחים שאתנו מחוברים בזום.
יעל רון בן משה: כהרגלי, אני אפתח בהקראה של שיר קצר ברשותכם, שיר שמתאים לנושא הישיבה, לפחות מבחינתי.
יעל רון בן משה: המסע לארץ ישראל, כתב חיים אידיסיס, אני אקריא רק חלק מהשיר.
יעל רון בן משה: הירח משגיח מעל, על גבי שק האוכל הדל המדבר מתחתי, המדבר מתחתי, אין סופו לפנים, ואמי מבטיחה לאחי הקטנים.
יעל רון בן משה: עוד מעט, עוד קצת, להרים רגליים מאמץ אחרון, לפני ירושלים.
יעל רון בן משה: אור ירח החזק מעמד, שק האוכל שלנו אבד המדבר לא נגמר, יללות של תנים, ואמי מרגיעה את אחי הקטנים.
יעל רון בן משה: עוד מעט עוד קצת לא נפסיק ללכת לארץ ישראל.
יעל רון בן משה: והשיר נמשך, אני זוכרת המקהלה בניצוחו של שלמה גרוניך מבצעים את זה, אבל זה גם מחבר אותי לבית הורי, לסבי וסבתי שהיו עולים חדשים, ניצולי שואה מאירופה, חלקם שרדו את הזוועות באושוויץ, שזה חלק מהסיפור, אבל התמונה של סבא שלי יושב בפינת המטבח, אוכל את האטריות עם הפרג או הקקאו כדי להיזכר בטעם של הבית הקודם, עם הרצון לפתח את מדינת ישראל, עם הרצון ליישב אותה, להקים בית לעם היהודי, זה תמונה שבהחלט מלווה אותי.
יעל רון בן משה: אני יודעת שיש בישראל גם היום אזרחים שעוברים את הדברים האלה, זה לא מסע שנגמר, המסע של העם היהודי לארץ ישראל, וכולנו צריכים לדעת שיש יהודים בעולם שממתינים לגאולה האישית שלהם, להגיע לארץ, ואני מאוד שמחה שהשרה פנינה תמנו-שטה, יחד עם שותפים נוספים פועלת במרץ בשנה ומשהו האחרונות ועושה מאמץ אדיר להביא באמת כל יהודי, מכל מקום בעולם, לארץ ישראל, אבל אנשים בהחלט עוברים גם היום את הדברים האלה, והשיר מספר עליהם.
יעל רון בן משה: אני שמחה שהוועדה הזו והחברים בה, חברתי טטיאנה מזרסקי, נרתמו לעלות את המודעות בשבוע העלייה והקליטה.
יעל רון בן משה: בעצם הנושא של הדיון שלפנינו הוא החלק של הקליטה, כי אנחנו צריכים לזכור שההגעה לארץ, גם אם היא חלק מאוד מאוד נכבד, אתגרי ומשמעותי, היא לא סוף המסע, ואנחנו בזה נדון היום, בדגש על הנגשה שפתית של שירותים ציבוריים בעיקר במשרדי הממשלה.
יעל רון בן משה: אני אציין ברשות