GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רונן בשארי: העניין הוא שבסופו של דבר, גם משרד הבריאות היה בתוכנית הזהו, חלקה הקטן מומש באמצעות מד"א בתקציביו הדלים, ככול שאנחנו יכולים אנחנו כן פותחים, חלקו מומש בקורונה, דרך אגב, לא בגלל, אלא בגלל עומס ולחץ שנוצר, הרבה אמבולנסים התעכבו במיונים בגלל עד שעשו בדיקות קורונה וכיוצא בזה, כמות העברות והויסותים, זאת אומרת, אני אקח את העירונים, אם אני תושב ירושלים ובעצם, כל בתי החולים בירושלים, לא יכלו לקבל חולה קורונה, בעצם, היינו צריכים לנסוע עד למרכז הארץ, מה שהאריך את זמן הפינוי, זמן הסבב של האמבולנס והתנתקותו בכלל מהמרחב שהוא אמור לשרת אותו.
רונן בשארי: אז באמת ב-2020, אם אני לא טועה, משהו בסביבות אפריל, אושר תקציב של 40 מיליון ₪ על בסיס התוכנית של ה-80.
יעל רון בן משה: אוקי, אז, כל הזמן יש לי עוד ועוד שאלות.
רונן בשארי: בסופו של דבר, פתחנו את זה, פתחנו בעיקר בפריפריה וגם במרכז הארץ.
רונן בשארי: עכשיו, כשבאים מהרגע להרגע ואומרים לך יש לך 40 מיליון שקל, בסוף את צריכה כוח אדם, עכשיו ה-80 מיליון שקל היא תוכנית רב-שנתית, שמד"א ישים את כל המשאבים של הניידות, הציוד, ההכשרות וכיוצא בזה ובמהלך של שלוש שנתי, חמש שנתי, בסופו של דבר, אפשר להעמיד את כל השירות הזה של ה-80 שנותן, עכשיו, רק צריך לשים לב, כן, זה ב-2018, אנחנו ב-2022 כבר, אבל עדיין אם אנחנו נממש את ה-80 מיליון שקל, בהחלט הרמנו מדרגה גבוהה מאוד, מה שמדינת ישראל לא עשתה שנים ולשאלתך, האם מישהו הכתיב זמנים וכיוצא בזה, אז זה משהו שהוא לא כול כך ברור, יש הסכמות, כי ברגע שהמדינה תקבע לוחות זמנים, היא גם צריכה לממן את זה.
יעל רון בן משה: יכול להיות שהתקציבים שהושקעו סביב שנת 2020 והקורונה, הושקעו גם בהכשרה של כוח אדם, בציוד שנמצא אצל כל מתנדב, זאת אומרת, זה דברים שהם נשמרים, רק צריך איכשהו לתחזק את זה.
רונן בשארי: כל הכסף והמימון של התוכנית, היא אך ורק לתקני הפעלה.
רונן בשארי: כל הציודים, כל ההכשרות, כל הניידות טיפול נמרץ והאמבולנסים, הכול על חשבון מגן דוד אדום.
יעל רון בן משה: בסדר, אני מרגישה שיש כאן איזה תחושה סביב השולחן, כאילו אנחנו בשני צדדים שונים של המשימה, אנחנו ביחד בדבר הזה.
רונן בשארי: לא, לא, ממש לא, אנחנו ביחד.
יעל רון בן משה: אוקי, הוכשרו צוותים בכל הארץ סביב נושא הקורונה, כל מתנדב כזה קיבל איזשהו ציוד, אני לא יודעת, אולי לא, אולי כן, איפה זה נמצא?
אלי יפה: ההכשרה של המתנדבים קיימת 90 שנה במד"א, תמיד היו, מאז שאני באתי למד"א, אוטוטו הרבה שנים, תמיד היו מתנדבים בערבה, תמיד היו מתנדבים בצפון, הם קיימים, הם נמצאים שם, גם אם מתחלפים, אנחנו מכשירים כל הזמן, עשינו תנופה אדירה בחמש שנים האחרונות יחד עם משרד הנגב והגליל ועם הרבה מאוד מתנדבים, הם נמצאים יש להם ציוד, הם יוצאים לקריאות, אם יש קריאה שהיא רלוונטית, לא כל הקריאות רלוונטיות להם, כי לדוגמא, שבץ מוחי באמת צריך, כמו שאמר הרופא קודם, הוא צריך צנתור, או שהוא צריך טיפול תרופתי, אבל בבית חולים, הכונן הוא לא באמת הפתרון, לחנק, לעצירת שטף דם, אז הכוננים האלה קיימים, הם נמצאים בהמוניהם בצפון ובדרום ובמרכז.
אלי יפה: אחר כך אמבולנסים לפינוי, יש לנו 150 אמבולנסים רכבים גדולים, אמבולנסים בנגב ובגליל, שמופעלים על ידי מתנדבים, בכל מיני צורות, זאת אומרת, יש גם איך לפנות לבית חולים, הדיון שאנחנו נדרשנו אליו פה, זה ניידות לטיפול נמרץ, שהוא בהחלט, משדרג בצורה אדירה, כי למעשה, אנחנו מביאים את החדר מיון.
אלי יפה: עכשיו, אנחנו הגשנו עוד תוכנית למשרד הבריאות וזה אנחנו קוראים לה "מד"א קהילה", שאנחנו יכולים לבדוק את החולה בבית, בעין יהב, לא תמיד חולה שהתעלף בעין יהב, הוא לא מרגיש טוב, לא תמיד צריך לפנות אותה עד סורוקה.
יעל רון בן משה: הציג יושב ראש אשכול גליל מזרחי, ראש המועצה אזורית מבואות חרמון, אלי בן מובחר, נתונים שהוא קיבל ממנכ"ל מד"א, אלי בין, שאת הפער בגלילי המזרחי, בנושא הזה, של ניידת טיפול נמרץ, אפשר לסגור עם ניידת אחת, שעלותה מיליון וחצי ₪ כולל הפעלה, כך הוא ציין.
אלי יפה: 1.8 כן.
יעל רון בן משה: 1.8.
אלי יפה: כן, אז הניידת עלינו, אנחנו מגייסים את הניידת, אנחנו נגייס את המוניטור, את הציוד.
רונן בשארי: ה-1.8 זה רק על תקני כוח אדם.
רונן בשארי: שזה כולל שבתות חגים, 365 שבעה ימים, 24 שעות.
רונן בשארי: דרך אגב, זה הסכום שממומן היום בבית ג'אן.
יעל רון בן משה: ברור, בסדר גמור.
רונן בשארי: בסופו של יום מה שאני רוצה להגיד לוועדה, כשהמדינה מחליטה להכניס יד לכיס, מה שנקרא, היא יודעת לעשות את הזה.
יעל רון בן משה: על זה הדיון.
רונן בשארי: ובלי תקציב רב שנתי מעוגן על ידי כל המשרדים.
יעל רון בן משה: ברור.
יעל רון בן משה: בסדר גמור, יופי תודה.
טטיאנה (טניה) מזרסקי: גברתי יושבת הראש אני רוצה להוסיף, אפשר לשלב את התוכנית שמקדם משרד הבריאות על הכשרת עוזרי רופאים, זה מקצוע חדש שעכשיו משרד הבריאות מקדם את המתווה, שאפשר לשלב את העבודה של עוזרי רופאים ביחד עם צוותי מד"א ואיחוד הצלה, זה יכול להיות תגבור בכוח אדם, אבל תלוי מה יהיה התקצוב והוספת תקנים, אבל זה אפשר לשלב ולתת מענה ואיכותי לאזרחים.
יעל רון בן משה: אוקי, תודה רבה.
יעל רון בן משה: נציגי איחוד הצלה, איתנו פה.
משה מוסקוביץ: ממשה מוסקוביץ משה מוסקוביץ: משה מוסקוביץ: משה מוסקוביץ: << אורח >> משה מוסקוביץ
משה מוסקוביץ: מושיקו מוסקוביץ, מנהל אגף מבצעים באיחוד הצלה.
משה מוסקוביץ: אז קודם כל למי שלא מכיר באיחוד הצלה יש 6,000 מתנדבים פרוסים בכל הארץ, עוד 45 אמבולנסים שפרוסים בכל הארץ, ארבעה ניידות טיפול נמרץ שפרוסים בכל הארץ, הם לא עובדים כל הזמן, הם לא כמו במודל של מד"א 24/7, אבל הם בהחלט עובדים וכל המענה שלהם וכל הפעילות שלהם היא ללא עלות, ללא שום עלות, להבדיל ממד"א פה שהוא בעצם גם רוצה מהמדינה כסף, גם מהרשות כסף וגם מהאזרח כסף, שיש פה איזושהי בעיה ואני רוצה להגיד משהו, הרבה פעמים רשויות מתקשרות אליי, חלק מהראשי ערים, חלק דיברו איתי וגם שלשום הייתי אצל ראש מועצת שוהם והוא קודם כל לא מרוצה מתפקוד מד"א שם והוא אומר שלוקח הרבה זמן ואני גם מכיר את זה, גילוי נאות עבדתי במד"א, גם אצל רונן, עבדתי שם בתפקיד בכיר במבצעים, אבל זה לא העניין, העניין שהוא לא מרוצה מהשירות ואנחנו זה לא המודל שלנו להפעיל את זה, אבל מה שקורה הרבה פעמים, שאנחנו באים וזה דווקא טוב, שטוב שהוועדה תשמע את זה.
משה מוסקוביץ: אנחנו באים הרבה פעמים ברצון טוב, לעשות דברים טובים למועצה ואנשים מכירים את זה פה ואני חושב שגם את ואז אנחנו נפגשים עם ראש המועצה ורוצים לשים אמבולנס ורוצים להפעיל אותו ואז מד"א רואה את זה, פתאום יש אמבולנס יש הכול, רק שאיחוד והצלה לא יהיה ויש לי את זה כתוב, יש לי פה צילום, אני גם יכול להראות, כותב לו סמנכ"ל במד"א אני אביא לך הכול, רק אל תדבר עם איחוד הצלה, קודם כל , אני שמח שזה קורה, דרך אגב, אני מאוד שמח שבזכות הפעילות שלנו והתמונות שאנחנו מפרסמים, אנשים הרוויחו, אני פשוט, זה כמו תשבץ אני עובר, מועצה אזורית גזר טופלה, אני עובר הלאה, אז ככה שזה טוב, אז זה קודם כל חשוב להגיד את זה.
משה מוסקוביץ: לענייננו, יש לנו מתנדבים שפועלים ללא עלות, יש אמבולנסים שפועלים ללא עלות, אנחנו מוכנים גם להרחיב את זה גם בעין יהב, אין לנו בעיה, זה האג'נדה שלנו.
משה מוסקוביץ: אני חושב שהתקציבים לא צריכים ללכת רק למד"א, כמו שאמרתי, מד"א בסוף הוא גוף עסקי, הוא אומר לך את זה גם, הוא לא גוף לאומי, הוא גוף עסקי, הוא אומר את זה: אני רוצה כסף, אני רוצה 1.8 אני אפעיל לך, את רוצה להביא לי אני אפעיל לך, תביאי 40 מיליון אני אפעיל לך.
משה מוסקוביץ: אני חושב שיש עוד, יש פה גם את ארגון חייאן, למה שהוא לא יקבל גם כסף על הניידת טיפול נמרץ שהוא מפעיל, אם מד"א היה אומר אני לא לוקח מהתושב והכול ממון מקופת חולים, ממומן מהמדינה, ממומן מאיפה שהם רוצים.
אלי יפה: אבל אנחנו לא דיברנו על איחוד הצלה.
משה מוסקוביץ: אני הייתי איתך מה אני לא מבין, אני עבדתי איתך.
אלי יפה: אבל אתה לא מבין שום דבר.
משה מוסקוביץ: אני עבדתי איתך.
משה מוסקוביץ: אני לא מבין, אתה אמרת לי בוא - -
יעל רון בן משה: אל תריבו, אני אתן לכם להגיב.
רונן בשארי: לא, כבודה, אני לא יכול לשמוע, שמד"א –
משה מוסקוביץ: אני לא הפרעתי לך, שסיפרת סיפורים פה.
רונן בשארי: אני לא יכול לשמוע שאנחנו גוף עסקי.
יעל רון בן משה: גם אם הם קשים ואתה תגיב.
רונן בשארי: לא, אבל המרצע יצא מהשק, זה בדיוק ההתנהלות, כי אפשר לספר סיפורים.
יעל רון בן משה: לא, אבל אני מנהלת.
משה מוסקוביץ: מה תספר, לא הפרעתי לך, מה תספר.
רונן בשארי: מושיקו בוא, תיצמד לעובדות ולא לתחושות.
משה מוסקוביץ: אני אין לי בעיה עם עובדות.
רונן בשארי: אז אל תגיד שאנחנו לא גוף עסקי.
משה מוסקוביץ: אתם יותר גרוע מעסקי.
רונן בשארי: והתפקיד שלך לא היה בכיר באגף מבצעים, אז - -
משה מוסקוביץ: לא?
רונן בשארי: עזוב.
יעל רון בן משה: חברים.
יעל רון בן משה: אני אתן לכם זמן להגיב, תן לאדוני לסיים.
משה מוסקוביץ: סתם דוגמא, שממחישה גם מה שאני אומר, הם אמרו פה סירה בכנרת, 90 שנה למד"א, לפני קום המדינה דרך אגב.
יעל רון בן משה: אני רוצה למקד, אני רוצה לדעת, האם כל אזרחי מדינת ישראל מקבלים את השירות רפואי בחירום שהם זקוקים לו?
משה מוסקוביץ: לא, ממש לא.
יעל רון בן משה: אוקי, אז בוא תנסה להתמקד בדבר הזה ומהמקום שלך, אתה לא מבקר משרד הבריאות ולא מבקר משרד האוצר מהמקום שלך.
משה מוסקוביץ: בסדר, אבל אני בסוף אזרח וה-1.8 מיליון יוצא מהכיס שלי בסוף.
יעל רון בן משה: אבל אתה לא יושב פה כאזרח, אתה יושב כבעל תפקיד, אז תהיה ענייני.
משה מוסקוביץ: אני מאוד ענייני ואנחנו מוכנים להרחיב את הפעילות וכל הראשי מועצות שדברי איתם וכל הראשי ערים הם ערים לפעילות שלנו והפעילות שללא עלות.
משה מוסקוביץ: אנחנו אין לנו בעיה להרחיב, איפה שתגידו ואיפה שתרצו, אני רק אומר שהכסף הזה צריך לחלק אותו לכל המקומות, כי בסוף, אם מד”א לוקח כסף עד עכשיו, אז אני חושב שבסוף יש פה עניין עסקי, זה כל מה שאני אומר.
יעל רון בן משה: אתה אומר מכיוון שהדיון הזה, בסופו של דבר, הוא על תקציב, אתה מציע שתהיה בחינה של הדבר הזה.
משה מוסקוביץ: בדיוק.
משה מוסקוביץ: זה הכול.
יעל רון בן משה: אוקי, בבקשה, רק להגיב, אבל בצורה עניינית.
רונן בשארי: לא, ענייני מאוד.
רונן בשארי: בסופו של דבר, מד"א הוקם על פי חוק, הגוף הלאומי של מדינת ישראל, שאמור לתת את השירות השוויוני, בהתאם לכללים של הרגולטור, לא אנחנו ממציאים אותם, בסופו של דבר, אנחנו לא גוף עסקי, כל ההכנסות, איך הוא אמר, גם מקבלים כסף מהאזרח, אז כבר הפסקנו לקבל כסף מהאזרח, יש הסכמים מול הקופות, הקופות מעבירות את הכסף למד”א ישירות, בשוליים, בשוליים.
משה מוסקוביץ: אתה משקר פה בוועדה, אבל רונן.
רונן בשארי: אני לא משקר, הוועדה יכולה לבדוק את זה.
משה מוסקוביץ: אז אני מציע שתבדוק.
רונן בשארי: בשוליים בשוליים, אחרי - -
משה מוסקוביץ: אתה משקר.
רונן בשארי: אחרי שקופות החולים, עם הזכות של החבר בה לא משלמת עבורו, אז החלק היחסי, או שמשלמים 50 אחוז, או משלמים רבע אחוז, או לא משלמים בכלל, רק אז מד”א פונה לאותו אזרח וגובה את הכסף, דרך אגב, המדינה זה המנגנון שהמדינה מצאה, זה צו אגרות, זה לא קשור למד”א, מד”א גם לא קובע את סכום הנסיעה באמבולנס, לא קובע את המרחק ולא קובע כלום, זאת אומרת, בסופו של דבר, עכשיו אני אגיד דבר מאוד פשוט, בסופו של דבר, מד”א מבוקר על ידי מבקר המדינה, על ידי מוסדות המדינה, הכול שקוף, התקציב שלו עובר למשרד הבריאות ולאן שצריך על פי חוק, בסופו של דבר, אני לא ארגון וולונטרי ואני מכבד את כל מי שיושב פה, בסדר ואני גם אמרתי את זה גם בוועדת הבריאות, אין מונופול להצלת חיים, אבל יש בסופו של דבר, גוף לאומי, כמו שיש משטרה אחת, כמו שיש כיבוי אחד, לא כל מי שמחזיק ארבעה גנרטור הוא פתאום חברת חשמל, בסופו של יום, מה שמציעים זה את המערך התגובה המיידית שציינתי בפני הוועדה שמבוסס על - -
משה מוסקוביץ: אבל אין לך אותו, אתה סתם מחרטט.
רונן בשארי: שמבוסס - - -
יעל רון בן משה: זה לא לעניין.
רונן בשארי: לא, הרמת התבטאות הזאת בכלל לא רלוונטית, אני פשוט באמת, אני חושב שהרמה פשוט לא - -
יעל רון בן משה: הגבת את תגובת מד”א זה בסדר גמור.
רונן בשארי: בסופו של דבר, יושבים פה גופים, חייאן, לצורך העניין, עושה עבודת קודש במגזר.
יעל רון בן משה: לא, אבל אתה גם לא תיתן ציונים, בואו ננסה להישאר בדיון הענייני.
רונן בשארי: בסופו של דבר הוא גוף עסקי.
יעל רון בן משה: זה בסדר גמור שיש כאן גם גופים עסקיים, סליחה, בסוף אנחנו עוסקים בשירות לאזרחים.
רונן בשארי: דרך אגב, אנחנו באותו צד, אני לא מתווכח, אני רק מנסה, בשביל אלה ששומעים אותנו גם, בסופו של דבר, יש ציבור ששומע את הוועדה, הדיון הוא די חשוב, שוב, בסופו של דבר יש גוף לאומי שאמור לשרת, בהתאם לכללים של מדינת ישראל.
יעל רון בן משה: הנקודה הובהרה, תודה רבה, בבקשה, נציג חייאן.
עלי נעמה: לי קוראים דוקטור נעמה, אני ממרכז רפואי חייאן.
עלי נעמה: אני רוצה לשאול רק שאלה אחת מאוד חשובה, גברתי היקרה.
עלי נעמה: שירות טיפול נמרץ זה מאוד חיוני, מאוד חשוב לכל אזרחי המדינה.
עלי נעמה: אני רוצה לשאול את מד"א, אנחנו נמצאים ומאיישים שתי ניידות טיפול נמרץ, במרחק מטר מאתנו החייאה, מתי קמה מד"א על על הרגליים, הודיעו לנו שיש להם החייאה מעבר לכביש, הם גוף לאומי להצלת חיים, מתי הודיעו לחייאן, תשמעו יש לכם החייאה מעבר לכביש רק, תצאו אתם ניידת טיפול נמרץ, הם לא מזמינים, היה תוכנית ממשרד הבריאות לאייש מערך כוננים, מערך כונני חירום, הם צריכים להזעיק את כל כונני החירום, אנחנו מחוברים למערך הכוננים, מד"א מחכה עד שמגיע האמבולנס שלה למקום ומתחיל להזעיק ניידות טיפול נמרץ של חייאן, או ניידת טיפול נמרץ אחרת, זה משחק מאוד לא בריא.
יעל רון בן משה: רגע, שנייה, סליחה כבודו, מה שבעצם את הרוצה להגיד, שבמקומות שבהם אתה פועל - -
עלי נעמה: אין שיתוף פעולה, כי הם גוף עסקי לחלוטין הוא אכפת לו מהקריאה שהוא ייקח אותה, אני לא מזלזל בעבודה של מד"א.
יעל רון בן משה: בסדר, אני חושבת שצריך לעשות פה עבודה הרבה יותר עמוקה סביב הרגולציה כנראה של הדבר הזה.
יעל רון בן משה: אותי מעניין לדעת איך אתם רואים את השירות שניתן לאזרח בסופו של דבר, האם אזרח במקומות שבהם אתה פועל, מקבל את אותו שירות, גם אם הוא בסכנין וגם אם הוא ביפו?
עלי נעמה: לטעמי - -
יעל רון בן משה: תגיד אתה כרופא שמנהל בחייאן.
עלי נעמה: קודם כל אני לא נותן שירות באזור במגזר הערבי, אני נותן שירות לקיבוצים, מושבים, ובכרמיאל, ובאזור גוש משגב אני נותן מענה ואני מתקדם והשירות שלי מורחב.
עלי נעמה: אני מפעיל ניידות טיפול נמרץ, שהם בפיקוח משרד הבריאות, בצורה מאוד הדוקה ובצורה מאוד יעילה ואני עושה עבודה מאד מוצלחת, אבל מד"א עובד בצורה, האגו שלו לא יוותר ועל כל קריאה לא יוותר, שיודיע לי על קריאה שקוראת ממני מטר שיש החייאה ואני אגיע, זה מענה של טיפול נמרץ.
עלי נעמה: היה אירוע של מירון, הזעיקו ניידת טיפול נמרץ מחדרה ומחיפה, אמרו שאין צורך בנו, הגענו, עשינו החייאות.
עלי נעמה: היה אירוע בכפר הוורדים בבריכת שחייה, לא הודיעו לנו, הגענו ופינינו ואיחוד הצלה הם אומרים שאין צורך, אל תגיעו.
יעל רון בן משה: בסדר גמור, אני מבינה שיש פה נושא הרבה יותר רחב מהפריסה של הניידות.
מאלק שחאדה: בדיוק.
מאלק שחאדה: אני רק ברשותך.
יעל רון בן משה: אדוני שם ותפקיד בבקשה.
מאלק שחאדה: מאלק שחאדה, המנהל אדמיניסטרטיבי של חברת חייאן.
מאלק שחאדה: אני רוצה ללכת לשני כיוונים, כיוון אחד בנושא של העניין שיש חוסר, קיים חוסר בטוח, בנושא של ניידות טיפול נמרץ, בכל המדינה ואיפה שתשימי ניידת טיפול נמרץ יש לה צורך חשוב, זה נושא מאוד מאוד חשוב, אבל קיימת גם במקביל, איפה ואיפה בין התושבים, כי יש תושבים שמגיע להם הקרן של מרוחקי ישוב, שאם מישהו מועבר במד"א, הוא מקבל את השירות הזה, מי שמועבר עם חברה שמקושרת עם משרד הבריאות, הוא לא מקבל את התמיכה הזאת, הוא אמור לשלם מהכיס שלו, אם אין לו זכות החזר של קופות חולים, אנחנו נלחמנו ב-96 עד היום, הגענו להסדרים לטובת האזרחים עם קופות חולים, גם הלקוח שלנו לא משלם, אותו דבר כמו מד"א ולא מקבלים כלום, לא מקבלים גרוש מכל המדינה.
מאלק שחאדה: מה אני רוצה להציע כאן, איפה שיש נגיד חייאן ויש חברות פרטיות, יש הרי כמעט 50 אחוז ממד"א חברות פרטיות שקיימות והם נמצאים במדינה והם נותנים שירות.
מאלק שחאדה: היום יש אירוע נגיד, דוגמא של אירוע רב נפגעים, או אירוע חירום לאומי, או מלחמה, מד"א אמור להתעסק עם הדברים החשובים נגיד, יש את החזית האחרת, שהיא האוכלוסייה, תנצלו אותנו שם, למה אתם לא מנצלים אותנו?
מאלק שחאדה: קחו את כל העזרה מאיתנו, תנצלו אותנו אנחנו נותנים לכם שירות חינם.
מאלק שחאדה: יש ניידת טיפול נמרץ שמקושרת למשרד הבריאות ואמבולנסים, תנצלו אותנו, קח את הניידת שנמצאת אצלך בג'וליס, שאני במרחק שם נותן שירות של חמש דקות, שים אותה בערבה, שים אותה בגולן למעלה, בלי כסף, בלי שתקבל כסף ואין צורך לכסף, אתה איפה שנמצאים חברות אחרות שמתחרות במד"א, מד"א בא ומנגח אותם רק, זה האגו החמור.
מאלק שחאדה: קח את הנט"ן שלך, יש לך שני נט"נים נצל אותי, קח אותו לגולן.
יעל רון בן משה: ברור, אני אתייחס לזה בסוף דבריי, סליחה רגע, התייחסות של נציג מד"א, ואחר כך אם עוד בזום, מועצה אזורית מבואות חרמון, בני בן מובחר מחובר יושב איתו דוקטור אוהד גבאי, אני אשמח אחרי מד"א לשמוע את דוקטור אוהד גבאי.
רונן בשארי: אני רק רוצה להגיב לדברים ששמעתי, אני לא אעביר ביקורת בסדר, אני באמת אשמור על, הוא הוביל פה לנגח את מד"א, אבל אני אשמור על העניין, כי כשאמבולנס לבן מגיע וצריך ניידת טיפול נמרץ, אז הצוות של חייאן לוקח את החולה ובורח ולא מחכה לניידת טיפול נמרץ,
יעל רון בן משה: אמרת לא ואז זה מה שעשית.
יעל רון בן משה: אני לא יאשר פה לשון הרע והוצאת דיבה.
רונן בשארי: חס וחלילה הכול לכאורה, בסדר, אני רק אומר בסופו של דבר, אני לא יכול לבוא ולשמוע פה דברים.
יעל רון בן משה: אז תתייחס עניינית.
רונן בשארי: לא, אני לפחות שומר על איזושהי מסגרת שאני מקווה שהיא מסגרת עובדתית יצוקה.
רונן בשארי: מה שאני רוצה להגיד על החירום, כי זה חלק עכשיו שנמצא ואם יאיר ממשרד הבריאות ירחיב על זה אם הוא ירצה.
רונן בשארי: בתרחיש המלחמה, או בתרחיש רעידת אדמה, יש עכשיו עבודה עם משרד הבריאות, לנושא כל האמבולנסים הפרטיים כמשאב לאומי, להכפיף אותם ולהפעיל אותם בחירום תחת מד"א, תחת המוקדים של מד"א, זה לא משהו שאנחנו זורקים, או לא מתייחסים.
יעל רון בן משה: מי מנהל את התהליך הזה?
רונן בשארי: משרד הבריאות, כי בסופו של דבר, עוד הפעם הוא הרגולטור, דרך אגב, זה דבר שאנחנו יזמנו אותו, בסדר, אנחנו רואים עין בעין את צורכי הציבור ואת הצרכים של מדינת ישראל, אנחנו לא מתכחשים לזה וכיוצא בזה, אני אפסיק פה, כי אני לא רוצה לעבור ל - -
יעל רון בן משה: בזום ד"ר אוהד גבאי איתנו, כן.
אוהד גבאי: שלום, קודם כל תודה רבה על ההזדמנות ושלום לכולם.
אוהד גבאי: שמי אוהד גבאי, חבר קיבוץ איילת השחר, אני נשוי פלוס שלושה, בן 43, רופא שיניים במקצועי.
אוהד גבאי: בדקות הקרובות אני רוצה להעביר לכם מעט מחוויה אישית לקריאה שלי שקשורה מאוד לדיון היום.
אוהד גבאי: אני לפני כחצי שנה, ב-16.6.21 עבדתי במרפאת השיניים בקיבוץ שמיר, במהלך העבודה, רגע לפני שאני ניגש לטפל במטופלת, אני מרגיש חוסר תגובה של יד ימין, הסייעת ואני מבינים מייד, דקה אחרי, במה מדובר ומזמינים אמבולנס, מכיוון שאנחנו מכירים את המצוקה פה של האזור החלטנו שחייבים לקצר טווחים עם האמבולנס ולנסוע ברכב הפרטי שלי, שהסייעת בעצם נוהגת.
אוהד גבאי: ביציאה לרכב, גם הרגל מאותת לי שמשהו לא בסדר, אני מתחיל לצלוע, מצליח להתיישב בעצם בכיסא שליד הנהג, אבל הרכב לא מניע, רק לציין שבחוץ 40 מעלות.
אוהד גבאי: לצאת מהרכב אני כבר לא מצליח, באותם רגעים אני מחליט בעצמי, להתקשר למד"א, שיחה ועוד שיחה ועוד שיחה ובכל פעם רמת הלחץ עולה, כשאני מבין שהם פשוט לא מגיעים.
אוהד גבאי: בהמשך יספרו לי האנשים הטובים, שהם גם המטופלים שלי, חברי קיבוץ שמיר, שחיכינו שם יותר מידי זמן, אם לדבר בזמנים ולהיות עדין, בין 30 ל-40 דקות לדבריי האנשים.
אוהד גבאי: עכשיו, תתארו לכם אותי, יושב שם ב-40 מעלות חום וממתין לאמבולנס שייפנה אותי, כל כך הרבה זמן, כשאני בהכרה מלאה ומבין טוב מאוד רפואית את המצב ויודע שהזמן הוא מאוד מאוד קריטי והאמבולנס לא נראה באופק.
אוהד גבאי: כשכבר פינו אותי לבית חולים צפת, הבית חולים הכי קרוב פה ואבחנו בעצם, שמדובר באירוע מוחי, חיכיתי עוד שעה וחצי לנט"ן, שיפנה אותי לבית חולים נהריה, שם יש בעצם, מחלקת נוירוכירורגיה.
אוהד גבאי: אני כבר חצי שנה בשיקום, שלושה חודשים בבית לוינשטיין והיום במרכז שיקום פה במבואות חרמון, הבטחתי לעצמי ולנשים המיוחדות שמלוות אותי פה, מירה והגר שאחת מלווה אותי מתחילת דרכי המקצועית והשנייה מלווה אותי בתהליך השיקומי שיעשה הכול כדי לספר את הסיפור שלי בכל הזדמנות, כדי להביא לשינוי.
אוהד גבאי: אתם מבינים פשוט, שזה יכול היה להסתיים אחרת.
אוהד גבאי: אני מודה לכם, תודה רבה.
יעל רון בן משה: תודה רבה לך, ד"ר גבאי, זה היה מאוד מאוד חשוב, בהזדמנות זו נברך גם את אנשי מועצה אזורית מובאות חרמון, באשכול המזרחי על מרכז השיקום החדש, שמוכיח פעם נוספת, שאפשר לעשות שירותי בריאות טובים ומתקדמים ואיכותיים, גם באזורים מרוחקים יותר, שוו בנפשכם שד"ר גבאי, היה צריך להמשיך את השיקום שלו במרכז הארץ, מכיוון שלא ניתן לעבור שיקום באזור הגליל המזרחי, אז הרבה בריאות ותודה לכל העוסקים במלאכה.
יעל רון בן משה: אני מעוניינת שנחזור לנציג משרד הבריאות בזום, אבל רגע לפני, כן, חשוב לי להגיד, המקרה הזה הוא המקרה הקלאסי שאני ראיתי לנגד עיניי, כשהתכוננו לדיון הזה.
יעל רון בן משה: זה בסדר גמור, שבינכם יש מחלוקות וביקורות ואולי לי יש מחלוקת, או ביקורת על גופים כאלה ואחרים, מה שפה חשוב, זה איך האזרח בקצה וזה לא האזרח הקטן, זה האזרח הגדול, חווה את השירות, שאנחנו כל אחד בתפקיד שלו, גם מי שבתפקיד ציבורי וגם מי שבארגונים עסקיים, איזה שירות אנחנו מצליחים להעמיד עבור אזרחי מדינת ישראל, בוודאי, כשאנחנו עוסקים בבריאות והצלת חיים, זו השאלה שעומדת לפנינו וסיפור כזה, על שבץ מוחי בקיבוץ שמיר וזה היה יכול להיות גם במג'דל שאמס, או בקריית שמונה, או בשלומי, כנראה מקבל מענה אחר מגוש דן ומרכז הארץ ואני לא רוצה שאנחנו נטאטא את הדבר הזה, זו האמת, מי שגר רחוק הסיכוי שלו להינזק באירוע של שבץ מוחי הוא גדול יותר, עכשיו, את זה אני אומרת שלא מונחים בפניי הנתונים, כי לא קיבלתי אותם וביקשתי מכל הגורמים וזה כתם גדול מאוד על כל מי שעוסק בתחום הזה.
יעל רון בן משה: אז בבקשה, אדוני, לפני שאנחנו עוברים למשרד הבריאות, רק שם ותפקיד.
וגיה חורי: וגיה חורי, מנכ"ל חברת חייאת.
וגיה חורי: לצערי הרב, שמענו פה נציג משרד הבריאות, הוא לא הזכיר מילה אחת על חברות פרטיות, קודם כל, שום מילה, כאילו החברות הפרטיות לא קיימות במדינה.
וגיה חורי: מה עם החברות הפרטיות בקשר לתקצוב, דיברו פה על תקציב מהמדינה, מה איתנו?
וגיה חורי: אנחנו מפעילים גם ניידות טיפול נמרץ, השירות הכי טוב בארץ, באזור שאני עובד, ניידות טיפול נמרץ משרתים אזור רדיוס מסוים, אך ורק וזמן תגובה לכל מקרה זה מדקה עד חמש דקות, זה המקסימום, לכן אחוז ההצלחות שלנו בקריאות זה 40 אחוז, זה מחקר שנעשה בבית חולים רמב"ם.
וגיה חורי: דיברה הבחורה הראשונה על מרוחקי ישוב, אבל היא לא יודעת , כולם יודעים פה, מרחקי אשפוז לא חל על חברות פרטיות, רק למד"א, אני הגעתי לבג"צ בעניין הזה ב-2008, הם אמרו שזה חלק מתקציב המדינה, בג"צ לא מתערב, הדבר הזה היה פותר הרבה בעיות.
וגיה חורי: חוץ מזה, התביעה הישירה עם קופת חולים, כל מה שאנחנו לא עושים עם משרד הבריאות, אף אחד לא רואה אותנו בכלל, רק למד"א, למה?
וגיה חורי: הדבר הזה אם פותרים אותו, אני מחר בבוקר מוסיף שתי ניידות טיפול נמרץ באזור שלי.
יעל רון בן משה: אוקי, אתה אומר שהחברות הפרטיות, הן חלק מהפתרון וצריך לקחת את זה בחשבון.
וגיה חורי: אף אחד לא מזכיר, לא רואה אותנו.
יעל רון בן משה: נציג משרד הבריאות עכשיו ואחר כך בבקשה, נציג משרד האוצר.
יעל רון בן משה: יאיר חברוני, בבקשה.
יאיר חברוני: טוב, העלו כאן הרבה נושאים חשובים מאז שדיברתי לאחרונה, אבל אני ממש אתייחס בשורה אחת.
יאיר חברוני: לצד מגן דוד אדום, אנחנו גם מפקחים כפי שנאמר, יש באולם הדיונים את חייאן, חיאת, איחוד הצלה, בנוסף אליהם יש עוד מעל כ-160 ארגוני הצלה פרטיים, שחלקם עמותות, ארגונים ציבוריים למטרות רווח, פרטיות, בסופו של דבר, גם הם עובדים ברישוי משרד הבריאות, לא לכולם יש ניידות טיפול נמרץ, לחלק יש אמבולנסים רגילים, לחלק אופנועים, כמו איחוד הצלה וכדומה.
יאיר חברוני: אנחנו פועלים, כפי שנאמר, על ידי נציג מד"א קודם לכן, להוציא חוזר מנכ"ל, אנחנו ממש בשלבי העבודה האחרונים שלו, אנחנו אוספים הערות, הפצנו טיוטה, גם לארגוני ההצלה, גם למד"א, גם למוסדות הרפואה האחרים ואנחנו לקראת פרסום של חוזר שבעצם אומר את הדבר הפשוט הבא: החפפה של ארגוני הצלה באסונות, בחירום, אנחנו נרחיב את זה בהמשך, גם לשגרה, כפי שנאמר ותואר כאן, להיעזר בארגוני הצלה אחרים, שמוכרים על ידי משרד הבריאות, מרושיינים על ידי משרד הבריאות, אבל צריכים להבין דבר אחד חשוב, מד"א הוא גוף ההצלה הלאומי, לצד אותם ארגונים, הוא זה שמחויב בפריסה הארצית על פי חוק, הוא זה שמתוקצב לפריסה ארצית, על פי חוק.
יאיר חברוני: וכמובן, כפי שאמרנו בהתחלה בדרישות שלנו, זה עולה מידי שנה, אל מול משרד האוצר.
יאיר חברוני: חברה פרטית גדולה ומקצועית ככול שתהיה, יכולה יום אחד להחליט לשים את האמבולנסים שלה בערבה ויום אחר, על פי זכותה, על פי המודל העסקי שלה, להציב אותה בצפון וזו בחירתה וזה בסדר.
יאיר חברוני: אנחנו רוצים לאגד את החברות האלו, במצבים שבהם אנחנו חושבים שצריך את עזרתם לצד מד"א, אבל תחת מד"א, כלומר, החפפה של ערוץ מקצועי אחד, שבעצם מהווה הזרוע הביצועית של משרד הבריאות באירועי שגרה, שגרת חירום וחירום.
יעל רון בן משה: אוקי, ואדוני, מה בעצם מתכוונים לעשות?
יעל רון בן משה: הוגשה תוכנית על ידי מד"א, בשנת 2018, שכוללת את התקצוב הדרוש, איך בסופו של דבר זה יבוצע?
יעל רון בן משה: האם זה יהיה משרד הבריאות מול מד"א, האם יהיה מכרז?
יאיר חברוני: את שואלת לגבי התקנים הנוספים של האמבולנסים.
יעל רון בן משה: כל מה שצריך, כדי שכל אזרח במדינת ישראל יקבל שירות רפואי וחירום וטרום אשפוזי.
יאיר חברוני: אז אנחנו פועלים במספר צירים, כפי שהסברתי, האחרון שבהם, זה ההסדרה רגולטורית, מקצועית, בעקבות חוזר מקצועי, שיכפיף את הפעולה של שאר הארגונים, כמובן, גם מציאת מקור תקציבי להחלתם של אותם ארגונים, מכיוון שהם לא מתוקצבים על ידי משרד הבריאות, זו קובייה אחת.
יאיר חברוני: הקובייה השנייה טופלה וקיבלה את המענה, כפי שהוזכר כאן, קודם לכן, אמנם באופן מוגבל בין גלי הקורונה ואנחנו מותחים אותו, אנחנו מידי שנה מתקצבים את מד"א בסעיף שיפור שירותים, התקציב הזה לצערנו, הוא לא גדול מידי וכל פעם מד"א בוחרת בעצם בנקודה מסוימת לשפות ולשפר אותה, אנחנו כן בשיח מול האוצר, מידי שנה להגדיל את הסעיף הזה, כדי שמד"א דוגמת בית ג'אן, יוכלו מידי שנה להרחיב גם את העניין הזה, לכן לסיכום אנחנו פועלים במספר צירים, כפי שתיארתי, מספיק?
יאיר חברוני: לא מספיק, אנחנו בהחלט, גם בשיח אל מול האוצר וגם בעבודה הפנימית שלנו, חושבים בעזרת הכלים שציינתי והפתרונות שציינתי להרחיב ולתת פתרון רב שנתי וזה בנוסף למה שיישמנו עד היום, כמו המסוקים האזרחיים בפורייה, בשדה תימן ובבית חולים יוספטל באילת.
יעל רון בן משה: אוקי, רגע לפני משרד האוצר, בני בן מובחר ראש המועצה ביקש להוסיף משפט, אז בזום בבקשה.
בני בן מובחר: אני רק רוצה בהמשך לדברים שאמרת גברתי היושבת ראש, המרכז שיקום שנפתח במבואות החרמון, היום עם המתנה של 26 מטופלים, שחזרו הביתה מבית לוינשטיין, לא המטופלים שנמצאים ב-און ליין, ב- waiting list 26 מטופלים מחכים לשיקום והם נמצאים בבית שלהם ומקבלים את ההפניות לבוא בין פעם, פעם, שלוש בשבוע לפה, כל כך חשוב מרכז שיקום ומרכז רפואי וחדר מיון קידמי, שאת יודעת כמה את עובדת על זה, אנחנו יודעים כמה את עובדת על זה, שיהיה כאן בקריית שמונה, ראש החץ שלנו כאן בגליל, על מנת שאנשים יוכלו לקבל את הטיפול הראשוני, כולנו יודעים הטיפול הראשוני, המגע הראשוני, האבחנה הראשונית, יכולה לפעמים להציל חיי אנוש.
יעל רון בן משה: בבקשה, משרד האוצר, גאיה עופר איתנו, צוות בריאות באגף תקציבים.
גאיה עופר: אז כן, צוות בריאות באגף תקציבים, כמו שנאמר כאן תקציב מד"א ממומן בבסיסו רובו ככולו, מגביית אגרות, בין אם מקופות החולים וגם מהציבור וגם קבלת תשלום עבור הספקת שירותים שהוא מספק בתור ספק.