GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נורית שרביט: צהריים טובים לכולם, אני מאוד מברכת על קיום הדיון זה ממש מה שנקרא הרימו לי להנחתה כל הנושא קידום מאמנות קידום נשים זה בדיוק התחומים שאני בהם עוסקת, אני מפקחת ספורט נשים וספורט עממי, ספורט לכל ובאמת בשנה האחרונה שר התרבות והספורט חילי טרופר קידם והוביל תוכנית אסטרטגית בספורט שבעצם מובילה ומקדמת ערכים חברתיים ודגש על קידום נשים שיווין הזדמנויות ופריפריה, והוא לקח הנושאים האלה בעצם מובילים בארבעת התחומים שנכתבו תוכניות בהם, אחד זה נושא של מתקנים מדובר באמת במהפכה בסכומי כסף של מאות מיליוני שקלים, זה בנושא של מתקנים ודגש ופריפריה וגם נשים כמובן, ספורט הישגי, מועדונים ומאמנים בדיוק אנחנו מדברים על התייחסות באמת של מאמנת, יש לנו אחוז מאוד נמוך של מספר מאמנות במדינת ישראל ויש לנו תוכנית מאוד סדורה וברורה וחלק בעצם מהמהלכים של לא רק לדבר על מדיניות אלא גם על תעדוף ותקצוב, התוכניות האלה זה בדיוק מה שנעשה השנה והתוכניות האלה יתחילו כבר עוד השנה, בנוסף לזה בכל התוכניות שלנו אם זה בתוכניות של אתינה, במכון וינגייט שזה המכון הלאומי שלנו למצויינות, יש דגש ותמיכה ותעדוף לנושא של הפריפריה, גם בכל מבחני התמיכה, אם זה לאיגודים ולאגודות ובסל הספורט שלנו יש תעדוף לפריפריה, באמת שהמטרה שלנו היא כמו שכולנו רוצים כאן לתת בעצם שוויון הזדמנויות לכל ילד לכל ילדה לעסוק בספורט ולהגיע למצוינות צריך להתחיל בעצם להנגיש את הספורט לכלל האוכלוסיה.
יעל רון בן משה: נורית תודה אני כן אציין ששר התרבות והספורט היה פה בבוקר בפתיחת היום הזה, רצה להשתתף גם במפגש הזה אתכם, כאן בדיון הזה אבל מתקיימת כעת ישיבת ממשלה וכמובן הוא צריך להיות שם.
יעל רון בן משה: כן נורית אם תוכלי רגע להרחיב על הנושא של השקעה של מתקנים בפריפריה או השקעה נוספת בספורט נשים, אנחנו אמנם לא בדיון תקציבי, אבל אני חושבת שכן כדאי שתהיה בפנינו התמונה אנחנו בכל זאת עוסקים בצמצום פערים ושיווין הזדמנויות ואנחנו כבר למדים מזה שאומרים לנו השקעה בפריפריה ועושים עוד מאותו דבר, אז אם תוכלי כן קצת לתת מספרים שאכן נדע
נורית שרביט: אז אני יכולה, אני בהחלט יכולה להדגיש ובעצם לפרט אם בטח זה פורס בשבוע האחרון, זה תקציב של תוכנית, בעצם של תוכנית חומש לחמש שנים של 700 מיליון לטובת המגזר הערבי שרובו בעצם נמצא בפריפריה.
יעל רון בן משה: למתקני ספורט?
יעל רון בן משה: סליחה, 700 מליון לחמש שנים השקעה במתקני ספורט?
נורית שרביט: זה לאו דווקא במתקני ספורט זה גם במתקנים זה הרבה לטובת מתקנים אבל זה גם תוכנית למצוינות בספורט, אנחנו רוצים באמת כמו שדיברתי לאפשר אותם ילדים גם שנמצאים בפריפריה וגם במגזר הערבי להיות שותפים ולהגיע גם, אנחנו רוצים לראות אותם גם בספורט ההישגי שלנו, בספורט העילית, לראות אותם בנבחרות, לראות אותם במשלחת האולימפית, ראינו את ההישגים הנפלאים שלהם במשלחת הפר-אולימפית, אנחנו רוצים בהחלט להנגיש יותר ענפי ספורט ולבנות מה שנקרא לאחר מכן מרכזי מצויינות, כל התוכנית של המתקנים יש לנו בהחלט תוכנית מתקנים ל-2030 שהיא תוכנית של 320 מיליון, שגם שם יש תעדוף משמעותי לפריפריה שלא לדבר שהמימון שהם צריכים לתת הוא מאוד נמוך בלמסים של אחד עד שלוש, רק עשרה אחוז וחלק מהקולות קורים וזה בהחלט שינוי מאוד משמעותי ממה שנעשה עד עתה והכול כחלק באמת מתוכנית אסטרטגית בראייה של צמצום פערים ושוויון הזדמנויות למען חברה בריאה יותר וזה באמת התוכנית שהשר בטח דיבר עליה, הוא הוביל אותה בשנה האחרונה וזה בא לידי ביטוי כעת.
יעל רון בן משה: יופי אז אני מקווה שבעוד חצי שנה שנוכל לברך את הילדים האלה וילדים נוספים על הישגים שלהם אז נוכל לשמוע מהם שהם גם מתחילים להרגיש איזשהו שינוי בשטיח ונשמע את זה גם מההורים שלהם ומנוספים שמתחילים לראות, זה באמת סכומים מאוד משמעותיים, ואם אנחנו מדברים על חומש אז אני מניחה שתוך חצי שנה אפשר כבר יהיה להתחיל לפחות בחלק מהמקומות להרגיש שינוי.
יעל רון בן משה: גיא דגן ממשרד החינוך שנמצא איתנו בזום והוא הממונה על החינוך הגופני, בבקשה.
גיא דגן: שלום לכולם, מצטרף לברכות על חשיבות הדיון, באמת זה חשוב נורא, אני רוצה קצת לעדכן ולהגיד קודם כל שהחינוך הגופני זה בעצם הבסיס של פעילות ספורט, שכל ילד מקבל במדינת ישראל, לא משנה אם זה במרכז או בפריפריה והתוכניות של משרד החינוך אני מדבר על החלק של משרד החינוך, כי נורית דיברה על החלק של משרד הספורט, אז בכל תוכנית יש העדפה מבחינת תקציבית למס הנמוך ולפריפריה, יש לא מעט תוכניות שבעצם אנחנו בונים תשתיות לספורט כולל תשתיות לאימון כי אחת הבעיות באזורים מרוחקים זה אנשי מקצוע, לפעמים רוצים לקדם ענף ספורט אבל חסר אנשי מקצוע, אז לדוגמא במסגרת המגמות לבגרות בחינוך גופני, במסגרת היחידה המעשית, תלמידים מסיימים עם קורס מדריך, יש לא מעט מגמות לבגרות שנמצאות בצפון ובדרום ובפריפריה הגיאוגרפית וגם החברתית כך שאנחנו גם בעצם מפתחים תשתיות של מאמנים באמצעות בתי הספר, יש לא מעט תוכניות של טיפוח הספורט במסגרת בית הספר באמצעות כיתות או במועדונים בית ספריים שזה בעצם תומך בקידום הספורט לקראת הפעילות במסגרת הבלתי פורמאלית של אחר הצהריים.
גיא דגן: דוגמא נוספת של ההעדפה זה בלימודי שחייה שבמסגרת תוכנית חומש נתנו נוספת תקציבית למגזר הערבי והחרדי וגם ההעדפה למגזרים ולמקומות המרוחקים, בסך הכול לחשוב הקושי העיקרי בפריפריה זה המרחקים הגיאוגרפיים גם כשמפתחים ענף ספורט באזור מסוים זה לא תמיד קרוב לכל אזור מגורים של כולם ולכן שמענו על הצורך בלנסוע למרחקים גדולים, מבחינת מערכת החינוך אנחנו משתדלים במסגרת התוכניות שלנו לתת תמיכה נוספת בתוך בית הספר לגבי העניין הזה, ניו הרבה שנים גם שהחוג לכל ילד בצפון בדרום בעיקר במגזר הערבי שגם שם הייתה בעצם תמיכה של מערכת החינוך לגבי החלק של החוגים בכלל וחוגי הספורט בפרט.
יעל רון בן משה: אוקי תודה רבה גיא, כן אני מוצאת לנכון להגיד שלא כמובן אישית אליך, אבל בדיון של הבוקר, כפי שציינתי קודם, בהשתתפות שר האוצר ושר התרבות והספורט ונציגים של ארגוני מורים וארגוני הורים לא היה אפילו נציג אחד של משרד החינוך בדיון שכל כותרתו היא חינוך שוויוני בישראל, אז אני שמחה שלפחות פה אתם מוצאים את הנציגים המתאימים שבאמת התרומה שלך לדיון היא משמעותית ואני רוצה לגבי הנושא של ההסעות.
גיא דגן: אני יכול להוסיף עוד דבר אחד שאולי הוא משמעותי, אנחנו משתתפים גם באליפויות עולם של בתי ספר וככה רק מבדיקה ראשונית אז בתי ספר מסכנין וכרמיאל וכאבול ועמקים תבור ותפן וכדורי ואשל הנשיא וקריית ביאליק הם לא מעט בתי ספר ייצגו את מדינת ישראל מהפריפריה.
יעל רון בן משה: אז קודם כל אני שמחה לשמוע כן הייתי שמחה בהזדמנות להבין באמת במספרים כמה זה מתוך סך המשלחות הדומות שיוצאות, יכול להיות שמה שאמרת עכשיו, עשרה בתי ספר האלה זה מתוך מאה שכולם מגיעים מאזור גוש דן ואז בעיני זה לא מספק ופעם שנייה באמת מה החלק של משרד החינוך במשלחות האלה, או שבסופו של דבר זה יוזמה של בית ספר של ראש עיר וההורים.
גיא דגן: זה משלחות של משרד החינוך של הפיקוח על החינוך הגופני שמשתתפים באליפויות עולם לבתי ספר בהתאדות העולמית של ספורט בתי הספר, זאת מערכת החינוך.
יעל רון בן משה: אוקי, בסדר גמור.
יעל רון בן משה: נגעת בנושא ההסעות, נושא שגם אני ככה שאלתי עליו גם כמי שגרה ביישוב מרוחק ויודעת עד כמה זה מקשה גם על הילדים, קודם כל וגם על כל הסביבה התומכת, משפחה שלא נערכת לעניין ההסעות מוכשר ככל שיהיה הילד זה הופך להיות כמעט בלתי אפשרי, אני לא יודעת אם נמצאת איתנו מירב בן שימול, ממרכז השלטון האזורי, אם כן אז אני אשמח לשמוע אותה, אני מניחה שכשלטון אזורי היא תוכל גם להתייחס לזה ולנושאים נוספים, בבקשה.
מירב בן ארי: תודה על הזכות דיבור והדיון מאוד חשוב ולצערי פספסתי את הדיון בבוקר אבל אני מניחה שגם שם נאמרו דברים חשובים.
מירב בן ארי: מאוד מברכת על הדיון הזה גם אני גרה ביישוב מרוחק על גבול הלבנון, כמי שיש לה בן מוסיקאי מוכשר שצריך ככה לנסוע עד למרכז כדי לפתח את לימודים שלו, אני חושבת שמאוד חשוב לראות איך אנחנו מנגישים את הפריפריה, את המרכז לפריפריה, אני יודעת שנעשים פרויקטים מאוד חשובים כדי להנגיש את זה, כבוד יושבת הראש, אני חושבת צריך להמשיך את הדיון הזה מאוד היה חשוב לי לשמוע את הילדים בתחילת הדיון, אני חושבת שבסופו של דבר ככל שנשמע את השטח כך אנחנו באמת נבין את הצורך שעולה גם להתמקצע יותר, להיחשף להרבה יותר תחומי עניין שמגיעים מהמרכז לפריפריה ואני הייתי מבקשת אם אפשר לראות איך באמת אפשר לצמצם את הנושא של העלויות לפחות לתלמידים המוכשרים בנסיעה למרכז, איך אפשר להנגיש את המרכז לפריפריה, למקומות המרוחקים כדי שלא יווצרו פערים כי כשהם מגיעים לצבא, ואני עוסקת עם החברה הצעירים יותר אנחנו רואים את הפערים שקיימים, אשמח להשתתף בדיונים נוספים בנושא כדי באמת להביא גם את הקולות של החברה הצעירים שהפערים מאוד מורגשים אצלם ומונעים מהם תפקידים יותר בכירים במשק לאחר הצבא ובעיקר מברכת על הדיון הזה ותודה על זכות הדיבור.
יעל רון בן משה: יופי תודה רבה, אני חושבת שאנחנו צריכים בדיוני המשך שלנו לתת יותר דגש לנושא ההסעות, אני חושבת שזה חסם מאוד מאוד משמעותי לכל מי שגר במקומות שהם קצת יותר מרוחקים, אנחנו סך הכל במדינת ישראל גם כשאנחנו מדברים על ילדים מצטיינים מאוד מן הראוי שהמדינה תדע לספק מתקנים ומוסדות רלבנטיים להתאמן ולהתפתח במרחק נסיעה סביר וגם כולל להשתתף בעלויות ובעול שזה יותר על המשפחה.
יעל רון בן משה: אני אשמח לשמוע את מוהאנה פארס ממשרד החינוך ואחריו רינת שפרן ממשרד המדע והטכנולוגיה, בבקשה מוהאנה.
מוהנא פארס: שלום לכולם, אני מאוד שמח על הדיון, אני חושב שזה דיון חשוב, הוא לא חשוב רק בשדה החינוכי, השדה הספורטיבי אלא חשוב בשדה הישראלי, הפערים האלה הם סוגרים דלתות לפני הרבה תלמידים שיש להם פוטנציאל עצום להצליח.
מוהנא פארס: אני אספר על תוכנית לדעתי פורצת דרך שיצאנו איתה לפני שנתיים, התוכנית נקראת התוכנית הלאומית לצמצום פערים בפריפריה, כל הנושא של החינוך המדעי מתמטי, מה שגילינו שבעקבות תוכניות של המשרד שהובלנו אותה עדיין יש פערים, כאילו הפריפריה התקדמה אבל יש פערים עדיין בין תלמידים בין צפון דרום ויצאנו לדרך ב-26 יישובים בצפון דרום והתוכנית פורצת דרך לדעתי בכמה תחומים, אחד זה חשיבה יישובית, לתת מקום ליישוב, לחזק את המבנים היישוביים זה אומר ראש הרשות, מנכל החינוך, המנהלים, הדבר השני אנחנו גם פתחנו תפקיד חדש שנקרא ממ"ר, מנהל מצויינות רשותית, זה תפקיד חדש עדיין לא סטטוטורי, אני אשמח להפוך אותו גם לסטטוטורי, אותו ממ"ר הוא בן היישוב בדרך כלל שהוא מתכלל את כל הנושא של מצוינות, מיפוי בית ספרי, עבודה מול הרשות המקומית, עבודה מול אנשי הייטק וכן הלאה והדבר השלישי הוא הנושא של הציר המנטאלי, אני בא משם אני לא ממרכז הארץ, אני יודע שהרבה תלמידים שיש להם 5 מתמטיקה או 5 פיסיקה עדיין לא מצליחים להתקבל לנניח ל-8200 או להתקבל להייטק בגלל ידע חלש באנגלית, בגלל מיומנויות נמוכות, בגלל תמונת עתיד נמוכה ולכן הציר המנטאלי בעצם לחזק את כל ה - - - של התלמידים.
מוהנא פארס: לתוכנית יש יעדים מדידים, אנחנו רוצים להגיע באותם יישובים לאותו ממוצע ארצי ב-5 פיסיקה, 5 מתמטיקה ו-4 ו-5 אנגלית.
יעל רון בן משה: תודה רבה מוהאנה, אני אשמח אולי להתייחסות שלך לדברים שיעקב אמר לגבי הנגשת המידע, אני לא יודעת אם זה בתחום אחריותך, מוהאנה הוא מנהל אגף בכיר תוכניות לאומיות מערכתיות, בעצם תלמיד מכרמיאל שהוא היום סטודנט באוניברסיטת תל אביב אבל את המידע על התוכנית הזאת לא קיבל בבית הספר או ממשרד החינוך, איך המידע מונגש לילדים, לתלמידים בפריפריה?
מוהנא פארס: אני חושב שפה הנקודה מאוד חשובה, חלק מהתוכניות מונגשות דרך בעלי תפקידים מסוימים, אני ככה בעקבות הדברים של התלמיד אני חושב שצריך לרכז באיזה אתר או משהו, את כל התוכניות ולהנגיש את כולם, אנחנו נחשוב על זה, אני במקרה גם אחראי על הנתונים במשרד, זה רעיון שצריך לחשוב עליו ההנגשה מאוד חשובה ולרכז אותה, לא לסמוך על בעל תפקיד מסוים, אלא לרכז את זה באופן מסודר לכל התלמידים.
יעל רון בן משה: כן, אנחנו בעידן שאין שום סיבה ילדים או נערים גם אם הם גרים רחוק לא יקבלו את המידע, אני מבינה שנמצאת איתנו מאירה אבידר שממונה בעצם על התוכניות לתלמידים מצטיינים במשרד החינוך, אז רגע לפני רינת שפרן אנחנו נעבור למאירה ואני מניחה שהיא תדע להתייחס לזה, בבקשה.
אלי אבידר: שלום לכולם, אכן תודה למפגש מרתק ובמיוחד לשמוע את דברי התלמידים, הרבה מהתלמידים שהציגו כאן משתתפים בתי הספר שלהם משתתפים בתוכניות ייחודיות לתלמידים מצטיינים בפריפריה, כמו למשל תוכנית קדם עתידים, אני ככה סרקתי את היישובים שהילדים דיברו ונראה לי שממש כולם בכל בתי הספר יש את התוכנית הזאת זאת תוכנית שמיועדת באמת לתלמידים בפריפריה, ככלל גם הראייה המשרדית וגם הראייה של אגף למחוננים ומצטיינים זו ראייה באה לתת להרחיב את המענים לתלמידים המחוננים והמצטיינים קודם כל בראייה פריפריאלית גם פריפריה גיאוגרפית וגם פריפריה חברתית.
אלי אבידר: כמו שאמרתי יש לנו תוכניות ייעודיות לכך, אחת מהן זה קדם עתידים שאנחנו עובדים יחד עם הצבא על מנת שהתלמידים המצטיינים ופריפריה יוכלו להגיע ליחידות מיוחדות בצבא, מוהאנה הזכיר את זה כמו 8200, כמו עתודה אקדמית, כמו מקצועות איתור מיון של יחידות המודיעין וכדומה ואנחנו עובדים עם התלמידים האלה מכיתה ט' עם התלמידים המצטיינים אנחנו נותנים הרבה מאוד שעות תגבור כדי שהם יוכלו להגיע לתעודת בגרות איכותית ואפילו מצטיינת וגם אנחנו עובדים איתם על ההיבט המנטאלי על כל העניין של העצמה כדי שהם יוכלו, כשהם מגיעים למשל לראיון בצו ראשון שהם יידעו איך לעמוד בתנאים האלה בצו ראשון ונוסף לזה אנחנו עושים חשיפה עם התלמידים האלה לאקדמיה, אנחנו לוקחים אותם למוסדות אקדמיים אם זה לטכניון, אם זה לאוניברסיטת בן גוריון, אם זה למכון דוידזון במכון ויצמן, המון חשיפה לאקדמיה, חשיפה לתעשייה וחשיפה לצה"ל.
אלי אבידר: כל ילד שמשתתף בתוכנית הזאת לא משלם כסף התוכנית היא בחינם, משרד החינוך מממן את התוכנית במלואה.
אלי אבידר: משתתפים בתוכנית הזאת כ-11,000 תלמידים וכמו שאמרתי זה רק לתלמידים בפריפריה החברתית שנמצאים בתוך הפריפריה הגיאוגרפית.
אלי אבידר: יש לנו עוד תוכניות כאלו כמו למשל לחינוך לפסגות, זוהי עמותה שאנחנו עובדים איתם במיזם משותף, גם העמותה שמה כסף וגם המשרד וכאן משתתפים תלמידים מצטיינים מתוך הפריפריה החברתית והגיאוגרפית על מנת לקדם אותם לכדי תעודת בגרות מצטיינת כדי שהם יוכלו בתוך השירות הצבאי שלהם להתקבל למוסדות אקדמיים.
אלי אבידר: יש לנו תוכנית של המשרד, תוכנית נוספת שהיא תוכנית אמירים שגם היא לא עולה כסף, זאת תוכנית שפועלת בכל רחבי הארץ, יש בה כ760 בתי ספר מחצית מבתי הספר נמצאים בצפון ובדרום, מאוד חשוב לנו שהתוכניות של המצטיינים וגם מחוננים יהיו גם בפריפריה ואני ממש שמחה להגיד שזה קורה בפועל.
יעל רון בן משה: יופי, תודה מאירה הנושא של מגשימים עלה כאן כמה פעמים היום, גם מהתלמידים וגם ממך, אני חושבת שכדאי גם לציין ששר הביטחון הודיע הציב כיעד בעצם לכולנו, כולל למשרד החינוך, ששליש ממשרתי יחידות הטכנולוגיות יגיעו מהפריפריה, אנחנו כמובן נמשיך לעקוב אחרי זה, אני כן יכולה להגיד כמי שעד לאחרונה מילאה תפקיד בשלטון המקומי בפריפריה שעמותת מגשימים, אם אני טועה בשם סליחה, יכול להיות שזה חלק מעמותה יותר גדולה, אבל תוכנית מגשימים היא תוכנית מעולה אבל מאוד לא פשוט לתפעל את זה, בטח לא כשצריך לדאוג להסעות של תלמידים, גם כדי לפתוח כיתה בכרמיאל היה צריך להגיע לאיזשהו מינימום של משתתפים לכל אורך התוכנית, להביא תלמידים ממעלות תרשיחא, או מכפר ורדים עד כרמיאל זה עול גדול גם על התלמידים גם על ההורים ואני חושבת שצריך לבחון מחדש את הנושא הזה, לא מספיק לפתוח מפה ואני יודעת שגם מוהנא מכיר את הכבישים וגם אחרים במשרד החינוך אבל לא מספיק לפתוח מפה לשים שתי נקודות, מעלות כרמיאל ולהגיד טוב זה קצר זה עשר דקות, זה לא עשר דקות, זה שעה באוטובוס, זה ילדים שיש להם עוד מחויבויות, שאנחנו רוצים שיהיו גם בתנועות נוער, אנחנו רוצים שיהיו גם מעורבים בקהילה שלהם ואין שום סיבה שלא יהיה תוכנית מגשימים או תוכניות דומות אחרות, חלקן מאירה ציינה גם ביישובים נוספים, אם אני לא טועה אז יישוב כמו בית ג'אן יש בו כבר למעלה מ-10,000 תושבים, בוודאי אפשר למצוא שם ילדים שמתעניינים ורוצים להתקדם, לא צריך מכל יישוב לנסוע כל הזמן.
יעל רון בן משה: עוד נושאים ששמתי לב ככה שעלו זה הנושא של חוג לכל ילד, נדמה לי שמוהאנה ציין את זה וציין גם שבשנים האחרונות זה היה בצפון, אז זה היה בעיקר במסגרת התוכנית לפיתוח הצפון שהתקצוב עליה נגמר כבר לפני שנה או שנתיים ועכשיו השאלה היא אלינו, כמי שעכשיו עסוקים בתקציב המדינה, איך אנחנו דואגים ששוב משאבים כמו שהיו בתוכנית לפיתוח הצפון ימשיכו להגיע גם בשנת הלימודים הקרובה ובזו אחריה, אנחו מכירים את תוכנית גליליום בגליל המזרחי שעוסקת בעצם בשיתוף פעולה מאוד גדול בין הרשויות המקומיות, מערכת החינוך והמוסדות האקדמיים בגליל המזרחי ומאפשרת הנגשה של לימודים מדעיים לכל ילדי הגליל המזרחי, זאת אומרת שילד מקרית שמונה או מקצרין או ממג'דל שמס לא צריך יותר לנסוע לטכניון כדי ללמוד את הלימודים האלה שם אלא באמת מנגישים לו את התוכנית הכי קרוב שאפשר הביתה, משרד החינוך שותף מלא לתוכנית גליליום וגם את זה חשוב לראות גם איך ממשיכים לתקצב אולי אפילו מעצימים כדי שעוד ועוד תלמידים יוכלו ליהנות מהתוכניות האלה, רינת שפרן ממשרד המדע הטכנולוגיה והחלל ובקרוב משרד החדשנות והמדע, בבקשה.
רינת שפרן: היי שלום ליעל ולכולם, אז באמת הנושא של עידוד מצוינות בפריפריה הוא אחד מהמוקדים בתחום המדע והטכנולוגיה כמובן, הוא אחד המוקדים של העשייה שלנו במשרד המדע והטכנולוגיה, יש לנו היום שתי תוכניות דגל, דיבר נציג תוכניות אות רמון המשותפת לנו ולקרן רמון ותוכנית הצטיינות לבנות בתחומי המדע והטכנולוגיה, פועל בעיקר בפריפריה, תוכנית מדעניות העתיד היא התוכנית השנייה, אני רוצה אבל באמת להצביע על כך שהאופן שבו זה עובד היום, עידוד מצוינות בפריפריה, תוכניות קטנות שהן מטבע הדברים שלהן מצומצמות יחסיות, בנויות הרבה על עמותות, ציינת את מגשימים שעושים עבודה מדהימה ואני מקווה שנוכל להרחיב את פעולתה.
רינת שפרן: גדלתי בפריפריה הרחוקה מאוד ואני גם מכירה אישית את בעיית הנגישות, לא רק נגישות הפיסית אלא גם נגישות בכלל של תוכניות כאלה, ציין אחד הנערים שדיברו בפתיחה, את זה רוב החברים שלו וגם הוא לא ידעו אפילו על קיומן של התוכניות האלה ומעבר לסוגיית ההסעות שיעל העלתה אנחנו רואים גם את זה, סוגיה של נגישות מידע, הרבה גם בחברה הערבית, אם אין לך דמויות לחיקוי, אף אחד בבית ספר לא עשה תוכנית דומה עד עכשיו, הסיכוי שלך לדעת בעצם על האפשרות הזאת הוא מאוד מאוד נמוך וזו עוד בעיה שאנחנו מזהים, אני כן רוצה להצביע על חסמים נוספים לעניין הזה, לפעמים שיטת המצ'ינג של הרשויות המקומיות, הצורך של הרשות אולי להשתתף גם בתוכנית, להעמיד רכז, הצורך של הרשות בכלל במצב חזק מספיק כדי לגשת לכל קורא, או לפתוח תוכניות או קבוצות.
רינת שפרן: אני יודעת להגיד שאצלנו לפחות הרשות צריכה להיות מאוד אקטיבית על מנת שתפתח קבוצה של מדעניות העתיד ברשות ולא כל הרשויות מסוגלות לכך ואנחנו עם מודעות מאוד גדולה לזה, אני חושבת שהפתרון בסוף הוא לא בתוכניות בודדות, הוא בעוד ועוד תוכניות באיזושהי ראייה מערכתית אני חושבת שאנחנו באישהו שלב של לפנות להמונים, לתת את הפוטנציאל להתפתחות מצוינות לא רק לאחד שניים מתלמידי כיתה בבית ספר כמו שקורה היום הרבה פעמים בפריפריה אלא באפשרות של עבודה משותפת באמת, רוחבית עם הרשויות המקומיות, אולי רכז הצטיינות חינוכי רשותי בכמה שיותר רשויות עם תמיכה במרכזים, באמת ציינת את גליליום בגליל המזרחי, מרכז תמר בנגב הוא עוד דוגמא לכך, בעצם גופים שפועלים באזור הפריפריה, שני אלה רק בתחומי המדע והטכנולוגיה אבל מרכזי מצוינות שיכולים לפעול על הרצף ממוסיקה ואמנות דרך ספורט עד תחומים עיוניים ואני חושבת שאנחנו בכלל צריכים להתחיל לחשוב בצורה יותר מערכתית ופחות בתוכנית נקודתית זאת הערה אחת שלי ותודה על קיום הכנס,
מופיד מרעי: הרשויות רובן בפריפריה הן עניות, אז למה להתנות את התוכנית, לקנות את התוכניות של הרשויות שהן עניות במילא?
יעל רון בן משה: אז אני אולי אותי תשמעי אז קודם כל תודה רינת על ההתייחסות, שואל חבר הכנסת מופיד מרעי לעניין המצ'ינג, אם את כמנהלת תוכניות ואני יודעת שאת מאוד מאוד מחויבת גם לנגב גם לגליל גם לפיתוח בכלל, מבינה שרשויות מקומיות לא יכולות לשים את אותו מצ'ינג, מי שפה לא מבין את מושג המצ'ינג, זה אומר שהעירייה או המועצה האזורית, או היישוב שאתם גרים צריך לשלם על התוכנית שאתם משתתפים בה, אז אם אנחנו מבינים שמקומות שבהם דווקא חשוב לנו להשקיע, לנו כמדינה חשוב להשקיע, רשות מקומות לא יכולה לשים את אותו מצ'ינג, חוץ מזה שאנחנו אומרים אוקי יש פה בעיה, מה הדבר הבא?.
יעל רון בן משה: מה אנחנו מציעים כפתרון?
רינת שפרן: התוכניות הספציפיות שלנו הן נטולות מצ'ינג כספי מתוך הבנה של הנקודה הזאת, הנושא הזה אבל הוא חסם ממשלתי במשרדים אחרים רציתי לציין אותו כעובדה, אז אני לפחות באופן שבו אנחנו פועלים, הסבסוד מלא, מה שכן זה דורש לפעמים מהרשות התארגנות, מישהו שרושם את הילדים, איש קשר ברשות וציינתי את זה בתור בעיה נוספת שברשויות מוחלשות לפעמים גם בעיה, לפעמים לא תמיד יש אותו רכז במחלקת החינוך ברשות שמסוגל לעשות את זה, תוכנית כמו אות רמון התגברנו על העניין הזה בפנייה ישירה לבתי הספר אבל שאני אומרת פתרון מערכתי הוא לא יכול לדלג על הרשות המקומית לטעמי, רשות כמו שאת יודעת הגוף החשוב בממשק הזה בין הממשלה לתושב ואני חושבת שהפתרון בשל כך ציינתי פתרון מערכתי חייב ללכת דרך חיזוק הפונקציה ברשות המקומית שמסוגלת לקחת על עצמה הגשה לקולות קוראים, טיפול בנוער מצטיין, וידוי שכל התוכניות של המצטיינים מונגשות לילדים האלה, זאת אומרת הפתרון שאנחנו עושים באות רמון שהוא פנייה ישירה לבתי הספר, אות רמון כמובן אני אציין גם תוכנית משותפת עם קרן רמון ועם משרד החינוך הוא לטעמי לא פתרון נכון בהיקפים הגדולים של הנושא, אז שןב, אצלנו אנחנו לא דורשים מצ'ינג מהרשות, לא בתוכניות ההצטיינות והפתרון לכך חייב לבוא דרך חיזוק הרשות גם.
יעל רון בן משה: אז אני מנסה רגע לסכם את זה ואני חושבת שיש פה הרבה נקודות שאנחנו נצטרך לעקוב אחריהן או לנסות להטמיע אותם במשרדים ככל שאנחנו יכולים בטח במסגרת דיוני התקציב, אז אחד זה אנחנו מבינים שלרשות המקומית יש תפקיד משמעותי ביכולת לפתח תוכניות במקום, להעצים את התושבים ובהם גם את הילדים, אני מאוד הייתי שמחה אם בכל מחלקת חינוך היה מישהו שהיה אחראי על מצוינות.
יעל רון בן משה: השאלה מי יממן את אותו מישהו, אנחנו שוב לא היינו רוצים שזה ייפול על ההורים של או האזרחים או התושבים שגרים באותה רשות והשאלה מה האחריות שלנו כמדינה, לדאוג לזה שבאמת יהיה מתוקצב שזה התפקיד שלו במסגרת מחלקת החינוך, או במבנה ארגוני אחר, לנושא המצ'ינג אז אומרת נציגת משרד המדע הטכנולוגיה והחלל שבתוכניות שלהם אין מצ'ינג מכיוון שהם מצליחים לאגם משאבים עם קרנות אחרות חיצוניות, אני כן הייתי שמחה בדיון המשך לשמוע את ההתייחסות של משרד החינוך בעיקר לדבר הזה, גם משרד התרבות והספורט אם יש לו תוכניות עם מצ'ינג, בוודאי שלעיריית תל אבי או עיריית רעננה יש פחות קושי לשים מצ'ינג לעומת שלומי או קריית שמונה, ציין את זה קודם חבר הכנסת מיכאל ביטון כשהוא התייחס לארנונה וצורת ההתחשבנות של הרשויות המקומיות, ואני באמת במסגרת היום הזה חשובת שאם בגלל המשאבים של הרשות המקומית ילדים בישראל לא יקבלו שירותים אז אנחנו צריכים לעשות בדק בית מאוד משמעותי.
יעל רון בן משה: אני לא אומרת שצריך להקים כפר אולימפי בכל יישוב אבל בוודאי שחוגים שמנגישים טכנולוגיות או שיעורים בבית הספר שמנגישים טכנולוגיות, אני יכולה לספר שהילדים שלי לומדים בחטיבת ביניים ותיכון שהם לא פוגשים מחשב בכל השש שנים של החינוך העל יסודי, בטח לא חוגי תכנות או שיעורי תכנות, אלא אם בכתה י' הם הולכים למגמה טכנולוגית, אבל אנחנו היום בעולם שגם ילד שלא הולך למגמה טכנולוגית ראוי שייחשף לזה ואם הם לא נחשפים לזה, לא הבנים ובוודאי לא הבנות בגיל צעיר אז אחר כך הסיכוי שלהם ללכת למקומות האלה הוא הרבה יותר קטן וכן אני גרה ברשות מקומית שיכולה להרשות את זה לעצמה, שההורים יכולים גם לשלוח, רוב ההורים את הילדים לשיעורים אחר בית הספר, אני חושבת שזה תפקיד של משרד החינוך ושל בית הספר לדאוג לזה שילדים בחינוך העל יסודי יפגשו לפחות מחשב לשעה שעתיים בשבוע וזה שילד יוצא ממערכת החינוך הבת הגדולה שלי בכיתה י' עוד לא פגשה מחשב בחינוך העל יסודי, אני חושבת שזה דבר מאוד לא תקין בשנת 2021, אני חושבת שזה משהו שהוא אופייני לנגב ולגליל מלבד תוכניות המצטיינים שהן מצוינות וטובות וטוב שהן קורות גם בנגב ובגליל, קשה לי להאמין שבבית ספר במרכז הארץ ילד בחינוך העל יסודי לא מגיע לכיתת מחשבים בכל שש שנות הלימוד שלו.
יעל רון בן משה: אני רוצה שנעבור בבקשה לרן שי ממועצת התלמידים והנוער הארצית.
רן שי: תודה, טוב אז קודם כל תודה לחברת הכנסת יושבת ראש הוועדה על כינוס הדיון הזה, אני חושב שזה מאוד מאוד חשוב, אז ככה אני רן שי אני לומד בכיתה י"א מבאר שבע, אני בן 16 במקיף רגר, מועצת התלמידים והנוער הארצית אנחנו הגוף הרשמי הנבחר והמייצג של כל בני ובנות הנוער בארץ, בעצם אנחנו נבחרים על ידי כל בני הנוער, אז ככה אני באופן אישי גר בבאר שבע, אני חייב להגיד שבתחושה שלי ושל הרבה נוער כאן בעיר, אנחנו מאוד מתקרבים ללהיות מצטיינים בהצטיינות אבל לצד זה אני חושב שהרבה פעמים בפריפריה יש בעיות הרבה יותר גדולות בעיקר בערים הלא גדולות.
רן שי: אני אספר על עצמי שאני בשנה שעברה הייתי יושב ראש מחוז דרום והיו"ר של המועצה, כך שאנחנו מאוד מכירים את השטח, אז ככה כמה דברים, קודם כל אחד הקשיים שבני נוער מדברים עליו זה שאין מספיק חשיפה לתכנים של אקדמיה, בעצם איך אני מגיע לאקדמיה שאני כבר בתיכון, איך אני יכול ללמוד שם?
רן שי: איך אני יכול להגדיל את הידע שלי בדברים שחשובים לי, אז גם פה צריך לעשות איזשהו שינוי גדול ולצד זה גם לתת מענה לתלמידים שרוצים להרחיב את האופקים שלהם אבל לא ללמוד באקדמיה, אם מישהו רוצה לקחת קורס וממש להשתפר ולהתמקצע בתכנות, או בשחמט או בשחייה או באמנות, לתת להם את ההזדמנות להתמקצע במה שהם אוהבים בשביל שהם ירגישו שהם עושים משהו שהם משמעותיים בו, שהם טובים במשהו.
רן שי: הדבר הבא בעצם לשפר את התשתיות בפריפריה, זה מדובר הרבה אבל זה לא מספיק מיושם בשטח וכאן אני חושב שצריך לחלק את זה לשני תחומים, קודם כל ברשויות ערביות, אני לא חושב שצריך להסביר את הקושי שיש בתשתיות בין אם זה אינטרנט בין אם זה מים וחשמל, בתקופת הקורונה במיוחד ראינו את זה בצורה מחרידה בבתי הספר היו צריכים הרבה פעמים למצוא פתרונות מהאוויר של איך ללמד תלמידים כשאסור להגיע לבתי הספר, זה לגמרי הזדמנות לקחת מהקורונה חידושים, להתחדש בלמידה הטכנולוגית ביישובים ערביים לצד ביישובים יהודיים בפריפריה, יש בעיות אחרות בתשתיות במקרה הזה זה יותר תחבורה ציבורית לדוגמא של להגיע ממקום למקום בפריפריה זה לא תמיד הדבר הכי קל וגם שמענו את זה כאן ואין מספיק מרכזי מצוינות משמעותיים בהרבה ערים, אז זה גם משהו שצריך להתייחס אליו ואני מצטרף למה שאמרת זה שחשוב שיהיה לפחות איש אחד בכל רשות מקומית שאחראי על המצוינות בחינוך כי אם אנחנו כמדינה שמים את המצוינות בתור המטרה שלנו אז אני מסכים איתך לגמרי בעניין הזה.
רן שי: כמה דברים לסיום, אני חשוב שחשוב כדי לשפר את החינוך, לחבר את הנוער לקבלת ההחלטות בחינוך וכאן יש שתי הצעות, קודם כל לקחת את מועצת הנוער הרשותית או מועצת התלמידים בבית הספר, לשתף אותם בתהליכים שקורים, בהחלטת שמתקבלות כי הם באמת יידעו לתת את הטיפין הכי משמעותיים, איך לדייק את התוכניות בצורה הכי טובה שיש ומהצד השני לתת לתלמידים בעזרת את ההזדמנות לחוות את השלטון המקומי, לדוגמא אם אנחנו רואים שבעיר יש הרבה תלמידים שמתעניינים בעיצוב, אז בואו נקים איזושהי קבוצת מנהיגות עם עשרה בני נוער מהעיר, נמקצע אותם, נלמד אות את כל העניין של התחדשות עירונית והם יוכלו להשמיע את הדעות של הנוער בדיונים של התחדשות עירונית בתוך העיר בתוך היישוב וככה אנחנו נראה פה שיתוף פעולה בין הנוער שהוא זה שיהיה אזרחים בעוד עשר שנים לפני קובעי המדיניות היום, אני חושב שזה חיבור שיכול להיות משמעותי מאוד ושני דברים האחרונים, אם יש בני נוער היום מפתחים המון מיזמים חברתיים פורצי דרך והרבה פעמים הם נתקעים בשלב היישום, נכון בני נוער יודעים למצוא פתרונות יצירתיים אבל הרבה פעמים אנחנו מפספסים פרויקטים גדולים ומשמעותיים על זה שאין תשתיות, או שאין מישהו שיקשיב להם, אין מי שיעזור להם.