GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסף ויטמן: ההקשר שלה אולי כי במשרד הרווחה פיזי, אותה מנהלת שאחראית על עיזבונות אחראית גם על מזון, אז פה אולי ההקשר, אז זה אנשים אחרים לגמרי.
ישראל אייכלר: מי זאת המנהלת?
יוסף ויטמן: יוכי אילוז.
ישראל אייכלר: למה היא לא פה?
ישראל אייכלר: אז אתם תייצגו אותה.
חנן פריצקי: בפן התקציבי.
ישראל אייכלר: אנחנו ניגש ישר אליך, חנן פריצקי, מנהל אגף תכנון לתקצוב וכלכלה.
ישראל אייכלר: אתם בשעתו עשיתם שיטת תלושים שבאה להחליף את ה-40 מיליון שקל או כמה שהיה לפני זה לתמיכות לעמותות.
ישראל אייכלר: אני רוצה אם יש לכם נתונים כמה זה הצליח, כמה אנשים קיבלו וכמה זה היטיב.
ישראל אייכלר: הרי עשיתם פיילוט.
חנן פריצקי: א, נכון.
חנן פריצקי: לא הבאתי את הנתונים.
חנן פריצקי: היה מחקר מאוד מקיף שבדק את העניין הזה.
חנן פריצקי: שביעות הרצון מהמהלך, אפילו אנחנו לא חשבנו שזה יהיה כל כך מוצלח.
חנן פריצקי: אין לי את הנתונים פה, אני חייב להגיד.
חנן פריצקי: אנחנו החלטנו להמשיך לגבי ההצלחות ולגבי הסקר.
חנן פריצקי: לא התכוננתי לפה, באתי לדבר על הפן התקציבי.
חנן פריצקי: אנחנו כרגע ממשיכים את המיזם עד יולי 2019.
קשת כהן: באותו היקף או בהגדלה?
חנן פריצקי: באותו היקף.
ישראל אייכלר: ומי הם הזכיינים?
חנן פריצקי: כרגע מי שזכה במכרז זה אשל ירושלים.
חנן פריצקי: מטעם המשרד הוא מנהל את הפרויקט.
ישראל אייכלר: למה לא נותנים את זה לכולם?
ישראל אייכלר: למה זה לא פתוח לכולם?
חנן פריצקי: המכרז פתוח לכולם.
ישראל אייכלר: למה רק אחד זוכה?
ישראל אייכלר: למה לא יהיו אלפי זוכים?
חנן פריצקי: א, אנחנו מדברים כרגע על פיילוט של 10,000 משפחות.
חנן פריצקי: לקחת 10,000 משפחות ולפצל אותם בין מספר זכיינים, לא חשבנו שזה נכון.
ישראל אייכלר: למה רק 10,000?
שפרה שחר: יש חצי מיליון ילדים רעבים בארץ.
חנן פריצקי: זה נכון.
קשת כהן: והוכיחו שזה מצליח.
ישראל אייכלר: אני שואל מעיקרא דדינא פירכא.
ישראל אייכלר: מי זה קבע שאפשר לקחת כספי ציבור שחולקו לעמותות ונעשה את זה מכרז רק לעמותה אחת, רק ל-10,000 אנשים?
ישראל אייכלר: אם היה פה עניין של צדק, אז יש פגיעה בצדק הבסיסי ביותר.
חנן פריצקי: אז אני אסביר.
חנן פריצקי: אשל ירושלים מבחינתנו הוא ספק שירות לכל דבר ועניין.
חנן פריצקי: זה לא שנתנו לאשל ירושלים ולא נתנו לגורם אחר.
חנן פריצקי: אשל ירושלים מבחינתנו הוא זרוע ארוכה שאנחנו הגדרנו איזה רשויות יהיו, איזה משפחות יהיו ומבחינתנו הוא ספק ביצוע שזכה במכרז.
חנן פריצקי: כמו שהיה אשל ירושלים, היה יכול להיות מישהו אחר.
חנן פריצקי: זה לא שנתנו את הכסף הזה לאשל ירושלים ולא נתנו לעמותות אחרות.
חנן פריצקי: יש לנו מבחנים אחרים שאנחנו מחלקים אותם בין עמותות כאלה או אחרות ומבחינתנו אשל ירושלים הוא זכיין שזכה בפיילוט המזון וכרגע את פיילוט המזון אנחנו ממשיכים עד יולי 2019 עם 10,000 משפחות.
חנן פריצקי: אנחנו מודעים לכך שיש הרבה יותר משפחות שזכאיות והיו יכולות להיכנס באופן מעשי לטובת הפרויקט הזה, ואני מזכיר לכם שאנחנו מוגבלים בתקציב שיש לנו.
ישראל אייכלר: כמה זה התקציב?
חנן פריצקי: מדובר על 20 מיליון שקל שלנו ו-20 מיליון של הספק.
חנן פריצקי: זה סיפור של מצ'ינג.
ישראל אייכלר: מאיפה הספק לוקח את ה-20 מיליון?
חנן פריצקי: הספק מביא תרומות משל עצמו פחות או יותר באותו שווי שאנחנו נותנים, ואנחנו מגיעים לכ-40 מיליון שקל.
חנן פריצקי: זה חלק מהתנאים של המכרז, וחלק מהזכייה שלו במכרז היה שהוא צריך להביא 50% מצ'ינג.
חנן פריצקי: אנחנו מדברים על היקף של 40 מיליון שקל לשנה ל-10,000 משפחות.
חנן פריצקי: אנחנו כרגע נמצאים בפרויקט הזה עד יולי 2019.
חנן פריצקי: אתם מדברים על הרחבה.
חנן פריצקי: אנחנו לא משוכנעים בכלל שהחל מיולי 2019 אנחנו נצליח להמשיך את המיזם הזה ואף להרחיב אותו כי הכול תלוי במגבלות התקציב, והכסף הזה נלקח מן הגורן ומן היקב גם בשנתיים האחרונות.
חנן פריצקי: אנחנו לא משוכנעים שהשנה יהיה לנו את המקורות להעמיד את ה-20 מיליון שקל, פעם אחת.
חנן פריצקי: פעם שנייה, גם לא להרחיב.
ישראל אייכלר: אבל את ה-20 מיליון שקל האלה לקחתם מסל התמיכות, מסלי המזון.
חנן פריצקי: 20 מיליון שקל זה היה כסף בנוסף לסלי התמיכות.
חנן פריצקי: אנחנו בעצם מדברים על שלושה פרויקטים מרכזיים שיש: פעם אחת, זה המיזם הזה, מיזם מזון, 10,000 משפחות, כ-20 מיליון שקל.
חנן פריצקי: פעם שנייה, אנחנו מדברים על קמחא דפסחא וחג נוסף שזה מבחן תמיכות, שזה סדרי 17 מיליון שקל היה בשנתיים האחרונות.
ישראל אייכלר: אבל זה היה רק בנדבות מהאוצר, זה לא היה מהתקציב.
חנן פריצקי: רגע, עוד שנייה.
חנן פריצקי: הדבר השלישי שאנחנו מדברים עליו זה מה שמכונה אצלנו מבחן משולב.
חנן פריצקי: המבחן המשולב זה סלים שמתחלקים בעצם לשניים: סלים שניתנים לכל השנה ותמיכה בעמותות גג שהן אחראיות על הסדרה של עמותות מזון, וזה יש לנו 6 מיליון שקל.
חנן פריצקי: אני חוזר עוד פעם: יש לנו 6 מיליון שקל למבחן המשולב, יש לנו 17 מיליון שקל לקמחא דפסחא וחג נוסף, ויש לנו 20 מיליון שקל למיזם מזון.
חנן פריצקי: זה מה שיצא בשנת 2018 ואמרתי שעד יולי 2019 מיזם המזון עדיין בתוקף.
חנן פריצקי: כל מה שאמרתי אינו נמצא בבסיס התקציב.
ישראל אייכלר: כולל מיזם המזון?
חנן פריצקי: כולל מיזם המזון.
ישראל אייכלר: גם זה האוצר יצטרך לנדב?
חנן פריצקי: גם את זה.
חנן פריצקי: כשאתה מדבר על נדבות, אני לא קורא לזה נדבות.
ישראל אייכלר: נדבה זה נקרא שהאוצר מוסיף מעבר לתקציב של משרד הרווחה.
חנן פריצקי: הבנתי לחלוטין מה שאתה אומר ואני קצת מתייחס לזה אחרת, אבל אני אומר, כל הדברים האלה הם מעל התקציב הבסיסי של משרד הרווחה.
חנן פריצקי: במשרד הרווחה יש 1.3 מיליון שקל, תקנה שנקראת תקנת קמחא דפסחא שאנחנו יודעים, שהיא מהווה פחות או יותר עשירית אם לא פחות מהתקציב שבסופו של יום הולך לטובת חג ראשון וחג שני וכמובן שזה לא הדבר שפותר את כל הבעיות בתחום הסדרת המזון.
חנן פריצקי: אתה זימנת אותנו לכאן מהרגע להרגע וזה בסדר גמור רגע לפני שהכנסת מתפזרת, אבל בדרך כלל ברבעון הראשון של השנה אנחנו מתחילים לקיים מגעים עם משרד האוצר על נושא קמחא דפסחא.
חנן פריצקי: בדרך כלל אנחנו מגיעים עם התערבותכם, עם עזרתכם, עם עזרה של אחרים, להסדרים לגבי קמחא דפסחא וחג ראשון.
חנן פריצקי: אני מתאר לעצמי שככה יקרה גם השנה, אבל מכיוון ששנת התקציב עדיין אפילו לא נפתחה, נפתחת באופן רשמי רק לקראת סוף השבוע - - -
ישראל אייכלר: אבל איך זה יקרה הפעם?
ישראל אייכלר: אני פשוט מודאג בגלל שאנחנו יוצאים למערכת בחירות.
חנן פריצקי: הסיבה לדאגה קיימת, אני מסכים איתך לחלוטין.
ישראל אייכלר: אם זה היה הולך מקצועית בין משרד למשרד לא הייתי צריך להיות בעניין, הייתי יכול ללכת לעשות פריימריז, אבל עכשיו כשאנחנו יוצאים וזה לא בתקציב שלכם, אז אני צריך להיות מאוד מודאג.
חנן פריצקי: אני חייב להגיד שגם אני מודאג.
חנן פריצקי: אני מודאג גם בגלל הסיפור הזה ואני מודאג בכלל כי אנחנו הולכים לקראת רבעון לא פשוט מבחינה תקציבית.
חנן פריצקי: אמנם הדבר היה היתרון היחידי שתקציב 2019 אושר כבר בכנסת, אז לפחות יש לנו תקציב.
חנן פריצקי: יחד עם זה בעיות שונות יש עם כל זה שהכנסת מתפזרת, שנצטרך למצוא להן פתרונות וזה אחד מהן.
חנן פריצקי: סיפורי עודפים למיניהם, סיפורי העברות תקציב למיניהם, אבל אני אומר, מבחינה זאת זו עוד בעיה בשרשרת הבעיות.
חנן פריצקי: אם אתה חושב שבאתי להרגיע אותך, אז התשובה היא כנראה לא כל כך, אבל אני מבטיח דבר אחד, שאנחנו נפעל על מנת שלפחות מה שהיה שנה קודמת, אנחנו נצליח לגרום לכך שיקרה לפחות גם השנה.
ישראל אייכלר: אני רוצה לעזור לכם פשוט.
חנן פריצקי: אנחנו מנהלים מגעים עם משרד האוצר כל הזמן.
חנן פריצקי: הוא נמצא לשמאלי.
ישראל אייכלר: זה שיושב לשמאלך זה לא משרד הרווחה?
חנן פריצקי: זה משרד האוצר בכבודו ובעצמו.
ישראל אייכלר: אתה היית שנה שעברה גם?
נתנאל אשרי: שנה שעברה כן.
ישראל אייכלר: אז הנה, תעשה מה שעשית שנה שעברה.
חנן פריצקי: אנחנו מנהלים את המגעים באופן שוטף, אנחנו לא נפרדים, ובקטע הזה אני מקווה שנצליח למצוא ולתת בשורה כמו שעשינו בשנים קודמות.
ישראל אייכלר: אני רוצה לשמוע עכשיו את נתנאל אשרי, כי מה שהוא אמר זה כתיבת הצ'ק.
ישראל אייכלר: אני רוצה את החתימה שלך.
נתנאל אשרי: דבר ראשון אני סומך את ידיי על כל מה שחנן אמר.
נתנאל אשרי: זה באמת נכון ובאמת הרחבנו מאוד מאוד את התקציבים בשיתוף עם המשרד בשנה האחרונה לכל נושא הביטחון התזונתי.
נתנאל אשרי: אני חושב שזה חסר תקדים.
ישראל אייכלר: כמה זה הכול ביחד?
נתנאל אשרי: 43, סדר גודל.
חנן פריצקי: זה הגיע כמעט ל-50 מיליון.
ישראל אייכלר: אני רוצה לצורך הפרוטוקול שתדעו שלפני חמש שנים זה גם היה 40.
קריאה: אדוני היושב-ראש, אתה כל הזמן חוזר לזה ובצדק.
קריאה: זו שנה חריגה שזה היוצא מן הכלל שלא מעיד על הכלל.
ישראל אייכלר: לא משנה אבל אנחנו צריכים להתקדם, לא לסגת.
ישראל אייכלר: אפשר לצפות שזה יהיה מסודר למרות הבחירות?
נתנאל אשרי: אפשר לצפות.
נתנאל אשרי: בשלב הזה אני לא יודע להבטיח הבטחות גדולות.
ישראל אייכלר: לא גדולות, רק מה שהיה.
נתנאל אשרי: אין לי כרגע כיסוי מאחורי, שנת התקציב עוד לא התחילה.
נתנאל אשרי: גם חנן יודע לספר לך ששנת התקציב 2019 היא סופר-בעייתית ויש הרבה פלאטים וגזירות שהמשרדים נאלצים לעמוד בהם.
ישראל אייכלר: אני לא רוצה שזה יידרס בגלגלי הבחירות.
ישראל אייכלר: אני אומר לכם גלויות, בחירות זה דבר פוליטי.
ישראל אייכלר: העבודה שלכם זו עבודת קודש.
ישראל אייכלר: לא יתכן שבגלל הבחירות עבודת הקודש שלכם תישחק.
נתנאל אשרי: ההבטחה היחידה שאני יודע לתת בשלב הזה זה שזה יונח על השולחן ונדון בזה כמו בכל שנה, מבחינתי.
נתנאל אשרי: להגיד מעכשיו אם נצליח למצוא לזה כסף וכמה, אני לא יודע להגיד, זה עוד מוקדם.
יוסף ויטמן: יש משהו מאוד חשוב לנו כנציגי העמותות.
יוסף ויטמן: שנה שעברה קיבלנו את האישורים.
יוסף ויטמן: אנחנו מדברים לפי חגים יהודיים.
יוסף ויטמן: על חג פסח קיבלנו אחרי חג שבועות מה הסכום שאושר.
יוסף ויטמן: עכשיו תבין, אני הולך לחלק לפני פסח.
יוסף ויטמן: אני צריך לדעת אם יש לי מכם 100,000 שקל או 200,000 או 50,000.
יוסף ויטמן: בהתאם לזה אני יכול לחלק, אז אנחנו מבקשים שתעשו את כל המאמצים שבינואר, תחילת שנה יפורסם מבחני התמיכה, נוכל להגיש ועד פסח יהיו לנו תשובות.
שפרה שחר: זו שנה מעוברת ברוך השם.
שפרה שחר: יש לכם עוד אדר.
יוסף ויטמן: אתה אומר לי בסוף שנה, כאילו תדע אחורה.
יוסף ויטמן: איך אנחנו ננהל תקציב ככה?
יוסף ויטמן: אתה איש תקציבים, אז אתה מבין שאותנו זה מגביל.
ישראל אייכלר: יש לי שאלה נוספת.
ישראל אייכלר: מי מוסמך לשנות את הגזירה של ה-20% מהתרומות, אתה או מישהו אחר?
חנן פריצקי: אני חייב להגיד שלדעתי זה קטע משפטי וקטע ששייך למבחני התמיכות ככל שאני מבין את הסוגיה שעלתה פה, אבל צריכים לבדוק את זה פנימית בקטע המקצועי.
ישראל אייכלר: אני רוצה לפנות אליו כי מה שהוא אמר, שזו החלטה של רואה חשבון אחד.
ישראל אייכלר: אני רוצה שיבוא רואה חשבון שני.
חנן פריצקי: אני סבור שזה חלק ממבחני התמיכות.
חנן פריצקי: אני מציע להעביר פנייה למשרד.
ישראל אייכלר: למי במשרד, למנכ"ל?
חנן פריצקי: למנכ"ל.
ישראל אייכלר: אז נפנה למנכ"ל שיבטלו את הדבר הזה כי לא הגיוני.
ישראל אייכלר: אם אדם תרם משאית פירות או ירקות, אז כל המשאית צריכה להיות בחישוב שחילקו את זה, ואם צריך איזה בסיס חוקי לזה, אני רוצה להסתמך על החוק שהכיר בחלוקה הזאת, ובשנה האחרונה בכנסת לגבי הבריאות, שזה יחולק גם לגבי זה.
גבריאל וקנין: אני גם רוצה להסב את תשומת הלב של הוועדה שבביטחון התזונתי המשרד עושה מצ'ינג.
גבריאל וקנין: על כל שקל הוא מקבל שקל.
גבריאל וקנין: בקמחא דפסחא על כל שקל הוא מקבל 10 שקלים, זאת אומרת הקמחא זה מנגנון הרבה יותר יעיל עבור מקבלי הסיוע.
ישראל אייכלר: אשמח לקבל את המחקר שאמרת ואני ארצה להתמודד גם עם השאלה שהוא שואל, כי יכול להיות שאתם צריכים לעשות גם איתם מצ'ינג.
חנן פריצקי: אני אעביר לוועדה את המחקר.
חנן פריצקי: המחקר מאוד מעניין.
ישראל אייכלר: כי התלושים זה דבר מאוד חשוב אבל אני חושב שהפגישה הזאת היא גם חשובה וצריך לשלב את אותם תנאים לכאן ולכאן, אחרת יש פה איזה אי-צדק ל-10,000 האלה לעומת עשרות אלפים שהם מטפלים.
ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לכם, א, שבאתם.
ישראל אייכלר: חג פסח כשר ושמח.
ישראל אייכלר: בוקר טוב, ברוכים הבאים לישיבת הוועדה לפניות הציבור בעניין חולי סרטן הדם בישראל.
ישראל אייכלר: אנחנו תיכף נתמקד בתחום מסוים.
ישראל אייכלר: אני רוצה לציין שלמרות שהכנסת כבר התפזרה, קיבלנו גם אישור מיוחד מיו"ר הכנסת לכבודכם, כי חששתי שאנחנו נצטרך לגלוש לתוך דיוני המליאה, בגלל חשיבות הנושא שלכם.
ישראל אייכלר: קודם כל אני רוצה להכיר את האנשים.
ישראל אייכלר: ד"ר אריאל אביב, תציג את עצמך לפרוטוקול.
אריאל אביב: ד"ר אריאל אביב, אני מנהל המכון ההמטולוגי בבית חולים העמק בעפולה ואני יו"ר החוג הפליאטיבי באיגוד ההמטולוגי.
ישראל אייכלר: תסביר לבורים מה זה פליאטיבי.
אריאל אביב: טיפול פליאטיבי הוא טיפול תומך, טיפול שממוקד במטופל, בצרכים שלו ולאו דווקא במחלה.
אריאל אביב: קרדיולוג מטפל בלב.
אריאל אביב: אם החולה בדרך סובל מבעיות כאלו או אחרות, זה פחות בפוקוס.
אריאל אביב: אנחנו מנסים לשלב בחוג הפליאטיבי בהמטולוגיה את הפוקוס בטיפול במחלות סרטני דם, אבל לראות גם את החולה בדרך.
אריאל אביב: אנחנו חושבים שזו רפואה טובה ובדרך לענות על הצרכים של המטופל שנובעים מהמחלה או מהטיפול בלי להתפשר על הטיפול במחלה עצמה.
ישראל אייכלר: מה שקוראים פסיכוסומה, הקשר בין גוף לנפש?
אריאל אביב: גם נושא של נפש אבל גם נושא של טיפול בסוף חיים וליווי אנשים בסוף החיים, גם נושא של טיפול בסימפטומים של כאב, בחילות, נשירת שיער, חוסר שינה, קשיים גם פסיכו-סוציאליים, בכל המעטפת שמסביב, ליווי רגשי, דברים שבדרך כלל רופא מקצועי פחות ממוקד בהם.
אריאל אביב: אנחנו מנסים לייצר פוקוס גם שם.
ישראל אייכלר: ד"ר אדיר שאולוב.
ישראל אייכלר: כמה שנים אתה בהדסה?
אדיר שאולוב: עשר שנים.
אדיר שאולוב: אני רופא המטולוג בהדסה עין כרם.
אדיר שאולוב: אני מתמחה ברפואה פליאטיבית.
ישראל אייכלר: גם הנושא של התמיכה הסביבתית.
אדיר שאולוב: בקנדה אני משלים התמחות כרגע.
ישראל אייכלר: רון דלומי.
רון דלומי: אני מתנדב בעמותת אמ"ן שהיא עמותה של חולי מיאלומה נפוצה, שזה סרטן מח העצם, סוג של סרטן המטולוגי.
רון דלומי: אני אתאר את המחלה בהמשך.
ישראל אייכלר: אתה לא רופא.
רון דלומי: לא רופא ולא חולה.
ישראל אייכלר: תהיה בריא.
ישראל אייכלר: ליזה ברקי.
ליזה ברקי-הרינגטון: אני בעצם מייצגת פה שלושה חולים, שניים שכבר לא איתנו ואחד שכן, בעצם כנציגת המשפחות או בני המשפחה המטפלים.
ליזה ברקי-הרינגטון: אני אלמנה בעצמי מבעלי שנפטר לפני 15 חודשים ממיאלומה, בן 52.
ישראל אייכלר: לצערי בגילי יש לי קצת ניסיון בתחומים האלה מבני משפחה.
ישראל אייכלר: אני יודע מה זה המטולוגיה, אני יודע מה זה מלאנומה בעור.
ישראל אייכלר: התרכובת הזאת, מיליאנומית, אולי תוכלי להסביר לי מה זה.
ליזה ברקי-הרינגטון: מיאלומה נפוצה היא סרטן שבו אחד התאים במערכת החיסון משתלט על כל מח העצם, והסימנים העיקריים שלה שהחולים סובלים מהם זה דבר ראשון אנמיה, דבר שני שברים בעצמות מפני שהתאים האלה שוברים את העצם ויוצאים החוצה.
ישראל אייכלר: את הסידן הם אוכלים?
ליזה ברקי-הרינגטון: הסידן עולה.
ליזה ברקי-הרינגטון: הדבר הרביעי והאחרון זה אי-ספיקה כלייתית בגלל עומס של חלבון על הכליות.
ליזה ברקי-הרינגטון: אנחנו לצערי הכרנו את כל הארבעה האלה.
יאיר בירנבאום: שמי יאיר בירנבאום, אני הרופא הראשי של הכללית, אני מסיים את תפקידי בימים האלה.
ישראל אייכלר: אתה היית פעם סמנכ"ל בהדסה?
יאיר בירנבאום: נכון.
ישראל אייכלר: עברו שנים.
ציון שלוסברג: ד"ר ציון שלוסברג, אני ממשרד הבריאות מחטיבת הרפואה.
ישראל אייכלר: טוב, אז נתחיל בדיון.
ישראל אייכלר: בדרך כלל אנחנו נותנים לפונים את המילה הראשונה, אז את הפונה.
ליזה ברקי-הרינגטון: הם ביקשו קודם.
ישראל אייכלר: בבקשה ד"ר אריאל אביב, תן לנו את הנושא ואת הבעיה ומה הפתרון שאתם מציעים.
אריאל אביב: כמו שאמרתי, אנחנו מתמקדים בלשפר את איכות החיים גם במהלך הטיפול עם דגש מסוים על לקראת סוף החיים של מטופלים כאשר אנחנו מדברים בעיקר על איכות חיים של המטופלים.
אריאל אביב: אנחנו מזהים כמה נושאים שהופכים להיות ממש מעיקים על המטופלים שלנו, לאו דווקא במיאלומה, בכל סרטני הדם, ואנחנו בעצם הצלחנו למקד את זה בארבעה דברים עיקריים: הראשון זה האפשרות לתת טיפולים מסוימים שנחשבים היום כטיפולים ציטוטוקסים או כימותרפיים בבית החולה.
אריאל אביב: חלק מהטיפולים הם זריקה.
אריאל אביב: זריקה שלוקחת ארבע שניות תחת העור, אנשים צריכים לנסוע שעתיים, לחפש חניה, לעמוד בתור ולחכות עוד שעתיים במכון, זריקה של ארבע שניות, חזרה שעתיים הביתה, וזה קורה לפעמים כל יום, זה יכול לקרות פעמיים בשבוע, פעם בשבוע.
ישראל אייכלר: הזריקה הזאת היא כימותרפיה כזאת?
אריאל אביב: זה טיפול ביולוגי אבל זה מוגדר כטיפול ציטוטוקסי למרות שמבחינה כימית זה לא בדיוק כימותרפיה, אבל יש גם כימותרפיה שאפשר לתת בצורה כזאת.
ישראל אייכלר: אין השלכות לוואי שצריך להיות בבית חולים בשביל לראות איך זה?
אריאל אביב: לא.
ישראל אייכלר: אז למה הוא צריך לבוא לבית חולים?
אריאל אביב: כי היום הספק של הדבר הזה, כלומר בית המרחקת נמצא בבית החולים, הרופא שקובע נמצא בבית החולים, מי שיודע לעשות את זה נמצא בבית החולים.
אריאל אביב: אנחנו מבקשים שעדיין המסגרת הלוגיסטית והתשתית והמקצועית תישאר בבית החולים, אבל הביצוע של הפעולה יעשה כמה שאפשר לנוחות המטופל, בבית או בסמוך למקום מגוריו.
אריאל אביב: העדיפות היא בבית.
אריאל אביב: אני חייב להגיד שאני יודע שהדבר הזה מתקיים בילדים בשניידר, הייתה להם איזושהי תרומה שהם אפשרו לאחיות לתת זריקות של כימותרפיה בפורמט כזה, לא דרך הווריד, פורמט מאוד פשוט, לנסוע עד בית הילד, הילד יושב, רופא טלוויזיה בבית, מקבל זריקה.
ישראל אייכלר: וזה הצליח.
ישראל אייכלר: בעולם נהוג דבר כזה?
אריאל אביב: בצרפת זה קיים בחלק מהתרופות.
אריאל אביב: אני לא יכול להגיד שזה נהוג אבל זה קיים באופן אנקדוטלי בחלק מהמקומות בעולם.
אריאל אביב: אני מרשה לעצמי להיות אופטימי ואני מניח שזה יתפשט בהמשך ככל שהטיפולים התת-עוריים יתרבו.
ישראל אייכלר: מה הבעיה שלכם, שאין רישוי לעשות את זה?
אריאל אביב: לא כל כך הרישוי כמו שאין מערך שמאפשר את זה.
אריאל אביב: היום אין אחות בקיבוץ מזרע לצורך העניין או במגדל העמק שתרצה לתת זריקה.
אריאל אביב: אין לה את הידע, את היכולת, את ההשראה ואני מניח שגם המנהלים לא יאפשרו לה את זה.
ישראל אייכלר: אבל אמרת שבשניידר עשו שהמומחית נוסעת לבית החולה.
ישראל אייכלר: מה הבעיה לנסוע לקיבוץ מזרע?
אריאל אביב: אנשים השיגו כתרומה, זו אפשרות שאותו תורם למשל יממן סוג של שירות נוסף של האחיות מהמכון עצמו, שנוסעות לבית המטופל ונותנות את הזריקה.
ישראל אייכלר: זאת אומרת, זה עניין תקציבי של הסעות, זה לא משהו רפואי.
אריאל אביב: זה אפילו לא הסעות כמו תשלום על עבודה לצורך העניין.
ישראל אייכלר: לא נשמע לי בשמיים.
ישראל אייכלר: נשמע מאוד הגיוני.
אריאל אביב: אין פה חסם רגולטורי.
אריאל אביב: החסם הוא בעיקר מחשבתי שאותו אפשר לפרוץ.
אריאל אביב: זה חסם שאני חושב שהוא בעיקר תקציבי, לאפשר לאחיות אחרי שהיא גומרת משמרת ב-15:00, בדרך הביתה לעבור דרך בית של מטופל, לתת לו את הזריקה שלו ועל זה היא תקבל איקס.
ישראל אייכלר: יש הרבה דברים שעושים היום בבית.
אריאל אביב: בקהילה, ולחולי סרטן לא.
ישראל אייכלר: אז אתה אומר שצריך לשכנע, התודעה שגם סרטן אפשר לטפל בבית כמו שאר המחלות.
אריאל אביב: לא כל טיפול, לא כל דבר, אבל יש בהחלט טיפולים שזה מתבקש.
ישראל אייכלר: יש שני תהליכים הפוכים בעולם הרפואה בארץ שאני מכיר.
ישראל אייכלר: עולם הרפואה בחוץ לארץ אני לא כל כך מכיר.
ישראל אייכלר: מצד אחד פחות ופחות בבתי חולים, יותר ויותר בבית.
ישראל אייכלר: מצד שני, יש מילה בעברית שאסור לי לומר אותה, שכל אחד רוצה לכסות את עצמו, אז כל פרמדיק שמגיע, מי שעושה "אא", תינוק או קשיש, לבית חולים.
ישראל אייכלר: מה לבית חולים?
ישראל אייכלר: חדרי המיון חסומים.
ישראל אייכלר: הם שוכבים שם חמש שעות בשביל שהרופא יגיד, הביתה.
ישראל אייכלר: אני מספר לכם דברים שהיו אצלי בבית בליל שבת הקודם, תינוקת בת שישה שבועות, היה לה ברונכיטיס, האימא הייתה אצל רופאה והיא אמרה, אין מה לעשות בברונכיליטיס.
ישראל אייכלר: אמצע הלילה, הנשימה הייתה קצת קשה אז הזמנו אמבולנס.
ישראל אייכלר: אני ציפיתי שיגיע פרמדיק, ייתן לה אינהלציה.
ישראל אייכלר: "לא, לא, לא, עד שלושה חודשים כל פנייה, בית חולים", 900 שקל כמובן.
ישראל אייכלר: בבוקר אמרו להם, תלכו הביתה.
ישראל אייכלר: נו, יהודים שומרי שבת, משערי צדק עד אצלי בבית, ברגל הלכו הביתה עם התינוקת.
ישראל אייכלר: טוב שהייתה להם עגלה.
ישראל אייכלר: מה זה צריך להיות?
ישראל אייכלר: אז אני מבין מצד אחד את הפרמדיק שמגיע.
ישראל אייכלר: הוא אפילו לא היה פרמדיק, היה נהג אמבולנס.
ישראל אייכלר: שלא יגידו חלילה שקרה משהו בגלל שהוא לא לקח, אבל ככה זה עובר לאורך כל, וקשישים שלא מרגישים טוב, בני המשפחה כבר לא רוצים לקרוא לאמבולנס כי הם יודעים שברגע שהאמבולנס מגיע זה עוד 800 שקל, כי יש חוק שאם הוא לא נשאר ואושפז.
אריאל אביב: זאת אחת הסיבות שאנחנו חושבים שהטיפול הזה צריך להינתן על ידי צוות שהוא מתוך המחלקה, צוות שמכיר את המטופל, שהוא לא זר לו גם מבחינה נפשית אבל גם מבחינת המקצועיות.
ישראל אייכלר: שלא כל פעם יצטרך לבוא לחדר מיון ולהתחיל את כל הסדרה ולספר את כל ההיסטוריה.
אריאל אביב: אנחנו מחוברים למטופלים מהבחינה הזאת שאנחנו רוצים את טובתם.
ישראל אייכלר: אני לא יודע בכמה כסף אתם מדברים.
ישראל אייכלר: בשעתו על העניין של האמבולנסים לקשישים השגנו 35 מיליון שקל במשרד הבריאות, שחולה שיש חשש להתקף לב או משהו כזה, שלא יחייבו גם אם הוא חזר מבית חולים בריא, חס וחלילה, בלי אשפוז, אבל בסופו של דבר מהאישור עד עכשיו כבר התחלפו לפחות מנכ"ל אחד והכסף עוד לא הגיע, כך שאם אתה מדבר איתי על כסף, עוד חזון למועד.
ישראל אייכלר: ד"ר אדיר שאולוב, אתה רוצה להוסיף משהו?
אדיר שאולוב: המודל, אני חושב, כפי שד"ר אביב הציע, החשיבות שלו שהוא בעצם יוצא מתוך המחלקה המטפלת וממשיך את הרצף הטיפולי ומאפשר בעצם את הטיפול בבית עם הגיבוי של צוות בית החולים ושל כל המערכות שם.
אדיר שאולוב: בין שאר הדברים שדיברנו עליהם וזה דבר שמפריע מאוד ספציפית בחולי סרטן הדם הוא מוצרי דם, בעצם הם קשורים עם בית החולים בחבל הטבור בגלל שהם נזקקים לעיתים אפילו פעמיים בשבוע למנות דם, למנות של טסיות גם כדי לשמר את חייהם וגם כדי להרגיש מספיק טוב.
אדיר שאולוב: גם זה טיפול שבעולם אפשרי וניתן לתת אותו בבית.
ישראל אייכלר: מה, טרומבוציטים?
אדיר שאולוב: גם טרומבוציטים וגם דם.
ישראל אייכלר: בבית?
אדיר שאולוב: בבית.
אדיר שאולוב: יש לזה ניסיון בעולם.
אדיר שאולוב: תופעות הלוואי הן נמוכות ואם יש צוות מיומן גם בתופעות הלוואי אפשר לטפל בצורה בטוחה בבית.
אדיר שאולוב: כרגע מבחינת רגולציה בארץ, כדי לעשות דבר כזה צריך רופא שימצא שם ברבע שעה הראשונה ואחות לאורך כל זמן מתן הטיפול.
אדיר שאולוב: זה הופך להיות מאוד לא כלכלי אפילו בתוך מוסדות סיעודיים מורכבים שנמצאים שם חולים בצורה קבועה, נאלצים לשנע אותם לבית חולים וחזרה כדי לקבל מוצרי דם.
אדיר שאולוב: אפילו מקום שבנמצא רופא ואחות קיימים, יותר זול מבחינתם להסיע אותם לבית חולים שיקבלו שם מאשר שמנת הדם תגיע אליהם בתוך המוסד הסיעודי או אפילו בבית, וגם זה משהו שחשבנו שגם רגולטורית אם תופסים חולה פליאטיבי בצורה אחרת והרגולציה מבחינתו יכולה להיות שונה והדרישות יכולות להיות שונות, אז גם מתן על ידי אחות בלבד בבית זה משהו שהוא בהחלט אפשרי עם הגיבוי של בית בית החולים ובטח בתוך מוסד סיעודי.
ישראל אייכלר: אני קצת מתקשה לרדת לסוף דעתך.
ישראל אייכלר: אתה אומר שכן צריך מפקח, רופא ברבע שעה הראשונה ואחות כל הזמן.
ישראל אייכלר: זה לא משהו כמו שאמר ד"ר אביב, שנותנים זריקה והולכים.
ישראל אייכלר: זה דבר שונה.
אדיר שאולוב: זו כרגע הרגולציה מבחינת משרד הבריאות.
ישראל אייכלר: אתה חושב שלא צריך את זה?
אדיר שאולוב: אני חושב שבקבוצת החולים הזו שנמצאת בסוף חייו והצורך שלו בעצם למוצרי דם זה כדי להקל עליו, ואם חס ושלום קורה משהו, יש כלים שגם אחות יכולה להשתמש בהם כדי לטפל בהם.
אדיר שאולוב: אני חושב שאפשר להסיר חלק מהחסמים הרגולטוריים כדי לאפשר בקלות רבה יותר ובתוך הבית ליהנות מהתקופה האחרונה.
ליזה ברקי-הרינגטון: יש עוד מוצר דם שנקרא אלבומין שזה חלק מהדם.
ליזה ברקי-הרינגטון: זה איזשהו חלבון.
ליזה ברקי-הרינגטון: חבר שלנו שנפטר לפני שבועיים וחצי נזקק למוצר הזה בגלל איזושהי בעיה ריאתית שהייתה לו והוא היה צריך להיות מנוקז כל הזמן.
ליזה ברקי-הרינגטון: החומר הזה אושר לו על ידי קופת החולים, 40 בקבוקים כאלה.
ליזה ברקי-הרינגטון: הוא לא יכול היה לקבל אותם בבית למרות שהיה לו רופא של צבר שהיה יכול לתת את המוצר הזה שהוא לא טסיות ולא דם.
ישראל אייכלר: תגידי עוד פעם את השם.
ליזה ברקי-הרינגטון: אלבומין.
ליזה ברקי-הרינגטון: אלבומין זה חלבון הדם הכי נפוץ בעצם.
ישראל אייכלר: כמה נותנים, 20, 50?
ליזה ברקי-הרינגטון: אני לא יודעת.
ליזה ברקי-הרינגטון: נותנים בקבוקים כאלה של אלבומין.
ליזה ברקי-הרינגטון: הבן אדם אושפז במשך כשלושה שבועות.
ישראל אייכלר: את מדברת על משהו שממריץ את הלב?
ליזה ברקי-הרינגטון: לא.
ישראל אייכלר: איך קוראים למכשיר הזה ששמים כדי להחזיק את האדם בחיים?
ישראל אייכלר: נדמה לי שמה שאת אמרת.
ליזה ברקי-הרינגטון: לא, לא.
ליזה ברקי-הרינגטון: אלבומין הוא החלבון העיקרי בדם שלנו.
ישראל אייכלר: איך נותנים את זה?
ליזה ברקי-הרינגטון: נותנים את זה בווריד אבל הם נותנים עוד דברים בווריד.
ליזה ברקי-הרינגטון: הרופאים של צבר והמשפחה המטפלת נותנת סליין למשל - - -
ישראל אייכלר: סליחה, אני אוהב ללמוד הרבה.
ישראל אייכלר: כשאימא שלי נפטרה בערב ראש השנה האחרון, ב-24 השעות האחרונות שמו לה מכשיר ומשם הזריקו בווריד.
ישראל אייכלר: כמה שאני זוכר את השם, דומה מאוד למה שאת אומרת.
קריאה: דוטמין?
ישראל אייכלר: דוטמין.
ליזה ברקי-הרינגטון: דוטמין זה משהו אחר, זה עושה לנו נורא טוב במוח.
ישראל אייכלר: מה עושה הדוטמין?
ליזה ברקי-הרינגטון: הדוטמין פועל במוח וגם פועל על הלב.
ליזה ברקי-הרינגטון: הדוטמין הוא מה שגורם לנו למרץ, לתחושה טובה.
אריאל אביב: זו גם תרופה שמשפרת את לחץ הדם.
ליזה ברקי-הרינגטון: משפרת את לחץ הדם.
ישראל אייכלר: אז למה נותנים את זה רק ב-24 השעות האחרונות?
אריאל אביב: כי הרבה פעמים לחץ הדם יורד למקומות כאלה שחייבים להרים אותו באופן מלאכותי תרופתי.
יאיר בירנבאום: זה בשימוש נרחב בטיפול נמרץ, זה לא רק ב-24 השעות האחרונות.
ישראל אייכלר: אני הכרתי אותו רק שם.
יאיר בירנבאום: גם משתמשים בו בטיפול נמרץ כדי להחזיק את האנשים, לעבור את המשבר שאנשים נמצאים בו.
ישראל אייכלר: אני יודע שבתרופות, כמעט אותו שם, זה יכול להיות משהו שונה לגמרי.
ישראל אייכלר: אז את מדברת על משהו אחר.
ליזה ברקי-הרינגטון: אני מדברת על מוצר דם משני, בוא נגיד כך.
ליזה ברקי-הרינגטון: זה איזשהו מרכיב שבודדו מהדם וצריך לתת אותו לחולה במקרה שהוא צובר נוזלים.
ישראל אייכלר: יש הרבה מרכיבים כאלה?
ליזה ברקי-הרינגטון: אני מכירה אלבומין, פלזמה.
ישראל אייכלר: פלזמה, כולם יודעים, טסיות, כולם יודעים, דם סתם, כולם יודעים.
ליזה ברקי-הרינגטון: אלבומין, באמת יכלו להחריג אותו.
ליזה ברקי-הרינגטון: אוקי, הוא נובע מהדם אבל זה משהו שרמת הסיכון שלו לחולה, אני חושבת, היא אפסית ובמקום לתת לו את זה בעירוי בבית שהמשפחה, יש לה כבר רשות מצבר לתת עירוי, הבן אדם פשוט אושפז בבית החולים כדי שינקזו את ריאותיו על בסיס יומי, זאת אומרת הוא היה מאושפז שלושה שבועות.
ישראל אייכלר: אפשר לעשות את זה בבית, את אומרת, ואין לזה השלכות.
ליזה ברקי-הרינגטון: יגידו הרופאים.
ליזה ברקי-הרינגטון: ניקוז פלואורלי נתנו להם לעשות, זה האבסורד.
ליזה ברקי-הרינגטון: היו לו שני נקזים.
קריאה: מתקן כזה קבוע והבעיה זה ההחזר של האלבומין כי הם מוציאים נוזלים.
אריאל אביב: זה עניין באמת פיזיולוגי.
אריאל אביב: אנחנו חושבים שאפשר אפילו למתן את זה כמו שאדיר אמר.
אריאל אביב: יש מוסדות שקיים בהם רופא ואחות אבל בגלל סיבות רגולטוריות אי-אפשר לתת.
אריאל אביב: אפילו מרפאה של קיבוץ, בית אבות, בטרם, כל המקומות האלה שנגישים למטופלים הרבה יותר מאשר לנסוע שעתיים מקיבוץ מגן לסורוקה למקבל מנת דם ולחזור חזרה.
ישראל אייכלר: יש משהו מקביל שנוכל להשוות לזה?
ישראל אייכלר: בדרך כלל בחוק אם יש משהו מקביל שמאפשרים בבית לעשות א, אפשר להוסיף ב.
ישראל אייכלר: אתה אומר בבתי אבות.