GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איריס לייטרסדורף: אנחנו גם שומעים את המטופלים שאומרים: אני לא רוצה לרוץ לבית חולים, זה רחוק, זה קשה, יש לי עוד ילדים, מה אני עושה עם שאר הילדים, זה חצי יום למצוא חניה.
איריס לייטרסדורף: אז הקופה אומרת: אני מוכנה להנגיש לך את השירות במכוני הסכרת שלנו כי האנדוקרינולוגים שנמצאים אצלנו יכולים לטפל והם מכירים טכנולוגיות כי גם בטייפ 2 משתמשים בטכנולוגיות.
איריס לייטרסדורף: הקופה מאפשרת לחולה לבחור וחלק נכבד מהחולים – אנחנו שואלים את זה בקופות – נשארים בבתי החולים.
איריס לייטרסדורף: שניידר לדוגמה, שיש שם מרפאת ילדים מאוד מפוארת, מטפלת בחולים גם עד גיל 40.
עידית עם שלם: 30.
איריס לייטרסדורף: 30 ו-40.
איריס לייטרסדורף: יש גם חולים בני 40.
קריאות: 30.
אמיר תירוש: זה מחוסר ברירה, זה לא אידיאלי, זו בעיה שיש.
יעל ניימן: יש בבלינסון מרפאה, לא בשניידר.
איריס לייטרסדורף: מרפאות מעבר – שיבא היחידה שפיתחה באמת מרפאת מעבר, שהיא בעצם עושה את ה-transition מהטיפול בבתי החולים לטיפול בקהילה.
איריס לייטרסדורף: בהתחלה באמת דרשו מאתנו שנגיד לקופות: תפתחו מרפאה ייעודית לחולי טייפ 1 מבוגרים בשעות מסוימות במקומות מסוימים ושהם יבואו רק לשם.
איריס לייטרסדורף: וכמו ששאלתי פה את אחת החולות: האם זה בסדר שאני אגיד לך: תשמעי, לך יש סכרת טייפ 1, את תקבלי טיפול רק ביום שני בין 09:00 ל-11:00 במרפאה בתל אביב, מכול המחוז תבואי לשם, תגידי: סליחה, אבל אני עובדת, יש לי ילדים – למה לחייב את החולים?
איריס לייטרסדורף: אז אנחנו באמת עובדים עם הקופות על כך שבתוך מכוני הסכרת שקיימים היום – וישנם מכוני סכרת – יהיו שעות ייעודיות שהחולה יכול לבחור.
איריס לייטרסדורף: החולה יכול לבחור אם הוא רוצה לבוא לכאן, ליום שני בין 09:00 ל-11:00, ששם הצוות אולי מכיר אותו יותר, או שהוא יבוא גם כן לאנדוקרינולוג, שהוא כבר לא ילדים, אנדוקרינולוג רגיל, כשמכון הסכרת נותן את הראייה הרב-מקצועית של עובדת סוציאלית – אנחנו רוצים אפילו מעבר לעובדת סוציאלית, גם פסיכולוג רפואי – דיאטנית ואחות כמובן.
איריס לייטרסדורף: מאוחדת כבר הקימה ופותחת.
איריס לייטרסדורף: זו עבודה שלנו בעצם, שאנחנו יושבים שם כל שנה וכל חודש ושואלים בבקרות מה נעשה והם אכן פותחים את זה.
איריס לייטרסדורף: החולה יוכל לבחור אם הוא רוצה לבוא למרפאה הייעודית רק לטייפ 1 – כי אמרו לי: החולים לא רוצים לראות טת בני ה-60-70 שמגיעים, הם אנשים בני 30-40, הם רוצים להיות עם קהל צעיר יותר, אז אוקיי, אז תוכל לבחור לבוא ביום הזה, ואם זה לא מתאים לך ולא נוח אז תלך למכון סכרת, שנותן צוות שמתמחה ומומחה בסכרת, זה לא רופא המשפחה.
אמיר תירוש: אבל אז שיפנו לכולם, לכל הצוות.
אמיר תירוש: אם זה לכל הצוות אז לכל הצוות.
איריס לייטרסדורף: זה בקופה, במכון סכרת, החולה רואה את כל הצוות שלו שם.
איריס לייטרסדורף: תאמין לי, אנחנו יושבים ואני שואלת לא רק בתיאוריות, אני שואלת במספרים: תגידו לי - - -
יעל ניימן: כמה מרפאות כאלה יש?
איריס לייטרסדורף: יש הרבה.
יעל ניימן: כמה?
איריס לייטרסדורף: מכבי, בבקשה.
איריס לייטרסדורף: הנה, מכבי עצמה - - -
יעל ניימן: מכבי זה אחת.
אהרן וינטרוב: פתחו מרפאה לתחום סכרת תחת הבית שלי אבל זה טייפ 2.
אהרן וינטרוב: פתחו בבניין שלי מרפאה לסכרת, מאוחדת – כל בני ברק אין טייפ 1.
יעל ניימן: יש אחת.
איריס לייטרסדורף: ד"ר מריאנה ירון היא אנדוקרינולוגית שמטפלת בטייפ 1.
יעל ניימן: נכון, מכבי רעננה היא מרפאה מאוד ידועה.
איריס לייטרסדורף: דווקא למאוחדת – דיברת לדוגמה על מחוז מרכז – יש כבר 10 מכוני סכרת רק במחוז המרכז עם אנדוקרינולוגים שמטפלים - - -
אהרן וינטרוב: זה לא עוזר לי אבל, כולן סבתות בנות 80.
איריס לייטרסדורף: לכן הם פותחים מרפאה ייעודית גם לטייפ 1 מבוגרים, והם אומרים: תרצה לבוא למרפאה הזו – בבקשה; תרצה לבוא דווקא לייעודית – תבוא.
איריס לייטרסדורף: הם גם כן מנסים במסגרת המשאבים שלהם לראות איך הם נותנים את השירות.
איריס לייטרסדורף: 90% מחולי הסכרת בארץ הם טייפ 2, לא 1, אני לא יכולה להגיד להם: כל השירות שלכם חייב להיות מותאם לטייפ 1, הרי יש לנו גם חולי סכרת טייפ 2.
איריס לייטרסדורף: גם כשאומרים לי שהילדים מטופלים בבתי חולים אני לא מרפה מהם, אני אומרת: ואיפה הקשר לרופא הילדים בקופה?
איריס לייטרסדורף: מה עם החיסונים שהוא צריך לקבל?
איריס לייטרסדורף: גם חולי טייפ 1 וטייפ 2, מה עם חיסוני שפעת?
איריס לייטרסדורף: נתתם להם חיסוני שפעת?
איריס לייטרסדורף: תראו במכבי, אני שואלת במכונים.
איריס לייטרסדורף: אם אתה בא כבר למכון, סכרת לפעמים זו הבעיה היחידה שלך, אז אני מצפה שהוא ייתן לך חיסון שפעת, שלא תצטרך לבוא למרפאה.
איריס לייטרסדורף: ועוד דבר, שגם יעבוד אתך על גמילה מעישון, כי מבוגרים מתחילים לעשן ויש עוד סיבות.
איריס לייטרסדורף: הריון – בדיוק אותו דבר.
איריס לייטרסדורף: אנחנו שואלים ורואים ואלה נושאים שהם במיקוד שלנו.
איריס לייטרסדורף: אני באמת אומרת, הדברים האלה כתובים.
איריס לייטרסדורף: אנחנו כבר שנים עושים את זה.
איריס לייטרסדורף: אתם יכולים לראות את כל דוחות הבקרה, הם מפורסמים באתר, כי אנחנו מאמינים בשקיפות, וזה נושא שאנחנו דנים בו, מפתחים אותו ומקדמים אותו, אכן כן.
יעל ניימן: את מביאה אותה כדוגמה ואני יודעת מהחברים בעמותה שהם מאוד נהנים במרפאה אצלה, הבוגרות שבאות, אבל במרפאה בבני ברק, מרפאות במקומות נוספים, הרופאים לא מתמצאים בסכרת סוג 1.
יעל ניימן: אין להם אפילו את המכשור להוריד נתונים למחשב, אז מה הם יעשו שם?
יעל ניימן: אז נורא יפה לתת דוגמאות - - -
ישראל אייכלר: למה אין להם?
ישראל אייכלר: אי אפשר לסדר את זה שיהיה להם?
אהרן וינטרוב: אפשר אבל אין - - -
אהרן אליעזר שכטר: זה כולה תוכנה.
אמיר תירוש: הם לא יידעו מה לעשות.
עידית עם שלם: אין תקציב, זה כספים.
קריאה: זה אחד הדברים שאנחנו רוצים להתייחס, זה מה שאנחנו אומרים.
איריס לייטרסדורף: אנחנו עושים בקרה ומגיעים גם לאילת.
איריס לייטרסדורף: לכללית יש מוקד באילת, הוא גם נסמך על סורוקה, גם כן עם הטלמדיסין, והרופאים שם אכן מטפלים בסכרת טייפ 1 וטייפ 2, עם משאבות האינסולין, עם הסנסורים.
איריס לייטרסדורף: דיברת באמת על הנושא של הסנסור ופעמיים היפוגליקמיה – זה נכון, זו ועדת הסל, שהיא בסוף ועדה מקצועית שצריכה להחליט במסגרת - - -
ישראל אייכלר: מה הקריטריון שלה לסנסורים?
איריס לייטרסדורף: כרגע זה באמת נכון, אחרי שני אירועים של היפוגליקמיה החולה מקבל את הסנסור.
יעל ניימן: מתועדים במיון.
איריס לייטרסדורף: ואכן השנה המועצה, שאנחנו חברים בה והיא מייעצת למשרד, אמרה שהיא תגיש לסל והדיונים כרגע הם שלאחר אירוע אחד יינתן הסנסור.
איריס לייטרסדורף: אלה באמת דברים שהם מתפתחים.
אהרן וינטרוב: לאחר שהבן אדם ימות הוא יקבל את הסנסור, בקיצור.
איריס לייטרסדורף: אבל ועדת הסל צריכה להחליט בין הטכנולוגיות של האונקולוגיה לבין הטכנולוגיות האלה.
איריס לייטרסדורף: אתם יודעים, זה לא שאנחנו עם תקציב אינסופי.
ישראל אייכלר: במשרד התחבורה הייתה פעם תקופה שהציבו רמזור רק בצומת שהיו בו שבעה הרוגים.
ישראל אייכלר: פעם היו 6 הרוגים – אני לא צוחק – והם פשוט אמרו: מה, נתפלל שיבוא השביעי ויכריע את הרמזור?
ישראל אייכלר: כך זה נשמע פה.
עידית עם שלם: לגמרי.
קריאה: נכון, זה בדיוק כך.
ישראל אייכלר: אתה כלכלן?
חן חיים לוי: אני כלכלן באגף לפיקוח על קופות החולים.
ישראל אייכלר: אז אני רוצה לשאול אותך לגבי התקצוב של הפעילות הזאת, יש לך מושג?
חן חיים לוי: של העמותות?
חן חיים לוי: לא, אני נציג של הפיקוח על קופות החולים, אנחנו עובדים מול קופות החולים.
ישראל אייכלר: למי במשרד הבריאות יש תשובה?
איריס לייטרסדורף: לא ביקשתם את זה לדיון במה שהעברתם לנו, כי יש ממש יחידה שלמה שאחראית על התמיכות.
ישראל אייכלר: אז אנחנו נבקש לברר את זה.
ישראל אייכלר: עכשיו אני עובר לכמה מטופלים.
ישראל אייכלר: שמעון מאמו, מה רצית לומר שלא נאמר?
שמעון מאמו: קודם כל, אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים עכשיו בימים מאוד לחוצים אז אנחנו רוצים קודם כל להודות לך, הרב אייכלר, שהעלית את הנושא הזה לדיון.
ישראל אייכלר: זה הנושא הכי חשוב שאני עושה היום.
שמעון מאמו: גם על זה תודה רבה.
שמעון מאמו: קודם כל, שמתי לב שיש כאן איזושהי התקשות להבין כמה המרפאה הייעודית נצרכת.
שמעון מאמו: דבר אחד אני רוצה לומר, אנחנו מבינים שהדבר פשוט כשחולה נכנס לקופת חולים, אנחנו כן מבינים שיש איזושהי חלוקה בין חולה צעיר לחולה בוגר.
שמעון מאמו: כשבקופת חולים הבעיה יכולה להית יותר נקודתית ויותר פשוטה, במחלת הסכרת, שהיא יותר מורכבת – ואני בתור חולה סכרת, למי שלא יודע - - -
ישראל אייכלר: 1 או 2?
שמעון מאמו: סוג 1.
שמעון מאמו: אני מבין שהדבר הזה יותר מורכב, ודווקא בדבר הזה, שהוא יותר חשוב ויותר נצרך, המרפאה הייעודית הזאת, דווקא כאן מתקשים להבין כמה זה נצרך.
שמעון מאמו: דוגמה פשוטה מקופת חולים, אנחנו יכולים לראות חולה עם בעיה ממש פשוטה ודווקא שם מפרידים בין חולה צעיר לחולה בוגר.
שמעון מאמו: אני חושב שמאוד-מאוד חשוב להבין כמה הדבר הזה נצרך.
שמעון מאמו: זו סיבה אחת.
שמעון מאמו: סיבה שנייה, יושבים כאן שני ארגונים מאוד-מאוד חשובים בתור חולה סכרת – אני לא נכנס לחלוקה הזו בין חרדי ולא חרדי – קודם כל האגודה לסכרת נעורים ו"מתוקים לדרך", שקשה להסביר במילים כמה הם עוזרים לכל חולה סכרת, לא חשוב מיהו.
שמעון מאמו: אם הם יושבים כאן ואומרים שהדבר הזה נצרך אז אני לא מבין מי יכול לעמוד ולומר להם שזה לא נצרך, כי הם מבינים הכי הרבה, יותר מכול מי שיושב כאן, ולא חשוב מאיפה הוא מגיע.
שמעון מאמו: אני אומר לכם באמת, מי שיכול שיתמוך כמה שיותר בשני הארגונים.
שמעון מאמו: בתור חולה סכרת אני מאוד נהנה ממה שהם עושים, מהפעילויות, ואם הם יושבים כאן, והם לא סתם מבקשים ואומרים שהמרפאה הייעודית לחולי סכרת נצרכת, אני חושב שכולם פה צריכים לסמוך על שניהם, גם על האגודה לסכרת נעורים, שהם עושים עבודה מדהימה בכל התחומים, וגם "מתוקים לדרך", שיותר מקדמים בציבור החרדי, מביאים את הצרכים של הציבור החרדי.
שמעון מאמו: אני חושב שצריכים לסמוך עליהם ולא יותר מידיי לבדוק כי הם הכי מבינים, ואם הם חושבים שזה נצרך לכלל חולי הסכרת, המרפאה הייעודית, אני חושב שאנחנו צריכים לסמוך עליהם ולמלא את הבקשה שלהם בשבילנו.
ישראל אייכלר: יופי, תמצת את זה נכון.
ישראל אייכלר: אהרן וינטרוב, בבקשה.
אהרן וינטרוב: אני רוצה לדרוך פה על יבלת כואבת מאוד.
אהרן וינטרוב: החלום של כל סכרתי בוגר, חוץ מאיזון, הוא המכשיר הזה.
אהרן וינטרוב: אני עכשיו נמצא על 130, עוד מעט תתווכחו אם זה טוב או לא טוב.
אהרן וינטרוב: אני רוצה להסביר לך אבל היות וברוך-השם אתה לא יודע מה זה, אני חייב להביא לך דוגמה מעולם שלך, מהאיזון שלך.
אהרן וינטרוב: לך יש חשבון בנק, נכון?
אהרן וינטרוב: הוא חייב להיות מאוזן?
ישראל אייכלר: אני מקווה שהסוכר שלך יותר מאוזן מחשבון הבנק שלי.
אהרן וינטרוב: אז עכשיו ניכנס לתחום.
אהרן וינטרוב: יש שני דברים: משאבת אינסולין ויש סנסור.
אהרן וינטרוב: יש גם בזה.
אהרן וינטרוב: הבנק נותן לך אפליקציה לסרוק את הצ'קים ולהפקיד.
אהרן וינטרוב: נפלא.
אהרן וינטרוב: לא צריך להגיע לבנק, לא צריך כלום.
אהרן וינטרוב: אבל מה?
אהרן וינטרוב: תאר לעצמך שלדעת כמה יש בבנק ומתי יוצאים הצ'קים – זה לא.
אהרן וינטרוב: תיכנס לסניף, תחכה בתור, דפוק ואז תדע.
אהרן וינטרוב: אין מצב בעולם להיות מאוזן כך.
אהרן וינטרוב: זאת אומרת, עולם הפוך ראיתי.
אהרן וינטרוב: איך להזליף את האינסולין, עם עט או עם משאבה – עם עט זה פחות נוח, נכון, משאבה לכל הדעות, אין ספק, משפרת את איכות חיים – אבל אין לך שום צורה לדעת מה עובר עליך.
אהרן וינטרוב: אתה יודע שאני גיליתי אחרי 5 שנים מה עושה לי אורז לבן רק בגלל המכשיר הזה?
אהרן וינטרוב: שזה הרס לי את כל הסכרת כי אורז יסמין זה דבר שרוצח סכרתי?
אהרן וינטרוב: אגב, אורז יסמין רוצח סכרתי והאורז הבסמטי מצוין לסכרתי.
אהרן וינטרוב: מי יודע מזה בכלל?
אהרן וינטרוב: מה שקורה, אדם צריך לבדוק 7 פעמים ביום – נעזוב כרגע את הנוחות – 7 פעמים ביום - - -
יעל ניימן: 7 הלוואי.
אהרן וינטרוב: 7 הלוואי.
אהרן וינטרוב: עשיתי סקר בין כולם, לא הגעתי לשניים, לא הגעתי לשניים מתוך 100 בחורים.
ישראל אייכלר: שניים שמה?
אהרן וינטרוב: שניים שבודקים – אחד בבוקר, אחד בלילה.
ישראל אייכלר: בגלל שאין להם את הסנסור?
אהרן וינטרוב: הסנסור בודק לי כל חמש דקות, אחרי ארוחה אני רואה מה קרה, למה זה עלה.
אהרן וינטרוב: אה, קפה אחרי הארוחה עושה לך בעיות?
אהרן וינטרוב: אוקיי, אין קפה אחרי ארוחה.
אהרן וינטרוב: כל הלך החיים שלי - - -
אהרן וינטרוב: בפרטי זה עולה בסביבות 2,000 שקל.
אמיר תירוש: לחודש.
לילך יעקב שביט: 1,800 לחודש.
אהרן וינטרוב: מה לחודש – התכשירים האלה?
אמיר תירוש: כן, המתכלים.
אהרן וינטרוב: המתכלים, כן.
אהרן וינטרוב: אין בעיה להתקמצן בגיל צעיר, אבל כל מי שלא מחזיק את זה, אין לו בעולם מצב לדעת את מצב האיזון שלו.
אהרן וינטרוב: לא שייך.
ישראל אייכלר: אני יכול להבין למה בעידן הטכנולוגיה של ימינו זה צריך לעלות 1,800 שקל לחודש?
לילך יעקב שביט: כי החברות יכולות.
שמעון מאמו: כי הם יודעים שקופת החולים תממן את זה.
אהרן וינטרוב: החברות יכולות.
אהרן וינטרוב: באמריקה זה עולה קצת פחות אמנם.
אהרן וינטרוב: אגב, זה מאמריקה.
ישראל אייכלר: זה כמו עם הפלאפונים, שפעם היית צריך להיות עשיר כדי להחזיק פלאפון, היום כחלון – נדבר עם כחלון שיוריד את המחירים.
אהרן וינטרוב: אם כולם יקנו זה יהיה יותר זול.
איריס לייטרסדורף: זה חדש יחסית וככל שיעברו השנים והזמן המחירים ירדו.
איריס לייטרסדורף: אותו דבר.
ישראל אייכלר: כי זה אותו עיקרון כמו פלאפון, לא?
אהרן וינטרוב: אין מצב בעולם שילד, גם אם הוא באמת יבדוק 7 פעמים – משרד הבריאות צריכים להבין – אין מצב במצב כזה להתאזן.
אהרן וינטרוב: הרב אייכלר, תשאל אותם כמה עולה משאבה.
אהרן וינטרוב: כמה עולה משאבה?
קריאה: לילדים זה בסל.
איריס לייטרסדורף: לילדים ונשים בהריון זה בסל.
שמעון מאמו: 24,000.
אהרן וינטרוב: 24,000 עולה משאבה.
אהרן וינטרוב: כמה מתחלף?
אהרן וינטרוב: עד גיל 80 זה בסל, זה לכולם בסל.
אהרן וינטרוב: המשאבה לכולם בסל, עד גיל 100, אבל הסנסור עד גיל 18.
אהרן וינטרוב: איפה ההיגיון, אני חייב לדעת, מטעם משרד הבריאות, ההיגיון הבריא שאומר שמשאבה, שכולה זה רק שיפור איכות החיים, מקבל אותה אדם בין 30 – אני, מה אני עושה אם אני רוצה להזריק?
אהרן וינטרוב: על המכנס, אם אני רוצה.
אהרן וינטרוב: אני יכול לעשות את זה.
מריאנה ירון: לא, זה לא רק איכות חיים, יש גם תועלת יותר גדולה, אפקטיביות - - -
אהרן וינטרוב: לקטנים בעיקר, לקטנים שצריכים חצי, רבע.
מריאנה ירון: דווקא למבוגרים.
אהרן וינטרוב: למבוגרים כמעט בקושי, זה איכות חיים טובה יותר.
מריאנה ירון: לא.
ברוריה שר: כשיש קשר בין הסנסור - - -
אהרן וינטרוב: כשיש קשר.
אהרן וינטרוב: כשיש קשר עם סנסור זה מצוין.
אהרן וינטרוב: זה בכלל.
אהרן וינטרוב: כשיש קשר עם הסנסור והמשאבה אז ברור שזה עוזר, אבל להשקיע את כל הכסף על הדבר הזה, שהוא לא מציל, ולא על הסנסור הזה, שזה פשוט מציל?
אהרן וינטרוב: אני ירדתי מ-8 ל-6.5 רק בגלל זה.
אהרן וינטרוב: לא שיניתי כלום, פשוט נודע לי מה אני עושה בחיים שלי, מה עושה לי כל מאכל, מהדבר הזה.
ישראל אייכלר: כדי לקבל את זה היית צריך לעשות פעמיים היפו?
אהרן וינטרוב: כן, חד-משמעית.
אהרן וינטרוב: כמו כל הסכרתיים מעל גיל 18.
אהרן וינטרוב: אין מה לעשות.
אהרן וינטרוב: דילים פה, דילים שם.
אהרן וינטרוב: הבאתי מאמריקה כבר חמישה כאלה.
אהרן וינטרוב: עושים פה דברים כי הדבר הזה מציל חיים ויש בחורים שאין מצב בעולם שהם עושים משהו בחיים שלהם בלי הדבר הזה כי הוא לא יודע.
אהרן וינטרוב: להתחיל לבדוק זה כך: אף אחד לא בודק בבית הכנסת ולא ברחוב - - -
קריאה: גם בישיבה לא.
אהרן וינטרוב: אני, אגב, אגלה לך הרב אייכלר, שיש לי את זה גם פה.
אהרן וינטרוב: זה במקרה משדר לזה גם כן, אבל החדש כבר לא.
אהרן וינטרוב: החדש כבר משדר ישירות מהמכשיר אלי, לא צריך את זה בכלל.
אהרן וינטרוב: החדש הוא ה-Dexcom 5.
ישראל אייכלר: ואז זה יוזיל את כל הסיפור?
אהרן וינטרוב: בהמשך החיים ודאי, כי מי שלא יהיה לו לא יהיה מאוזן.
אפרת טיש: אני חושבת שנורא חשוב להבהיר, כדי שנהיה ממוקדים בדיון: אין ספק שהסנסור הוא חשוב לקדמה - - -
אהרן וינטרוב: למבוגרים.
אפרת טיש: למבוגרים.
אפרת טיש: היום הוא בסל עד גיל 18 ומגיל 18 עם שני היפויים, ולנשים בהריון.
אהרן וינטרוב: בתקופת ההריון.
אפרת טיש: כמו שנאמר, מנסים כל פעם להכניס לסל, אנחנו מקווים כל פעם שזה ייכנס.
אפרת טיש: נכון, זה מכשיר יותר יקר.
אפרת טיש: בשנה שעברה נכנס הליברה, שמקל - - -
ישראל אייכלר: לקשישים יש גם?
אפרת טיש: גם לקשישים יש.
אהרן וינטרוב: הליברה לא עוזר אבל.
אהרן וינטרוב: זה מתריע, זה אומר בפשטות: אדם נורמטיבי בן 35 שרוצה להיות מאוזן – בלי הסנסור הוא לא מאוזן, כמה שיספרו לכם.
ישראל אייכלר: רצית לומר משהו?
אהרן אליעזר שכטר: כן, רציתי להוסיף על המילים שאהרן וינטרוב אמר, שלדעתנו בחור מעל גיל 18, בן אדם מבוגר, צריך את הסנסור יותר מאשר ילד, כי לילד יש מעקב של ההורים, של המורה בבית הספר, של האחות בבית הספר, כל הזמן עוקבים אחריו ויודעים מה המצב שלו.
אהרן אליעזר שכטר: בן אדם בן 18 הולך לצבא או הולך לעבודה, הוא לא יודע, הוא נמצא בתהליך כל היום, הוא רץ אחרי היום והוא לא עוקב אחריו.
אהרן אליעזר שכטר: ברגע שיש לו סנסור זה מתריע לו שהסוכר יורד, או מתריע לו שהסוכר מעל רף מסוים שהוא שם, ואז הוא יודע לשמור על עצמו.
ישראל אייכלר: אני רוצה להודיע שהדיון מבחינת השעה צריך להסתיים אז אני רוצה להתמקד בדברים החשובים ביותר.
ישראל אייכלר: עידית עם שלם, בבקשה, תתמקדי בדקה אם אפשר כי אני כבר אחרי הזמן.
עידית עם שלם: אני ממש אשתדל בדקה.
עידית עם שלם: אני סכרתית טייפ 1 מגיל 15.5.
עידית עם שלם: בעקבות זה שהייתי בבלינסון בזמנו, בשנת 89', התחלתי להיות מטופלת בבלינסון, ואז הקימו את מרכז שניידר היפה, בית חולים לילדים, והעבירו את כל המטופלים בטעות – ואני חוזרת על זה, בטעות – מבלינסון לשניידר לקבל את המשך הטיפול בסכרת.
עידית עם שלם: אז נוצר מצב שזה בית חולים לילדים ואחרי שאתה עובר את גיל – זה התחיל ב-40, ירד ל-35 ואז ל-30 – אתה כבר לא מוצא את דרכך שם ואתה יוצא אל אוויר העולם בלי שום הדרכה, בלי שום יד מכוונת, בלי שום גורם שבא ומסביר לך לאן להמשיך את דרכך מבחינת איזון ומבחינת טיפול.
עידית עם שלם: אני הרגשתי תלויה באוויר.
עידית עם שלם: לא ידעתי מה לעשות.
עידית עם שלם: שנתיים לא הייתי מטופלת.
עידית עם שלם: שאלתי לגבי בלינסון, אמרו לי: הרופאים שם לא מתמצאים – היו לי אז משאבה וסנסור כי הייתי אחרי הריון ראשון –תנסי להגיע לתל השומר.
עידית עם שלם: הגעתי לתל השומר, הייתי מטופלת אצל פרופ' אוהד כהן אחרי שנתיים שלא הייתי מטופלת בכלל, אבל פרופ' אוהד כהן לצערי עזב אותנו לכיוונים של ניסויים רפואיים, טובים ומאוד-מאוד נדרשים של לבלב מלאכותי סגור, כדי לסגור את הנושא הזה, וכעת בתל השומר לא היה לי מענה של רופא שמתמצא בטכנולוגיה מבחינתי.
עידית עם שלם: היה סיפור של ד"ר קריסטליני שהגיעה תקופה והחליפה אותו אבל עברה חזרה לקפריסין ושוב פעם הייתי צריכה לחפש מה אני עושה.
עידית עם שלם: לא יצרו איתי קשר מהמרפאה להציע לי איזשהו רופא אחר.
עידית עם שלם: נפלתי בין הכיסאות.
עידית עם שלם: שוב שנתיים לא הייתי מטופלת.
עידית עם שלם: עברתי מקום מגורים, מהוד השרון לרעננה, ובמרפאת כללית שטופלתי בה הייתה רופאה מאוד-מאוד נחמדה שאמרה לי: יש רופא במאיר, לכי למאיר, יש שם מרכז רפואי טוב.
עידית עם שלם: הפנו אותי לד"ר איתן רויטמן, שהוא הרופא היחיד שמטפל בטייפ 1 – לשאלתך לגבי רופאים שמתמצאים – ויש לו את כל הטכנולוגיות.
עידית עם שלם: בעזרתו השגתי את הסנסור.
עידית עם שלם: אחרי מאבקים ממושכים מאוד השגתי את הסנסור.
עידית עם שלם: הגעתי למצבים קרובים למוות.
עידית עם שלם: המצב האחרון, בשנת 2015, כתוצאה מהתעלפות ביום – לא בלילה, ביום, בערות, בשעות הערב – יצאתי מהרכב, פשוט נפלתי על הרצפה של החניון והיו צריכים להביא אמבולנס כדי לקבל אותי.
עידית עם שלם: הייתי עם תיעוד אחד של היפו, לא הסכימו.
עידית עם שלם: פניתי למשרד הבריאות, פניתי לקופת החולים - - -
ישראל אייכלר: היום יש לך כבר סנסור?
עידית עם שלם: נתנו לי סנסור כי הייתי צריכה לעשות תיעוד שני נוסף.
עידית עם שלם: יש לי את הסנסור.
עידית עם שלם: בגלל כל הסיפור הזה אמרתי: אני חייבת לפתוח עצומה, חייבת לפתוח עצומה שיפתחו לנו.
ישראל אייכלר: נו, כמה אנשים חתמו?
עידית עם שלם: 1,450 טייפ 1 חתמו על העצומה.
עידית עם שלם: אני אשאיר לכם את זה.
ישראל אייכלר: אנחנו גם נעביר את זה למשרד הבריאות.
עידית עם שלם: העצומה היא לפתיחת מרפאות.
עידית עם שלם: בעצומה רשמתי דבר כזה: - - -
ישראל אייכלר: אני לא יכול לשמוע את זה עכשיו בגלל הזמן.
עידית עם שלם: אז אני אשאיר לכם כדי שתוכלו.
ישראל אייכלר: אני אקרא את העצומה ואנחנו נעביר את זה גם למשרד הבריאות.
עידית עם שלם: השורה התחתונה היא שכרגע אין בקופת חולים כללית כל מענה לנושא הזה, לא מולטי-דיסציפלינרי ולא לא מולטי-דיסציפלינרי, כי גם הרופא שאני הולכת אליו הוא רופא סכרת, הוא לא אנדוקרינולוג, ואם חס וחלילה - - -
ישראל אייכלר: אגב, לחולה סכרת מותר לעבור מקופה לקופה?
איריס לייטרסדורף: בוודאי.
יעל ניימן: הם מפסידים את הביטוח.
איריס לייטרסדורף: לא, הם לא מפסידים.
עידית עם שלם: מותר ועברתי.
עידית עם שלם: הייתי גם אצל ד"ר מריאנה ירון - - -
ישראל אייכלר: זהו, לא רציתי להגיד את זה לפרוטוקול.
ישראל אייכלר: אם יש לך ברעננה את האנשים האלה, מה - - -
עידית עם שלם: אבל אני אגיד לך למה חזרתי לכללית.
עידית עם שלם: הייתי במכבי חצי שנה, אבל במכבי יש דברים אחרים שלא ניתנים, כמו סטיקים שמדברים עם המשאבה, ביקשתי את הסטיקים האלה ולכן חזרתי לכללית.
עידית עם שלם: בשורה התחתונה, כמי שמייצגת באמת הרבה מאוד סכרתיים, צריך את המרפאות האלה.
עידית עם שלם: המרפאות האלה נדרשות ומכיוון שאין תגובה ממשרד הבריאות אני מבקשת ממך, כחבר כנסת, להגיש הצעת חוק פרטית לפתיחת מרפאות לסכרתיים טייפ 1, שתחייב בהצבעה של הכנסת את משרד הבריאות לדאוג לכך שכל קופת חולים תפתח מרפאה כזו בפריסה ארצית.
עידית עם שלם: זה חייב להיות בחוק בגלל שאם זה יהיה בקטע של: נחשוב על זה ונראה – הם כבר שנים חושבים על זה וכלום לא קורה.
עידית עם שלם: בכללית אין מרפאות מומחים של סכרתיים עד עכשיו, אף לא אחת.
ישראל אייכלר: לילך יעקב שביט, אחות מתאמת סכרת, מרכז רפואי פדה פוריה.
לילך יעקב שביט: אני פה בכמה כובעים, אני אשתדל לדבר מאוד מהר.
לילך יעקב שביט: אני טייפ 1 מגיל 9, אני סכרתית, אני לא חולה.
לילך יעקב שביט: אני אישה בריאה לחלוטין עם סכרת, ואני בריאה בזכות הטכנולוגיות – ואני לא אדבר על טכנולוגיות כי זה לא המקום.
לילך יעקב שביט: פדה פוריה הוא ליד טבריה.
לילך יעקב שביט: בכל האזור שלנו אין מרפאות סכרת בכלל.
לילך יעקב שביט: יש לי מרפאה קטנה של שלוש פעמים בחודש – אחרי שזה היה פעמיים והגדלתי קצת, לי ולד"ר מריה, הרופאה שאתי, שהיא לא מומחית לטייפ 1.
לילך יעקב שביט: אני פוגשת את החבר'ה של טייפ 1 באשפוז והם באים אלי כי אני טייפ 1 ואני מבינה אותם.
לילך יעקב שביט: הצלחתי להכניס חלק מהטכנולוגיות לבית החולים, זה לא מספיק.
לילך יעקב שביט: אני גרה גם ברמת הגולן, רמת הגולן זה רחוק, כל האזור שלנו לוקה בחסר מאוד גדול.
לילך יעקב שביט: הצעתי לפרופ' איתמר רז את הרעיון שכל קופות החולים ישבו יחד ונקים מפה משותפת, כי כלכלית יכול להיות - - -
ישראל אייכלר: שיתחלקו, בדיוק.
ישראל אייכלר: כדאי לעשות כולם יחד.
ישראל אייכלר: אני חושב שכל המפלגות ביחד זה יהיה יותר מהר מאשר כל קופות החולים ביחד.
לילך יעקב שביט: הוא אמר שכבר הייתה להם פגישה.
איתי גוטלר: אנחנו יושבים על זה, אנחנו יושבים ביחד, אבל - - -
ישראל אייכלר: אם איתמר רז ייקח את זה על עצמו הוא מסוגל גם את זה לעשות.
איתי גוטלר: הוא לקח את זה, יושבים ביחד, פשוט, כמו שנאמר פה, צריך החלטות וכו'.
ישראל אייכלר: איתי, אתה דיברת.
לילך יעקב שביט: לא אמרתי את כל מה שרציתי אבל - - -
ישראל אייכלר: אני יודע, גם אני כל הזמן לא אומר את מה שאני רוצה, אבל רציתי לתת למכבי ולשירותי בריאות כללית, אז אני רק אגיד לכם תודה שבאתם כי הזמן פשוט מסתיים לי.
ישראל אייכלר: אני רוצה לסכם את הדיון: הוועדה לפניות הציבור דנה בנושא ופונה למשרד הבריאות: א', לאפשר לכל החולים את השימוש בסנסור ולא רק במקרים מיוחדים.
ישראל אייכלר: אם צריך, הוועדה מבקשת להוזיל את מחירי הסנסורים.
ישראל אייכלר: אני מוכן אפילו להגיש הצעת חוק להוריד את המע"מ מהסנסורים האלה, זה כבר יהיה 17% פחות.
ישראל אייכלר: דבר שני, הוועדה פונה למשרד הבריאות להאיץ את התהליך עם קופות החולים להקצות משאבים לחולים, לאפשר מענה של זמינות תורים לפחות אחת לחודש – לשלושה חודשים כתבת אבל הם רוצים יותר – לכל המוקדים בארץ, ולאפשר מתן טופסי 17 לכל הצוות המקצועי ולא רק לרופאים עבור חולים בסכרת גם מעל גיל 18.
ישראל אייכלר: הוועדה פונה לקופות החולים לתגמל רופאים שיתנו הכוונה וייעוץ מרחוק לאיזון הסוכר לאנשים שגרים רחוק, גם לפני חגים ומתי שהם צריכים, וגם שיגיעו למפגשים מרוכזים עם חולים במקומותיהם, בצפון, בדרום, במקומות שאין מרפאות ייעודיות לחולים האלה.
ישראל אייכלר: אנחנו נקיים גם ישיבת מעקב, כך שמי שעוד לא בא לידי ביטוי יוכל, אנחנו נתכנס עוד פעם.
ישראל אייכלר: תודה רבה לאנשי משרד הבריאות, אנשי קופות החולים, ולכם, שזיכיתם אותנו בדיון הזה.
ישראל אייכלר: שלום וברוכים הבאים.
ישראל אייכלר: אנחנו אמנם בישיבת מעקב, אבל ישיבה מאוד חשובה על הנהלים והאגרות בפעילות המכון הרפואי לבטיחות בדרכים.
ישראל אייכלר: היו הרבה פניות של אזרחים ונהגים שרוצים לעבוד בתחום התחבורה, בתחום משאיות, ואנחנו יודעים שיש מחסור חמור ביותר בנהגים בתחום התחבורה הציבורית, והם הופנו לקבל שירות במכון הרפואי לבטיחות בדרכים, המרב"ד, גם מסיבות רפואיות וגם מסיבות אחרות.
ישראל אייכלר: והייתה טענה שיש משכי זמן טיפול לא סבירים וגם בעניין גובה גביית האגרות.
ישראל אייכלר: הוועדה כבר קיימה בכנסת הנוכחית שתי ישיבות באותו נושא, בחורף שעבר ובקיץ שעבר ועכשיו אנחנו בדיון שלישי ואני מקווה שזאת תהיה הישיבה המסכמת ושלא נצטרך עוד.
ישראל אייכלר: אנחנו רוצים לעקוב אחר המלצות ובקשות במסגרת הישיבות שהתקיימו בוועדה, האם אכן התבצעו שיפורים והאם עוזרים לאנשים הנבדקים שיוכלו לקבל חידוש רישיונות נהיגה, בדיקת כשרות נהיגה במכון בזמן סביר ובסכום סביר.
ישראל אייכלר: המכון הרפואי לבטיחות בדרכים היא יחידת סמך של משרד הבריאות שעיקר פעילותו לצמצם תאונות דרכים ולהציל חיים.
ישראל אייכלר: למכון מופנים נהגים שעלולים לגרום לתאונות דרכים מסיבות בריאותיות, כל זאת במקביל לניסיון לשמר את יכולת הנהיגה ככל שניתן והזכות לנהוג ולהתפרנס מזה.
ישראל אייכלר: מטרת המכון לשפר עצמאותם של הנכים ולהתאים להם אביזרי נהיגה ורכב למגבלות הרפואיות, גם על זה היו לנו הרבה תלונות, מתן ייעוץ מקצועי לגורמי תעסוקה שונים וגם משרד הרישוי מפנה למרב"ד מבקשי רישיון רכב ציבורי ומשא כבד.
ישראל אייכלר: נהגים שנשללו בנהיגה בשכרות או בסמים, עברייני תנועה לאחר תום שלילה, מחזיקי רישיון נהיגה עם בעיות בריאותיות, נהגים מבוגרים מפאת גיל.
ישראל אייכלר: המשטרה מפנה נהגים שהיו מעורבים בתאונות דרכים.
ישראל אייכלר: גם נכי משרד הביטחון, נכי המוסד לביטוח לאומי ונבדקים המחויבים לבדיקת ביקורת – כל אלה עוברים במרב"ד.
ישראל אייכלר: והחלטת המרב"ד היא בגדר המלצה שמועברת למשרד הרישוי לשיקולו.
ישראל אייכלר: תוקף פסילה על רישיון שהוטל על ידי משרד הרישוי קצוב לשנה בדרך כלל.
ישראל אייכלר: אחרי זה אין החזרה אוטומטית, צריך לעבור שוב את מסלול הייסורים הזה.
ישראל אייכלר: המחסור החמור בנהגים מקצועיים בתחבורה הציבורית נובע לא רק בגלל תנאי שכר ירודים אלא גם – זה מה שגילינו בשנה האחרונה בדיון הראשון כבר ואפילו מדיונים אחרים בנושאי תחבורה ציבורי עברה כחוט השני הטענה שבגלל העיכובים במלר"ד אין מספיק נהגים לתחבורה הציבורית.
ישראל אייכלר: אז בישיבה האחרונה התבקשו המשרדים להעביר לוועדה את הנתונים והם העבירו את זה אלינו ואני לא אקריא את כולם, אנחנו נשמע את זה מפי האנשים עצמם.
ישראל אייכלר: ראשון הדברים יהיה איש משרד הבריאות, פרופ' איתמר גרוטו, המשנה למנכ"ל, שבעצם המרב"ד עדיין או היה באחריותו של משרד הבריאות.
ישראל אייכלר: פרופ' גרוטו, בבקשה.
איתמר גרוטו: קודם כל למרב"ד יש מספר חלקים, כמו שאמרת, מספר מקורות של הפניה, והסיכום שאליו הגענו עם משרד התחבורה הוא שבעניין הרכב הכבד והרכב הציבורי, אותן - - - שמגיעות ממשרד התחבורה הן יטפלו על ידי משרד התחבורה.