GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלון זסק: התכנית שלנו למעשה מורכבת משלוש רגליים עיקריות: א.
אלון זסק: הגברה משמעותית של פיקוח ואכיפה, לרבות הקמת יחידת פיקוח ובנייה של מנגנון בקרה סגור לנושא הזה, דבר שני חקיקה ותקינה ופה אנחנו מצטרפים למעשה, החוק של גרמן אומר בסופו של יום, מעבר לעיסוק בחוק, שהמשרד להגנת הסביבה יתקין תקנות.
אלון זסק: אנחנו בשלבים מאד מתקדמים של תקנות מכח חוק אוויר נקי, זה גם יאפשר לנו אחרי זה להעביר עיצומים כספים לנושא הזה, כי כל ההסדרה הנורמטיבית של הפסולת החקלאית היום לא קיימת.
אלון זסק: היום אין נורמת התנהגות נורמטיבית לחקלאי מה הוא צריך לעשות בגזם החקלאי שלו, גם בצמחי וגם בקלאסי.
אלון זסק: את זה אנחנו אמורים להכתיב בתקנות.
אלון זסק: מעבר לזה, פינוי פיזי, אנחנו יכולים לעשות חקיקה ולעשות פיקוח, ואנחנו רוצים גם לעשות פינוי משמעותי של ערימות הפסולת שמושלכות לשטחים הפתוחים, לרבות הקמת מנגנון - - -
ישראל אייכלר: לאן תפנו את זה?
אלון זסק: לאתרים נסתרים.
אלון זסק: אתרים מוסדרים, טיפול כמו שצריך, חלק למיחזור.
ישראל אייכלר: ושם תקברו את זה בחול?
ברוך ובר: חלק, אפשר להשיב את זה.
אלון זסק: תלוי, חלק יכול להיות ממוחזר.
אלון זסק: פסולת בניין יכולה להיות ממוחזרת וגם גזם צמחי יכול להיות ממוחזר, לפי העניין.
אלון זסק: לרבות בנייה של מנגנון של צווי ניקוי ומכרזים לרכישת שירותי פינוי פסולת, במידה והרשויות או בעלי הקרקע לא יבצעו.
אלון זסק: זאת אומרת, תכף אני אגיע לזה, יש איזשהו מנגנון, אתם תראו את זה תכף באיזשהו איור, שיציג את כל הפעילות.
אלון זסק: אז תכנית הפעולה בקצת יותר מפורט זה הפעלת פקחים לאיתור הערימות, לרבות הפעלת אמצעי תצפית, גילוי ומיפוי.
אלון זסק: יחידה של משנעי פסולת, יחידת מבעירים, פה אנחנו עושים שיתוף פעולה, תכף נדבר עליו קצת יותר, עם רשות הכבאות.
אלון זסק: השבוע נציב הכבאות ומנכ"ל המשרד למעשה סוגרים נוהל עבודה סדור.
אלון זסק: יש פה שתי רגליים, אחת מניעה במקור, שזה אחרי פעילות שאנחנו עושים, ושנייה מה עושים במקרה שיש שריפה, להפחית עד למינימום את הזמן שבו השריפה קורית, ולייצר מצב כזה שבו כלים כבדים יכולים להיות מופעלים ע"י כב"ה, לפתוח את הערימות, ראינו את זה - - -
ישראל אייכלר: זה סודר כבר?
אלון זסק: הנוהל ייסגר ביום חמישי הקרוב, בשאיפה, ואז נוכל להעביר גם מימון לטובת הנושא לכבאות, אנחנו נבחן איך עושים את זה ומה עושים.
ישראל אייכלר: דובר אז לקחת מהמשטרה או מהצבא כלים, זה כן סודר?
עובד מנשה: זה סודר.
עובד מנשה: לגבי המט"שים יהיה מספיק כלים מיוחדים, זה ה- די-9 ודי- 10, זה נסגר ממש בימים הקרובים.
ישראל אייכלר: שאתם תרכשו בעצמכם?
עובד מנשה: אנחנו לא רוכשים, אנחנו עושים הסכם.
ישראל אייכלר: הסכם עם חברה שכן יש לה.
שלומית אבינח: זה מה שביקשנו.
אלון זסק: זה המכרז עם הקבלנים.
אלון זסק: מעבר לזה, הקמת מערך מידע שיתעדכן כל הזמן, ongoing, אודות המפגעים בשטחים הפתוחים, ואנחנו כבר בפיילוט מול שני מחוזות מתוך שישה של משרד החקלאות, להפחית את כמות רישיונות השריפה שמקבלים לנגעים, כשאנחנו מפקחים בפועל על כל רישיון כזה, מקבלים את האישור, אנחנו יוצאים לשטח, רואים שבאמת מדובר בנגע ולא מדובר בקצת עצים עם הרבה פסולת והרבה פלסטיק, על מנת שזה גם לא יישרף.
אלון זסק: ניקוי השטח, זה הוצאת צווי ניקוי ע"י המשרד לבעלי השטח כשיטת הפעלה, ונוהל מזורז עם סיוע מנהלי מאד משמעותי פה, ופינוי יזום של ערימות הפסולת.
אלון זסק: כיבוי, יש חדר בקרה ושליטה שלנו, יש את חדרי השליטה של כב"ה שאנחנו עושים שיתופי פעולה בינינו, ושיתוף פעולה של כב"ה שכבר קורה בפועל בשטח – נכון להיום, למרות שהנוהל עוד לא סגור, כב"ה יוצא לשריפות של השטחים הפתוחים, מה שלא היה קודם באופן מהותי, נכון להיום יש שיתוף פעולה מאד טוב גם בין חדרי המצב, גם בפועל בין אנשי השטח של כבאות ואנשי המשרד.
אלון זסק: מבחינת תרשים הזרימה של מערך הפעולה, אנחנו נעשה פיקוח בשטחים הפתוחים למעלה, נאתר את המפגעים, אם הערימה כבר נשרפת אז מן הסתם זה הפעלה של כב"ה בנוהל שדיברנו עליו, אם הערימה עוד לא נשרפה, אנחנו רוצים למנוע אותה במקום, ולכן אנחנו נוציא דו"חות סיור, לאחר מכן אנחנו נפעל לאיתור בעל הקרקע ו/או הרשות והוצאת התרעות, אם זה נוקה מה טוב, אם זה לא נוקה אנחנו מכינים צווי ניקוי בהתאם לסמכויות שיש למשרד.
אלון זסק: אנחנו עוקבים על ביצוע צו הניקוי, שוב, אם צו הניקוי יבוצע ע"י הרשות מה טוב, בנושא הזה אנחנו גם בקשר מול משרד הפנים, על מנת שלמשרד הפנים יהיה מנגנון תמיכה ברשויות לטובת הנושא.
אלון זסק: אם צו הניקוי לא יבוצע אז אנחנו ננקה בעצמנו באמצעות מכרזים לקבלנים שאנחנו עושים במשרד, ואחרי זה אנחנו בעצם יכולים לעשות גבייה של כפל הוצאות, לטובת המשך הטיפול.
ישראל אייכלר: איזה סעיף צריך לעלות 50 מיליון שקל?
אלון זסק: כל המערך הזה.
ישראל אייכלר: חוץ מהפינוי, אני לא רואה הוצאות גדולות.
אלון זסק: לעשות פיקוח זה משמעותי, אתה צריך לייצר מצב כזה שיש פקחים בשטח.
ישראל אייכלר: אבל זה 50 מיליון?
אלון זסק: רגע, זה אחד.
אלון זסק: דבר שני אנחנו מדברים על פריסה לשלוש שנים, זאת אומרת בערך 16 מיליון שקל לשנה, אנחנו מדברים על מימון אותם כלי עבודה כבדים לכב"ה.
ישראל אייכלר: זה הפינוי.
אלון זסק: כן, גם זה.
אלון זסק: גם הפינוי בעצמו של כמויות מאד גדולות, כשחלק יחזור בסופו של יום לאוצר המדינה.
ישראל אייכלר: טוב, יש לך משהו להגיד לי לגבי הנושא של הדיון היום, האתרים שדיברנו עליהם.
אלון זסק: כן, לגבי האתרים שדיברנו, ורד את רוצה שאני אגיד או את תגידי לגבי הנושא של התכנית של רתמים, אחרי זה ברוך אם אתה רוצה להתייחס, בשמחה.
ורד אדרי: ורד אדרי, מתכננת המחוז וסגנית מנהל המחוז במשרד להגנת הסביבה, מחוז המרכז.
ורד אדרי: התכנית לשיקום לאתר רתמים קודמה לפני כמה שנים, היא נעצרה, בימים אלה היא מחדשת את פעילותה מה שנקרא, היא הגיעה חזרה לדיון בוועדה המחוזית ונתנו לה עוד ארכה כדי להגיש אותה לצורך מתן תוקף, כלומר היא עברה כבר את כל השלבים הסטאטוטוריים בעבר.
ורד אדרי: ממה שידוע לי, ומשיחה שקיימתי אתמול עם מתכנן המחוז של רמ"י, מי שבסופו של דבר יחתום על התכנית זה איגוד ערים דרום יהודה ורמ"י יחד, וכך נוכל לאשר את התכנית.
שלומית אבינח: הם פה, הם גם יכולים להתייחס לזה.
ורד אדרי: אז הם גם יכולים להתייחס לזה.
ורד אדרי: התכנית הזו בעצם מציעה מנגנון - - -
שלומית אבינח: מי מתייחס לרתמים?
יואב ששון: רתמים זה לא בתחום שלנו, שנינו ממחוז ירושלים, רתמים זה מחוז מרכז.
יואב ששון: מה שאני יודע להגיד על רתמים, שהיא שוקמה, גודרה.
שלומית אבינח: מה זה גודרה?
ורד אדרי: אני אמשיך.
ורד אדרי: התכנית הזאת בעצם היא תכנית השיקום לאתר - - -
ישראל אייכלר: אני רק רוצה שהפרוטוקול ישמע מה שאמר אלון, סמנכ"ל משאבי טבע במשרד, הוא אמר: לא שוקמה ולא גודרה.
יואב ששון: לגבי הגדרות, הגדר נמצאת במכרזים.
ורד אדרי: אם תתנו לי לסיים אני אתן לכם את הסקירה גם הסטאטוטורית וגם של העבודה בפועל.
ישראל אייכלר: רציתי שהפרוטוקול ירשום את זה, כדי שאחר כך אני קורא, אני אדע איפה אני עומד.
ורד אדרי: אני אדבר קודם סטאטוטורית ואז על המצב בפועל.
ורד אדרי: התכנית בעצם מציעה מנגנון כזה, יש שם שני בורות שהם עדיין - - -
שלומית אבינח: את מדברת על רתמים.
ורד אדרי: על רתמים, כן.
ורד אדרי: בורות שעדיין לא הטמינו בהם פסולת, כדי לשקם את זה בצורה מיטבית הבורות האלה צריכים להתמלא, מה שבעצם אנחנו עושים פה זה מנגנון שאותם בורות ימולאו בפסולת יבשה בלבד, כלומר פסולת בניין.
ורד אדרי: פעם אחת אנחנו ננצל את הנפח הזה, פעם שנייה באמת נוכל לעשות את השיקום כמו שצריך.
ורד אדרי: התכנית הזו אני מניחה שבימים ובחודשים הקרובים תובא לידי אישור, כאשר היא תתאשר אנחנו שוב נצא לפעולה בשטח, נדרוש את כל החקירות הנוספות, בעבר עשו סקר שדה, יצטרכו לחדש את הנתונים האלה, זה מבחינה סטאטוטורית.
ורד אדרי: לגבי בריכות החמצון, הבריכות הן לא בתוך מה שנקרא הקו הכחול של התכנית, הם לא בתחום תכנית השיקום של הקו, הבריכות האלה יצטרכו טיפול בנפרד.
שלומית אבינח: אבל זה לא שייך לאשדוד.
ורד אדרי: בריכות לשפכים.
שלומית אבינח: זה המאבק המשפטי.
שלומית אבינח: נציגי אשדוד כאן, נכון?
אלון זסק: אבל ברוך יכול להתייחס לזה אחרי זה.
ורד אדרי: לעניין הבריכות נעשתה חקירה ראשונית, צריך גם פה לעשות השלמה של החקירה אבל אין פה תכנון סטאטורי ארוך.
ישראל אייכלר: אני רוצה לציין לפרוטוקול, שמנהל התכנון שלח לנו הודעה לפיה תכנית לאתר הטמנה ברתמים אמורה לקבל תוקף תוך כחודש, אם וכאשר רמ"י יגיש עותקים לאישור.
ישראל אייכלר: ככלל, אנחנו לא עוסקים בפיקוח על מה שקיים בשטח, גם לא עוסקים בתפעולם של האתרים, המשרד להגנת הסביבה עוסק בנושאים האלו.
ורד אדרי: נכון, אז התכנית באמת, היא תבוא, מה שאמרתי, זה ימים או חודשים, אני יודעת שהם כבר מכינים את העותקים, ואז התכנית תקבל תוקף, ברגע שהיא מקבלת תוקף אפשר להתחיל לעשות את הפעולות לשחרור, בעצם אפשר יהיה להתחיל לתת את כל ה - - -
ישראל אייכלר: אבל מבחינה תקציבית, אתם מתוקצבים בעניין הזה?
ורד אדרי: מה שאני יודעת, שמבחינה תקציבית יש שני מקורות, פעם אחת יש, כל השנים הופרשו סוג של קרן, תגמולים.
ד"ר ענת רוזן: כל השנים הופרשו.
ד"ר ענת רוזן: שמי ענת רוזן, מנכ"ל איגוד ערים אשדוד- חבל יבנה.
ד"ר ענת רוזן: כל השנים, על כל ק"ג פסולת שהוטמן, הופרש חלק מהתשלום לקרן שיקום, למיטב ידיעתי יש בקרן הזו 17 או 18 מיליון שקל.
ורד אדרי: בנוסף, מה שהסברתי קודם, יהיה לנו את ה - - -
ישראל אייכלר: אז רגע, את הכסף הזה אתם יכולים להשתמש ולבצע, או שאתם צריכים אישורים נוספים?
ורד אדרי: זה של דרום יהודה.
שלומית אבינח: אנחנו רצינו להזמין אותם לדיון, אבל הם לא - - -
ישראל אייכלר: לא הבנתי, דרום יהודה צריך לעשות את זה ברתמים?
ורד אדרי: התכנית, מה שרמ"י החליטו עם דרום יהודה נכון לאתמול, העדכון שקיבלתי נכון לאתמול שזה יחסית חדש, שדרום יהודה ורמ"י מגישים יחד את התכנית.
ורד אדרי: מבחינת מכרזים ואיך זה יעבוד אני לא יודעת, צריך לברר את זה מול רמ"י, הם יוציאו את המכרז.
ישראל אייכלר: זאת אומרת התשלום של הטומנים.
ורד אדרי: כן, כל טון שייכנס בעצם ייצר.
ישראל אייכלר: הרעיון נשמע כל כך טוב שאני שואל את עצמי למה זה לא נעשה בשנה האחרונה.
ורד אדרי: את זה צריך לשאול את רמ"י.
ורד אדרי: אני יודעת שהיה דיון ודברים כל הזמן מי הגיש את התכנית הסטאטוטורית, אם זה יישאר, כי בעבר דרום יהודה היו חתומים עליה ולא ידעו אם הם ימשיכו או לא, ובסופו של דבר הם מגישים את זה יחד.
ישראל אייכלר: אמרת את זה בפתיח, אבל זה לא עוזר לי.
ישראל אייכלר: איך עוזרים לעניין עצמו, אם עוד שנה אנחנו נתכנס ושוב דרום יהודה לא יידע - - -
ורד אדרי: להערכתי, הם אמרו תוך חודש אז אני יודעת שנתנו להם ארכה של חודש אז הם חייבים להכין את זה, גם הבנתי שהם מכינים כבר עותקים.
ורד אדרי: כלומר במתן תוקף כל התהליכים הסטאטוטוריים כבר נגמרו, שזה השלב שלוקח בדרך כלל זמן.
ורד אדרי: מבחינת יציאה לשטח, זה באמת תלוי במכרזים של רמ"י.
ברוך ובר: אני יכול להוסיף שהחלטת הממשלה מדברת על הקמת ועדה שאותה המשרד להגנת הסביבה הוסמך לכנס.
ברוך ובר: הוא אמנם הורה לכנס או ביקש לכנס, ועדה כזאת אמורה להיות בזמן הקרוב, אבל נקבע מועד שאני לא זוכר אותו, כדי לשבת ביחד עם אנשי רמ"י ולבדוק כיצד הדברים מתקדמים.
ורד אדרי: אנחנו כל הזמן איתם בדיונים ובישיבות.
ישראל אייכלר: בגלל שאני בודק מה קורה עם המנכ"ל, ובגלל שאני מתכוון לסגור את הישיבה אם הוא לא מגיע, אני רוצה לתת לאנשים המכובדים שהגיעו.
ישראל אייכלר: ראש מועצת גן יבנה, מי עוד הגיע מראשי הערים?
ישראל אייכלר: ראש מועצת יבנה, הגיע?
שלומית אבינח: גן יבנה, דרור אהרן.
דרור אהרן: שלום אדוני, שלום לכולם.
ישראל אייכלר: אתם צריכים למצוא איזה שם שאנחנו לא נטעה בין גן יבנה ליבנה, זה כמעט קמצא ובר קמצא.
ישראל אייכלר: בקיצור, מר דרור אהרן.
דרור אהרן: הנושא הזה של השריפה פתח צוהר מאד גדול לכך שאין שום אחריות, ואין שום גוף שמתכלל את כל מה שקורה מסביב לאותם אתרים.
דרור אהרן: גם אתר רתמים וגם בריכות החמצון הישנות של אשדוד.
דרור אהרן: האירוע הזה היה קשה ביותר כי לא ברור מה נפלט לאוויר, האירוע נמשך לאורך זמן וברציפות מאד גבוהה, העוצמה שלו היתה חריגה בכל קנה מידה ואף גוף ממשלתי או גוף רשותי לא לקח אחריות, כל אחד גלגל את האחריות ממנו והלאה ותשובות לא קיבלנו.
דרור אהרן: אנחנו העלינו את הנושא הזה בדיון במועצה, גם באיגוד ערים לאיכות הסביבה, קיבלנו מידע חלקי, לא מלא, אני הייתי רוצה לדעת ולשאול ברצינות מי הגוף שאחראי לטפל במקרים מהסוג הזה.
דרור אהרן: ברור שיש פה בעיה כספית, העלויות פה הן גבוהות של כל הנושא של השיקום, גם של רתמים שלא שוקם, פה נאמר שרתמים שוקם, רתמים לא שוקם.
דרור אהרן: גודר אולי כן.
ישראל אייכלר: גם לא.
דרור אהרן: חלקי, לא מלא.
דרור אהרן: חלקי, יש שם גידור חלקי ממש, אני עשיתי סיור.
דרור אהרן: יש חלקי, לא מלא, ועדיין למטה יש כנראה עוד בערה שעדיין לא כובתה.
דרור אהרן: זאת אומרת, אין פה אף אחד שיודע באמת מה קורה בשטח.
דרור אהרן: אף אחד שגם כן בא ואומר, המצב הוא כזה וכזה, נדרש לעשות כך וכך.
דרור אהרן: לכן אני פונה לוועדה ברצינות, בשם התושבים שלי, בשם תושבי הסביבה, שיקום פה מישהו ויגיד מי אחראי.
ישראל אייכלר: אני חושב שהדברים שלך מאד נכונים, אני מצטער לסגור את הדיון מוקדם מהמתוכנן, מצטער מאד שהמנכ"ל לא הואיל להשתתף למרות שהישיבה תואמה איתו מבעוד מועד, בהתאם ליומן שלו, זה דבר שאנחנו לא עושים בדרך כלל, לקיים ישיבות לפי היומן של המנכ"ל.
ישראל אייכלר: אבל אני מפחד לחשוב שבריאותם של תושבי הדרום פחות חשובה מבריאותם של אנשים באיזורים אחרים, אני אתן לעוד, מי אתה?
אבי פוקס: אני אבי פוקס, תושב בני דרום.
ישראל אייכלר: אתה תושב בני דרום, אתן לתושב אחד להגיד ואנחנו נסגור את הישיבה.
אבי פוקס: קודם כל תודה רבה על הישיבה ועל הרצף ועל ההמשכיות של הבדיקה, אבל כמו ששמענו פה אחרי שקיבלנו את הסקירה הרחבה, למעשה אנחנו נמצאים כל הזמן באותו שיח של פינג פונג, פעם מדבר מחוז אחד אומר זה מחוז אחר, ולדעתי הגיע הזמן לעשות מעשה ולהחליט שצריך להיות צוות עיבוי ספציפית לזה, שכל משרד ישלח נציג אחד שיידע לעשות את העבודה שלו.
אבי פוקס: הועדה לא יכולה כל פעם לעקוב, ובטח גם כמו שאומר פה ראש הרשות, הוא לא יכול לנהל את השיח כשהתשובות מגיעות בצורה חלקית, אנחנו עכשיו נכנסים עוד פעם לעונה חמה, וסבירות מאד גבוהה שעוד פעם יפרצו שריפות, ואז עוד פעם נחזור לפינג פונג הזה.
אבי פוקס: אני חושב שאדוני צריך לבקש שלפעם הבאה יגיע נציג אחד שיודע לרכז את הפעולות, ולא להמשיך עם הפינג פונג הזה בין המחוזות.
אבי פוקס: זו בעיה שהיא נמצאת באיזור ספציפי, אפשר לתחם את האיזור ולמצוא לו צוות עיבוי ספציפית למקום.
אבי פוקס: מעבר לבעיות שהחומרים גם ממשיכים הלאה, לחלחל לתוך המים ועוד.
אבי פוקס: הנזק ממשיך כל פעם בתחומים אחרים ומתרחב, זה לא יכול להיות השיח הזה גם.
אבי פוקס: המצגת היפה שראינו היא יותר צופה פני עתיד, היא פחות דיברה על הטיפול הנקודתי בתוך האיזור שלנו מקבל טיפול.
אלון זסק: כבוד היו"ר, יש ישיבה של ועדת המעקב בסוף החודש הזה, ב- 26 ביוני, ישיבה של ועדת המעקב.
ישראל אייכלר: אני רוצה לקבל את הפרוטוקול שלכם, שלחו לנו אחרי הישיבה, של הדיון הזה.
ישראל אייכלר: לפני שאני סוגר את הישיבה, ישנו בחז"ל סיפור שאחד התנאים, כאשר אנשים יצאו ולא השתתפו בדיון אז הוא מאד כעס, אז אמרו לו: "למה אתה כועס על אלה שבאו?
ישראל אייכלר: תכעס על אלה שלא באו".
ישראל אייכלר: אז אני רוצה לציין את אלה שבאו, כי הם לא אשמים.
ישראל אייכלר: ברוך ובר, ורד אדרי, אלון זסק, יתיר אבישר, חן נויבואר, שגיא עזני, כל אחד ותפקידו יבורך, זה רשום בפרוטוקול.
ישראל אייכלר: אורי דביר, עובד מנשה, רב פקד אברהם תובל, אסף רפלד, יואב ששון, אהוד מויאל, אמיר ברק, ענת רוזן, יהונתן רוזנברג, גדי סימון, עודד שטיינמץ, אבי פוקס, אורי צפריר, אסף פינק, יעל צ'פרזרו, גברת רוני בריל, טלי אולשק, ראש המועצה דרור אהרן.
ישראל אייכלר: קודם כל, תודות לאבנר עורקבי, יושב ראש ארגון הנכים אהב"ה, ודוקטור דפנה אזרזר, שביקשו את הישיבה הזאת, ואנחנו מקיימים אותה.
ישראל אייכלר: זו הפעם הראשונה שאנחנו עושים דיון על העניין של הרכבים.
ישראל אייכלר: הפעם אנחנו עוסקים בפניות ציבור של הורים לגבי שינוי בזכאותם בגודל של רכבי ילדים נכים.
ישראל אייכלר: היו לנו הרבה ישיבות בנושא זכויות ילדים נכים וההתמודדות של ההורים בביורוקרטיה ובמשרד לביטוח לאומי.
ישראל אייכלר: מדובר גם על הורים שבוחרים לגדל את ילדיהם הנכים בבית ולא שולחים אותם למוסדות למיניהם, והוועדה סבורה שהמדינה צריכה להקל על ההורים האלה ועל התמודדותם היומיומית, כי חוץ ממה שהם חוסכים גם הרבה כסף למדינה כשהם מגדלים לבד את הילדים, אבל בטח לא להקשות ולא להרע את התנאים שבהם חיים הילדים הנכים ובני המשפחה.
ישראל אייכלר: מהפניות שהגיעו לוועדה עולה כי למשפחות מסוימות שונה גודל הרכב שבו הם מסיעים את הילדים הנכים, ובמקום רכבים גדולים, נותנים להם רכבים קטנים ופחות נוחים.
ישראל אייכלר: אני רוצה להדגיש, שהדיון הנוכחי לא דן בהיבטים הרפואיים והצרכים של הנכה אלא בהיבטים ביורוקרטים שמקשים על המשפחות.
ישראל אייכלר: כמובן, שבשינוי גודל הרכב קיימת הרעה משמעותית ופגיעה באיכות חיי הילדים וההורים, ויש לזכור שהילדים לא מבריאים ממצבם הרפואי הקשה, אלא יש החמרה במצב הרפואי, כך שאין סיבה להקשות.
ישראל אייכלר: יש לנו פה כמה מקרים של הורים.
ישראל אייכלר: לפני שאני אתן להורים לדבר, אני רוצה להקריא הודעה על פי התקנון, שיושב ראש הוועדה קובע שהשמות של כל מי שביקש - - -
ורד קירו-זילברמן: תגיד איזה סעיף.
ישראל אייכלר: אני לא צריך להגיד לפי סעיף, מי שרוצה שיעיין בסעיף, או שילך ללמוד משפטים.
ישראל אייכלר: אני קובע שהשמות של כל מי שביקש ו/או יבקש לחסות את השם שלו, כדי שלא ייגרם לו או לזולתו נזק, יהיו חסויים ולא יירשמו בפרוטוקול, אם מדובר על קטינים או חסרי ישע זה לפי סעיף 120 לתקנון.
ישראל אייכלר: אז גמרנו עם הפרוצדורה.
שלומית אבינח: אתה רוצה להתחיל מההורים או מדפנה?
ישראל אייכלר: דבר ראשון בפניות הציבור אנחנו נותנים לפונים.
ישראל אייכלר: מי הפונים?
אבנר עורקבי: צהריים טובים.
ישראל אייכלר: אני אתן רק את השמות הפרטיים – ישראל ומירי.
ישראל אייכלר: מירי, בבקשה.
מירי: שמי מירי.
מירי: אני אמא לילד עם CP ואפילפסיה.
מירי: הייתה לי ועדה במרב"ד.
מירי: נתחיל מזה, שכשהגעתי לא הייתה לי חנייה, הייתי צריכה להמתין ולחפש וסיפור, מקום מאוד צפוף, וגם בשעות לא נוחות לילד.
מירי: עכשיו, לוועדה הראשונה שהגעתי הבאתי את כל המסמכים הרפואיים, הם היו מאוד-מאוד נחמדים, אבל אחרי שקיבלתי את הדו"ח, אני רואה דברים ממש לא נכונים, שלא לדבר על שקריים.
מירי: הילד שלי חולה אפילפסיה, הם כתבו שהוא אינו חולה אפילפסיה.
ישראל אייכלר: רגע, סליחה, הבאת מסמכים שהוא חולה?
מירי: כן, כן, כן, הבאתי להם מסמכים מבית חולים, הבאתי הכל.
מירי: הם לא קוראים.
מירי: הם פשוט לא קוראים אותם.
מירי: כתבו שהוא אינו חולה אפילפסיה, כתבו שהוא הולך, כתבו שיש לו סד אחד ובעיה רק ברגל אחת.
מירי: יש לו בעיה ביד, יד שמאל, והבעיה היא לצערי בשתי הרגליים.
מירי: זה מה שהם כתבו.
מירי: ואז הגשתי ערר, ובוועדת ערר בכלל הזדעזעתי.
מירי: היה שם רופא שזלזל בכל המסמכים הרפואיים שהבאתי לו, והוא אמר שזה לא מספק, וטען גם כן שאין לבן שלי אפילפסיה, שזה בסך הכל פרכוסי חום.
מירי: הייתי בבתי חולים, ולצערי יש לו כן אפילפסיה.
מירי: הוא זלזל, ובסוף גם לא קיבלתי את מה שרציתי.
מירי: דחו אותי.
מירי: הילד ישן, הוא נרדם, הזמינו אותי בשעת צהריים, כשהוא רוצה ללכת לישון, וביקשו שאני אעיר אותו, ואני לא רציתי להעיר אותו, כי זה ילד שמפרכס, ולא רציתי להעיר אותו, ולכן כתבו שלא שיתפתי פעולה, ולכן דחו את בקשתי.
ישראל אייכלר: ומה נהייה?
מירי: אני כנראה אתבע אותם בבית דין לענייני עבודה.
אבנר עורקבי: לא, מה התוצאה?
מירי: אהה, מה התוצאה?
מירי: – אני קיבלתי רכב ללא מעלון.
קריאה: מה היה לך?
מירי: אני ביקשתי רכב עם מעלון.
מירי: הילד אוטוטו בן חמש, ואני רוצה רכב עם מעלון.
מירי: את זה לא קיבלתי.
ישראל אייכלר: אני אגיד לך, אני לא מתערב בענייני רפואה, אמרתי בהתחלה, אבל אם את לא מסכימה להעיר את הילד, אז הם היו צריכים להזמין אותך בפעם אחרת, כשהילד יהיה ער.
מירי: כן, ברור.
מירי: הם גם שינו את זה לשעה לא נוחה לילד, שעת הצהריים, ולנסוע לתל אביב, הילד נרדם.
מירי: אני פחדתי להעיר אותו.
ישראל אייכלר: אז אפשר לבוא עוד פעם.
ישראל אייכלר: למה צריך לפסול?
ישראל אייכלר: אני לא מבין למה.
מירי: שאלה טובה.
קריאה: תשאל את משרד הבריאות.
ישראל אייכלר: אנחנו נשאל.
ישראל אייכלר: תרשמי את השאלה שלי.
מירי: יכלו להגיד לי – תחכי ותבואי אחר כך.
מירי: הם לא אמרו לי את זה.
מירי: כאילו, באותו יום לחכות שהוא יתעורר.
ישראל אייכלר: טוב, ישראל, אתה מוותר, או שאתה רוצה לומר משהו?
ישראל (הורה): אני, בעיקרון, היה לי סוג רכב מסוים, שהתאים לילד.
קריאה: תספר על הילד.
ישראל אייכלר: תספר על הילד – קיבלת זיכוי?
ישראל (הורה): הילד הוא חולה ב-188 אחוז, לא הולך, לא אוכל, אנחנו כל הזמן סביבו.
אבנר עורקבי: השגחה מלאה הוא צריך?
ישראל (הורה): השגחה מלאה והוא במשקל כבד, אנחנו צריכים להרים ולהוריד אותו.
ישראל (הורה): בן עשר.
ישראל (הורה): הוא גדל בגוף, הוא גדל בגובה, הכל.
ישראל (הורה): אין מוגבלות בגדילה שלו, הוא גדל הכל רגיל, רק הוא לא מדבר, לא אוכל.
ישראל (הורה): הוא נכה לגמרי.
ישראל אייכלר: והוא הוכר כזכאי?
ישראל (הורה): כן.
ישראל אייכלר: כמה אמרת אחוזי הנכות?
ישראל (הורה): 188.
לימור לוריא: זה התקינה המקסימאלית בקצבת ילדים.
ישראל אייכלר: כן, אני מבין.
ישראל (הורה): הוא מקבל את הנכות, את הניידות, הכל.
ישראל (הורה): עכשיו, לי היה רכב גדול.
ישראל (הורה): רציתי רכב יותר גבוה, בגלל שהכיסא שלו גבוה.
ישראל (הורה): הלכתי לוועדה, אז הוא אומר לי – למה הכיסא גבוה?
ישראל (הורה): – מה, אני עשיתי את הכיסא?
ישראל (הורה): הכיסא שקיבלתי, זה הגובה שלו.
ישראל (הורה): תוריד את הגגון, תוריד, כל מיני דברים שהוא אמר לי – תוריד, תעשה, תעשה.
ישראל (הורה): אמרתי לו – אני לא יכול לעשות כלום, ככה קיבלתי את זה, ככה אני - - -
ישראל אייכלר: מה זאת אומרת, באבזור של הרכב הכיסא?
ישראל (הורה): לא, אני מביא את העגלה, אני נכנס איתה - - -
ישראל אייכלר: אהה, זה כיסא חשמלי כזה?
ישראל (הורה): לא, כיסא רגיל, רק גבוה יותר.
ישראל (הורה): הוא אומר לי – תוריד את הגגון.
אבנר עורקבי: טיולון.
ישראל (הורה): טיולון.
ישראל (הורה): הוא אומר לי – תוריד את הגגון, תכניס אותו בלי הגגון, תכניס ותחזיר.
ישראל (הורה): אמרתי לו – אני אמור לעבוד בשביל להכניס ולהוציא?
ישראל (הורה): אני רוצה להכניס, שלילד יהיה נוח ולי יהיה נוח.
ישראל (הורה): בסופו של דבר, הורידו אותי, אז זה היה סיטרואן ג'מפי, לרכב יותר קטן.
אבנר עורקבי: תגיד איזה רכב.
ישראל (הורה): פיאט דובלו.
ישראל (הורה): עשו רכבים לנכים, מיוחדים, גובה עד שני מטר מאחורה.
ישראל (הורה): הוא אומר לי – הנה, האוטו גבוה, הכל בסדר.
ישראל (הורה): טוב, אני בא לקנות את הרכב, אני רוצה לשים ספסל, אני צריך כיסא מלווה – אין שם מקום לכיסא מלווה.
ישראל (הורה): מה אני אמור לעשות?
ישראל (הורה): אני לא יודע.
ישראל (הורה): מה עם שאר הילדים?
ישראל (הורה): אני לא יודע גם.
ישראל (הורה): כאילו, אני אמור לנסוע איתו לבד, ואם הוא צריך איזה משהו, לעצור ולטפל בו ולרדת.
ישראל (הורה): לא הבנתי מה הם רוצים ממני.
שלומית אבינח: דפנה, או שאת רוצה עוד משהו מירי?
מירי: כן, אני רוצה לשאול משהו.
מירי: סימונה עמר ביקשה ממני להעביר מסר.
מירי: אני יכולה בשמה?
ישראל אייכלר: היא גם פונה?
מירי: כן.
מירי: אז היא אומרת בלי לציין את שם הילד.
מירי: סימונה – בסדר.
מירי: בלי שם הילד.
מירי: סימונה עמר, היא ביקשה גם שיהיה השם שלה.
ישראל אייכלר: אם היא רוצה – זכותה.
ישראל אייכלר: אבל אם לא – אז לא.
מירי: סימונה עמר מבקשת, יש בעיה שצריך רכב גדול, שצריך מלווה עם קשר עין לחולה אפילפסיה, זה בדיוק מה שהוא אמר, שיש לנו בעיה עם זה שלא נותנים את זה.
מירי: כי זה חשוב מלווה צמוד לילד עם אפילפסיה, כי הוא מפרכס.
ישראל אייכלר: דפנה אזרזר.
דפנה אזרזר: טוב, אז קודם כל תודה רבה על קיום הוועדה החשובה הזו.
דפנה אזרזר: אנחנו מקבלים עשרות פניות בנושאים האלה.
דפנה אזרזר: בעיקר אנחנו שמים לב, שמדובר בחוסר התחשבות מצד – אני לא יודעת, זה עדיין לא ברור – ביטוח לאומי, משרד הבריאות; אבל יש איזשהו חוסר התחשבות.
דפנה אזרזר: בעצם שוכחים שהמטרה היא לעזור לילד.
דפנה אזרזר: הרכב הוא עבור הילד והמשפחה.
דפנה אזרזר: לא ייתכן שיגידו למשפחה – הרכב הוא אמנם עבור הילד, אבל אנחנו לא מתחשבים באחים השניים, בילדים השניים.
דפנה אזרזר: אז אנחנו לא שמים כיסא ליד, ואנחנו מרשים רק מספר מקומות ברכב ולא כמו שהיה בעבר.
דפנה אזרזר: ויוצא מכך, שהורים בעצם, כמשפחה, לא נוסעים ברכב מתאים עבור הילד, הורים לא מקבלים את הרכב המתאים עבור הילד.
דפנה אזרזר: שלא לדבר על כך, שמשפחות שיש להם שני ילדים עם צרכים מיוחדים, אני מכירה משפחה שהיה לה רכב טרנספורטר - - -
ישראל אייכלר: מבחינתי זה לא משנה בכלל, אפילו עם ילד אחד, אם הוא מקבל רכב, אז זה צריך להיות שגם המשפחה תוכל לנסוע שם.
ישראל אייכלר: מה יישלחו אותו כמו זה - - -
דפנה אזרזר: נכון.
דפנה אזרזר: אין לי מושג למה לא מתחשבים.
ישראל אייכלר: אם הם נוסעים נסיעה משפחתית, יגידו – לא, אין לכם מקום פה, הוא צריך להיות - - -
דפנה אזרזר: כן.
אבנר עורקבי: זה מה שאומרים – אנחנו לא נותנים אישור למשפחה לנסוע, אנחנו רואים רק את הילד.
דפנה אזרזר: הם צריכים שנקנה עוד רכב, בשביל שכל המשפחה תיסע.
רון גולדשטיין: ואם יש 18 ילדים, אז צריך אוטובוס.
ישראל אייכלר: אז צריך אוטובוס, כן.
ישראל אייכלר: רעיון יפה.
רון גולדשטיין: בסדר.
ישראל אייכלר: אין שום ספק.
ישראל אייכלר: מדינת ישראל גובה מאיתנו מספיק מסים, ומוציאה מספר מיליארד, בשביל לא ללכת בדקדוקי עניות כאלה בהבדל שבין רכב בגודל כזה, לרכב בגודל כזה – זה מה שישחרר את המיליארדים של משרד הרווחה?
ישראל אייכלר: זה ממש מקומם אותי עצם הגישה הזאת.
ישראל אייכלר: בכלל מדינת ישראל אויבת של הילדים, של משפחות ברוכות ילדים.
ישראל אייכלר: אני יכול להגיד את זה בכל חוק.
ישראל אייכלר: פשוט מדינת ישראל עוינת את המשפחות ברוכות הילדים, ואנחנו נילחם נגד זה בכל הכוח שיש לנו.
דפנה אזרזר: טוב, אני רוצה להמשיך את דבריי.
דפנה אזרזר: יש גם איזושהי מגמה לתת סוג רכב מסוים, שזה פיאט דובלו.
דפנה אזרזר: הורים, ככה, באופן גורף מורידים אותם מטרנספורטר לפיאט דובלו.
דפנה אזרזר: ברור, כי יש פה עוגה של תקציב, והרכב עולה הרבה פחות, אז כמובן שזה עדיף על הפולקסווגן.
דפנה אזרזר: שתיים – יש את הנושא שאני העליתי אותו בפני מי שנמצאת פה, שכחתי את שמה.
אבנר עורקבי: אלינה.
דפנה אזרזר: אלינה.
דפנה אזרזר: אני כל הזמן קוראת לה אינה.
דפנה אזרזר: אני העליתי בפני אלינה נושא, שגם בהחלפת הרכב חלה איזושהי מגמה של הוספת כספים, שלא בצדק, להורים שמחליפים את הרכבים שלהם.
דפנה אזרזר: אלינה טענה, שיש כאן איזושהי טעות.
דפנה אזרזר: אני אישית בדקתי מול סניפים, ונאמר לי שזו הוראה שירדה מגבוה.
דפנה אזרזר: אני כרגע העברתי לאלינה מקרים, כדי שתזכה בכספים את המשפחות.
דפנה אזרזר: אבל מה קורה עם אותן משפחות שלא הגיעו אליי וחלה טעות לגביהן?
שלומית אבינח: הביטוח הלאומי בהחזרת הרכב, בהחלפת הרכב, דורש יותר מעלות הרכב?
דפנה אזרזר: בדרך כלל, כשאני נגיד רכשתי רכב, עברו חמש שנים, אני רוצה להחליף אותו, אז מורידים לי מערך הרכב, משקללים, יש הורדה, כי עברו חמש שנים.
דפנה אזרזר: מה שעשה ביטוח לאומי, אין לי מושג למה, זה במקום להוריד – הוסיף.
דפנה אזרזר: שזה משהו שנפל, אנחנו לא יודעים מאיפה, אין לי מושג למה, מה זה ההוראה הזו.
דפנה אזרזר: אני פניתי לאלינה - - -
אבנר עורקבי: לא הבינו אותך.
אבנר עורקבי: הם לא הבינו אותך.
ישראל אייכלר: גם אני לא הבנתי.
משה אופק: אני אסביר.
משה אופק: אפשר להסביר רגע בפן המקצועי?
ישראל אייכלר: אולי תגיד רק מי אתה.
שלומית אבינח: הביטוח הלאומי כאן, אירנה כאן, תנו לה.
משה אופק: לא, אני רוצה להסביר את הפן המקצועי.
ישראל אייכלר: אבל מה השם שלך?
משה אופק: משה אופק.
שלומית אבינח: משה אופק מתמ"ן.
שלומית אבינח: מנכ"ל תמ"ן.
משה אופק: לא ענייני עניין הכספים, אבל פשוט להסביר.
משה אופק: בהסכם הניידות נכתב שנכה נוהג, כשהוא מחליף רכב, הוא צריך לשלם 81 אחוז ממחיר המחירון של הרכב שהוא מחזיק בידו, או הקובע, הזול מביניהם, ונכה מוסע צריך לשלם 90 אחוז ממחיר הרכב שלו.
משה אופק: ככה נהגו לאורך שנים רבות.