GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ד"ש: מה שהכוונה היא סגור, הכוונה קודם כל שלא היו יותר מבור או שניים לטבילה והכוונה השנייה שבמשך חצי שנה לא ניתן היה לטבול - - -
ישראל אייכלר: טוב, לא משנה.
<ד"ש: כי לא ניתן היה לעשות הכנות.
<א"ב: זה לא נכון.
<א"ב: זה פשוט לא נכון.
<צ"י: טוב, הלאה.
<ד"ש: אנחנו הטובלות.
<א"ב: אני אסביר.
ישראל אייכלר: אבל אם יש 60 ב-11 חדרים, אני לא יודע את הפרופורציות.
ישראל אייכלר: זה מתאים?
<א"ב: לא.
<ד"ש: לא, זה לא מתאים.
ישראל אייכלר: אז זאת הבעיה, בואו נפתור אותה.
<ד"ש: יש 80 בדרך כלל.
<א"ב: שנייה, אני לא הפרעתי אפילו פעם אחת באמצע, אז עם כל הכבוד, בבקשה.
<א"ב: המקווה הזה נבנה בשנות ה-70.
<א"ב: אין ספק שהוא לא מתאים לא לתקנות של שהיום, תקנות הבריאות, לא לתקנות הנגישות וגם לא במצב הפיזי שלו.
<א"ב: אין ספק.
<א"ב: האמירה שהייתה פה על חיידקים היא הייתה פעם אחת עוד לפני השריפה.
<א"ב: נכון, מישהי ראתה תולעת יוצאת מהקיר, אמת.
<א"ב: אף אחד לא מתכחש למה שהיה.
<א"ב: עוד לפני השריפה.
<א"ב: היה לפני שנתיים.
ישראל אייכלר: לפני שנתיים זה לא הרבה זמן.
<א"ב: הייתה.
<א"ב: טיפלו בזה, נגמר.
<א"ב: וגם אחרי השריפה לא נשארה אף תולעת.
<א"ב: זה ברור לחלוטין הרי, כולן נשרפו.
<א"ב: כך שאין היום בעיות של חיידקים ואין בעיות של בריאות.
<צ"י: זה קשור למועצה הדתית אתה אומר.
<א"ב: נכון, אבל זה גם היה.
<א"ב: לבוא היום ולומר - - -
<צ"י: תראה, עכשיו אתם באים עם הכובע של המועצה הדתית.
<א"ב: אני בא בכל הכובעים, אבל לבוא ולומר שיש בעיות במים וחיידקים - - -
ישראל אייכלר: העירייה אחראית על המועצה הדתית מבחינת - - -
<א"ב: נכון.
<א"ב: לבוא ולומר שיש בעיות במים וחיידקים, היה מקרה נקודתי, נגמר, לא קיים.
<ד"ש: אני השתמשתי במילים של כבודו מהפגישה הקודמת.
<א"ב: אז מה שאמרתי בפגישה הקודמת - - -
<ד"ש: זה מה שאמר גם הוא וגם הרב בלומנטל.
<א"ב: זה שהייה בעיה כזו ונגמרה.
<צ"י: אבל אנחנו מתעמתים, זה - - -
<א"ב: אנחנו לא מתעמתים, אבל לא יתכן לזרוק רפש, עם כל הכבוד.
<א"ב: שנייה, בבקשה.
<א"ב: תנו לי לענות, בסדר?
<א"ב: אחרת אני גם אתקוף.
<א"ב: אז בבקשה.
<א"ב: תנו לי לענות.
ישראל אייכלר: אתה - - -
<א"ב: נכון, כי נזרק פה המון רפש.
ישראל אייכלר: אני לא שמעתי רפש.
<א"ב: אני כן שמעתי.
<א"ב: אני שמעתי 85% דברים לא נכונים שהם פשוט - - -
<צ"י: טוב, בואו נמשיך ברוח טובה.
<א"ב: אז בואו, נשתדל לענות לעניין.
<א"ב: המקווה הזה כמו שאמרתי לא מתאים לשום דבר ולכן עוד הרבה לפני השריפה מבחינתנו הייתה כוונה לשפץ אותו.
<א"ב: אנחנו משפצים לאט לאט מקוואות.
<א"ב: אין כסף לשפץ את כולם בבת אחת.
<א"ב: יש סדר של שיפוצים.
<א"ב: אנחנו - - -
<שלומית אבינוח-קואולמן: אתם משפצים או הורסים ובונים חדש?
<א"ב: לא, לא, באופן כללי.
<א"ב: אנחנו משפצים.
<א"ב: חוץ ממה שאנחנו בונים מקוואות חדשים, אנחנו גם משפצים מקוואות.
<א"ב: אנחנו משקיעים הרבה מאד כסף בשיפוץ של מקוואות.
<א"ב: כמובן שאנחנו הולכים קודם כל למקרים היותר קשים או לשכונות שאם לא נשפץ לא יבואו אליהן, ויש כאלה, לאו דווקא בשכונות החרדיות וזה קורה.
<א"ב: המקווה הזה התחיל טיפול של שיפוץ שבעה חודשים לפני השריפה.
<א"ב: אפשר להוכיח את זה, כבר עשינו מדינה וכו'.
<א"ב: בכל אופן הגיעה השריפה ואין ספק שבמידה מסוימת היא אפילו הועילה לסיפור, כי זה רק זירז את התהליך.
<א"ב: ברגע שהייתה שריפה כל המקווה הושבת, חברת החשמל הורידה את השלטר כמו אחרי כל שריפה.
<א"ב: כמו שאמרתי בכמה שלבים החזרנו עד 11 חדרים.
<א"ב: היום יש 11 חדרים.
<א"ב: 11 חדרים זה בוודאי לא מספיק, אבל זה 11 חדרים שהיו ולא שינו את הצורה שלהם, כך שאם הם היו צפופים לפני זה, הם צפופים גם היום.
<א"ב: זה לא מספיק חדרים.
<א"ב: אני אעקוף תהליך מאד מאד ארוך.
<א"ב: התחלנו לבדוק מה נכון לעשות.
<א"ב: מצד אחד הכי נוח זה לשפץ בניין קיים.
<א"ב: בכל אופן מדובר על בניין של 2.5 קומות, לא פשוט לטפל בו ושקלנו לשפץ אותו.
<א"ב: הגענו למסקנה שאי אפשר לשפץ אותו.
<א"ב: לא נצליח להגיע לרמה גם של נגישות, גם של תקנים.
<א"ב: בחלק מהחדרים לא היה אפילו שירותים בחדרים.
<א"ב: בטח לא לכמות החדרים שרצויה לשכונה הזאת.
<א"ב: וגם כמות החדרים שהייתה לפני השריפה היא פחות ממה שצריך לשתי השכונות האלה.
<א"ב: אין אף מגרש אחר בשכונה שאפשר להקים עליו מקווה, פשוט לא קיים.
<א"ב: בדקנו את כל השכונה.
<א"ב: את שתי השכונות – גם את גבעת שאול, גם את קריית משה.
<א"ב: מוסד הרב קוק – זו הצעה שאני שומע פעם ראשונה – אבל זה גם כן לא רלבנטי.
ישראל אייכלר: לא, תבדוק את זה.
<א"ב: אין לי מה לבדוק, אני יודע את התשובה.
<א"ב: מוסד הרב קוק – קודם כל מדובר על מקלט.
<א"ב: במקלט אני לא יודע לעשות מקווה.
<א"ב: שנית, מוסד הרב קוק מוגדר בתכנית בניין עיר למטרה מסוימת, הוא לא מוגדר למקווה.
<א"ב: זאת אומרת שלעשות שם מקווה – גם אם היה אפשר פיזית – היה צריך לעשות שינוי תב"ע שלוקח כמה שנים, אם בכלל היינו עושים את זה.
<א"ב: זאת אומרת זה לא הצעה שהיא ריאלית.
<א"ב: בלי קשר למקווה הנוסף הזה, שלדעתנו לא צריך מקווה שני נוסף, למה?
<א"ב: כי בסופו של דבר אנחנו לוקחים את המגרש הספציפי שבנוי עליו המקווה, אנחנו הורסים את המקווה.
<א"ב: אנחנו הורסים אותו בצורה שבאף רגע לא מושבת לגמרי המקווה.
ישראל אייכלר: איך שוברים את החבית ושומרים את היין?
<א"ב: אחד מהדברים שאנחנו משקיעים בהם הכי הרבה זמן כרגע וגם הולכים לעלות הרבה מאד כסף, זה לשמר את המקווה הזמני ששיקמנו מהשריפה ושהוא יישאר גם בזמן הבנייה.
<א"ב: זו תכנית מורכבת.
<א"ב: זו תכנית מאד לא פשוטה.
<א"ב: זו תכנית שעובדים עליה מהנדסים ויש לה פתרון.
<א"ב: אנחנו כבר מגובשים עם הפתרון.
ישראל אייכלר: יש כבר תכנית מוכנה?
<א"ב: יש תכניות מוכנות.
<א"ב: לתכנן מקווה לוקח בדרך כלל שנתיים-שלוש.
<א"ב: אנחנו כרגע בפחות משנה תכנון.
<א"ב: התכנון התחיל באמצע שנת 2016.
<א"ב: השריפה הייתה בינואר 2016.
<א"ב: התכנון בפועל לבניין חדש, אחרי כל הבדיקות – אם הורסים לא הורסים – היה באמצע שנת 2016.
<א"ב: הגענו למסקנה שהורסים את הבניין, מצליחים לשמור כמו שאמרתי על המקווה הזמני, על ה-11 חדרים.
<א"ב: יכול להיות שזה ירד ל-9 באיזה שהוא שלב.
<א"ב: כרגע זו בדיקה אם אנחנו יכולים לשים עמודים במקום כזה, במקום במקום אחר כדי לחסוך את זה.
<שלומית אבינוח-קואולמן: שלא תהיה סכנה.
<א"ב: לא תהיה סכנה.
<א"ב: אנחנו מגובים עם מהנדסי בטיחות, עם תכניות מיוחדות איך להיכנס לבניין וכו'.
<א"ב: במקום הבניין הזה שהייתה בו כמות חדרים לא מספיקה ולא תקניים, אנחנו הולכים לקבל בניין של 28 חדרים.
<א"ב: 28 חדרים זה מה שצריך לשתי השכונות, כך שגם לא צריך בניין נוסף.
<א"ב: 28 חדרים זה בעניין שעולה למעלה מ-20 מיליון שקלים.
<א"ב: נכון לרגע זה, נכון ליום חמישי האחרון, יש לי בקופה כסף זמין 19 מיליון שקלים.
ישראל אייכלר: מי נותן את זה?
<א"ב: הכל עיריית ירושלים.
<א"ב: וזמין כבר 19 מיליון שקלים.
<א"ב: היתר הבנייה – מתוך 24 סעיפים שצריך להגיש – אחרי שוועדה מאשרת, כל מיני תנאים שצריך להביא – חסרים לנו ארבעה, שהם כולם באמצע העבודה.
<א"ב: זה ממש סוף התהליך.
ישראל אייכלר: אבל תוך חודש זה יהיה?
<א"ב: תוך חודש זה אמור להיות.
<א"ב: תכניות מוכנות, מוכנות כולן.
<א"ב: אנחנו לא סוגרים אותן עד שלא נקבל את הארבעה אישורים האלה, כי זה עלול לשנות דברים קטנים בתוך התכניות.
<א"ב: זאת אומרת שברגע שיהיה היתר בנייה גם יהיו תכניות מוכנות.
ישראל אייכלר: רגע, הולך להיות מכרז?
<א"ב: אז ברגע שיהיה היתר בנייה ויהיו תכניות מוכנות ייצא מכרז.
<א"ב: היות וזה מקווה ענק, זה בוודאי לא מכרז של יומיים.
<א"ב: צריך לתת זמן לקבלנים למלא את המחירים.
<א"ב: רק מבחינת סעיפים בכתב הכמויות זה עובר את ה-1,000 סעיפים.
<א"ב: אני מעריך שהם יקבלו כחודש.
<א"ב: אחרי זה בכל אופן צריך לקבל החלטה בוועדת מכרזים והערכה שלנו היא שאם הכל הולך בצורה מסודרת, אם אני מסתכל על הזמן עכשיו - - -
<שלומית אבינוח-קואולמן: יש היתר בנייה.
<א"ב: יש היתר בנייה, מוציאים מכרז, מקבלים הצעות שהן לא פי שניים ממה שחשבנו.
<א"ב: אין סיבה, אבל בכל אופן מי יודע וכו'.
<א"ב: אנחנו ניכנס לעבודה מיד אחרי החגים.
<א"ב: אין סיבה להיכנס לפני החגים.
<א"ב: אנחנו לא היינו רוצים לשבש את המצב שם בתקופת החגים.
<א"ב: אנחנו ניכנס מיד אחרי החגים, כשאני מזכיר – המקווה הזמני יישאר.
<א"ב: עשינו את כל הבניין הענק הזה בשלבים.
ישראל אייכלר: רגע, אחרי שתסיימו את הבניין החדש אתם תשלבו את המקווה הקיים בתוך המקווה החדש?
<א"ב: אז אני אסביר.
<א"ב: המקווה הזמני, שהוא חלק מקומת הנשים, הוא יהיה בסופו של דבר – שני שלישים ממנו מקווה הגברים, שאני משאיר אותו לסוף, הוא יישאר לסוף.
ישראל אייכלר: מה זה, זה שקיים עכשיו?
ישראל אייכלר: הישן?
<א"ב: הזמני של הנשים, המקום שלו, הוא יהיה בסוף האזור של הגברים.
<א"ב: הוא יחכה, לא קרה שום דבר.
<א"ב: זה יחכה לסוף.
<א"ב: היום אין מקווה גברים ושליש ממנו זה עוד איזו שהיא הגדלה של - - -
ישראל אייכלר: רגע, בשם הגברים אני מבקש לזרז את זה.
<ד"ש: יש להם ארבעה מקוואות בשכונה.
<א"ב: זה בסדר גמור.
<א"ב: יש מקוואות בשכונה.
<ד"ש: יש פרטיים וכולם הולכים לשם.
<א"ב: לא זו הבעיה.
<א"ב: דרך אגב, יש רבנים בשכונה שחושבים שמקווה גברים יותר דחוף ממקווה נשים.
<ד"ש: זה קצת אבסורד.
<ד"א: בואו לא נתחיל לדבר על זה.
<א"ב: הם גם כן באים בטענות, אבל בסדר.
<ד"א: בסדר, קודם שידאגו לנשים.
<א"ב: זו טענה שאנחנו לא מקשיבים לה, אבל זה קיים.
<א"ב: אני יכול אפילו להזכיר את השמות שלהם.
<א"ב: בכל אופן האזור הזה הוא אזור שכרגע בשימוש.
<א"ב: בסוף אנחנו נהרוס אותו גם כן.
ישראל אייכלר: כמה זמן אורכת בנייה כזאת של המקווה החדש?
<א"ב: אני מעריך שהבנייה הזאת תיקח שנתיים, אבל עוד הפעם, היות ויש את המקווה הזמני - - -
ישראל אייכלר: אם מתחילים אחרי החגים, למה זה צריך שנתיים?
<א"ב: שנתיים לפחות.
ישראל אייכלר: זה גם הריסה וגם בנייה?
<א"ב: יש לנו קודם כל הריסה של רוב הבניין, למעט החלק הזה שזמני.
<א"ב: אנחנו אחרי זה נבנה.
<א"ב: היות וזה הולך להיות למעשה שלוש וחצי קומות – קומת מכונות ואחרי זה עוד שלוש קומות, שמתוכן השתיים העליונות הן רק נשים והקומה למטה היא - - -
ישראל אייכלר: ותהיה נגישות?
<א"ב: נגישות לנכות.
<א"ב: חלק כלות הוא לא למטה ואותו חלק ש - - -
<ד"ש: מה יש בקומה השנייה?
<א"ב: מה שקורה זה שאנחנו בונים את זה בשלבים.
<א"ב: זאת אומרת אנחנו נבנה את החלק בקומת הקרקע, החלק שאנחנו כן הורסים, את כל השלד בבת אחת, אבל אנחנו נשלים קומה מלאה שכבר יהיה אפשר להפעיל אותה ואז הנשים יעברו מהמקום הזמני לקומה אחת מהקבועות ואז נמשיך.
<א"ב: שוב, אנחנו עושים את זה בהדרגה.
<א"ב: זה עולה הרבה יותר כסף בגלל זה, כדי שכל הזמן יהיה מקווה.
<א"ב: כדי שלא יהיה מצב שאנחנו סוגרים.
<א"ב: אנחנו חלוקים על הסיפור הזה של האם באמת היה צריך לשמור את הקיים או לא.
<א"ב: יש על זה ויכוח.
<א"ב: יש על זה ויכוח שאפשר לעשות אותו לויכוח ענייני מאד.
<א"ב: אנחנו טוענים שיש פתרונות מסביב.
<א"ב: התור בפתרונות מסביב הוא לא ארוך.
<א"ב: יותר גרוע לחכות במקווה הזמני הזה שעשינו, מאשר לנסוע למקווה קרוב, להמתין שם ולחזור הביתה.
<א"ב: אז הטענה הזאת שחייבים ללכת למקווה הזה היא טענה מאד בעייתית.
ישראל אייכלר: אתה מדבר בזמן הבנייה.
<א"ב: אני מדבר גם עכשיו בתקופה הזאת.
<א"ב: אישה שתיסע להר נוף ויש שם שני מקוואות ואין שם תור, גם נסיעה באוטובוס, גם זמן המתנה שם אם יש לה, גם זמן טבילה, גם זמן חזור, זה עדיין יותר קצר ממה שקורה בגבעת שאול.
<א"ב: לכן מי שמתעקשת ללכת לגבעת שאול, אני לא יכול לפתור לה את הבעיות.
<ד"ש: אני הלכתי להר נוף והמתנתי הרבה זמן בתור בגלל נשים מקריית - - -
<א"ב: באיזה מהם?
<ד"ש: בגלל נשים מקריית משה שהגיעו לשם.
<א"ב: אבל קריית משה זה שלכם.
<ד"ש: הן הגיעו להר נוף.
<ד"ש: יש להן ברירה אחרת?
<ד"ש: אתה אומר שהן תגענה לשם.
<א"ב: בשאולזון אין תור בכלל.
<א"ב: אני בודק את זה ברמה של - - -
ישראל אייכלר: הרב א"ב, בשביל מה הפולמוסים האלה?
ישראל אייכלר: אתה הרי לא חבר כנסת.
ישראל אייכלר: אתה עובד ציבור שאתה צריך לספק מקווה סך הכל.
<א"ב: אני אומר שלטובת התושבים לא צריך לענות את עצמם, כי יש פתרונות.
ישראל אייכלר: אבל למה אתה מדבר עם התושבים?
<א"ב: זה התפקיד שלי, לדבר עם התושבים.
ישראל אייכלר: לא, אני מדבר על הצד הפסיכולוגי של העניין.
<א"ב: לא פסיכולוגי, לשירות.
ישראל אייכלר: אם רוצות או לא רוצות.
ישראל אייכלר: זה הרצון שלהן, נקודה.
<א"ב: בגלל שמישהו מכניס להן שצריך להתעקש לפה, במקום ללכת למקומות אחרים שקיימים.
<א"ב: בשבת - - -
<ד"ש: אתה יודע במה כרוך לנסוע למקווה בהר נוף, מחוץ לשכונה, בשביל אישה?
<צ"י: גם שאין לה אוטו.
<א"ב: לא פחות מלנסוע לחתונה בכנפי נשרים.
<ד"ש: שאין לה אוטו ולרוב נשות השכונה אין אוטו.
ישראל אייכלר: אני רוצה עדיין להתמקד במבנה.
<ד"ש: גם כלכלית זה לא קל וגם מבחינת הזמן.
ישראל אייכלר: אתה אומר שהמבנה הולך להיות מוכן תוך שנתיים וכל התקופה הזאת המקווה יפעל.
<ד"ש: ערב שבת זו הבעיה.
ישראל אייכלר: לפני שאני אתן לרב צ"י גם, אני רוצה לשמוע את הגברת ד"א ממשרד הדתות.
ישראל אייכלר: מדוע משרד הדתות לא מממן קצת את המקווה הזה?
<ד"א: אז ככה, בעצם אנחנו רגולטור של המועצות הדתיות.
<צ"י: מה זה רגולטור?
<ד"א: רגולטור זה גוף מפקח.
<ד"א: אנחנו במסגרת הזו מתקצבים את המועצות הדתיות בסכומים מאד קטנים של שיפוצי מקוואות; וגם השנה המועצה הדתית ירושלים הולכת לקבל כמיליון שקלים לשיפוץ המקוואות.
ישראל אייכלר: מיליון שקלים לשיפוץ מקוואות בכל ירושלים?
<צ"י: בשנה.
<ד"א: מיליון שקלים לשיפוץ המקוואות.
<ד"א: זה סכומים - - -
ישראל אייכלר: זה לא משלם את השכר של הפקיד האחד שם.
<ד"א: ברור לחלוטין, אבל זה כבר משהו שלא קשור אלי.
<ד"א: באמת תקציב המשרד הוא תקציב מאד מאד מגוחך לעומת הצרכים שנדרשים בשטח, אבל זה לא הנושא.
<ד"א: כי כל הנושאים של בנייה של המקוואות זה לא המועצות הדתיות עושות, זה העירייה עושה.
<ד"א: אנחנו מתקצבים את העירייה בבנייה.
<ד"א: במקרה של מקווה גבעת שאול המשרד לא מתקצב, שוב, בהעדר תקציב מתאים.
<ד"א: גם אם המשרד יחליט לתקצב את עיריית ירושלים, הסכום לא יגרד את המאית של עלות הפרויקט.
<ד"א: כמו שהוא אמר 20 מיליון שקלים, אני לא רוצה לומר כמה המשרד יכול לתקצב בניית מקווה.
<ד"א: א"ב יודע את זה והסכומים שלנו לא עוזרים.
<ד"א: בכל מקרה - - -
ישראל אייכלר: את שמה לב לחוסר הפרופורציה?
ישראל אייכלר: כי אני יודע שעיריות בדרך כלל משלמות שליש מהתקציב, כאשר משרדי הממשלה נותנים את ה-70%.
ישראל אייכלר: אם זה משרד התחבורה, אם זה משרד החינוך.
<ד"א: נכון.
<ד"א: זה קורה ב - - -
ישראל אייכלר: מה פתאום במקווה בדיוק העירייה צריכה לתת 20 מיליון שקלים?
<ד"א: ירושלים היא מאד חריגה בנושא הזה ואני אסביר גם למה.
<ד"א: אנחנו היום מתקצבים מקוואות בכל רחבי הארץ ואנחנו נותנים סכומים שהעירייה נותנת 50% וזה מספיק.
<ד"א: כי בכל הארץ אתה יכול לבנות מקווה עם שלושה-ארבעה חדרים וזה מספיק.
<ד"א: אבל בירושלים צריך קומות ו-30 חדרים.
<ד"א: האוכלוסייה בירושלים היא אוכלוסייה אחרת שדורשת מקוואות בסדר גודל גדול יותר והעלויות הן גבוהות יותר והמשרד לא עומד בזה ולא יכול לתת.
ישראל אייכלר: אז למה בשנת התקציב הבאה המשרד לא מגיש דרישה של מיליארד שקלים למבני דת?
<ד"א: זו שאלה נכונה וטובה, אבל אני לא - - -
ישראל אייכלר: אמנם טומי לפיד סגר את משרד הדתות, אבל פתחנו אותו בחזרה.
<ד"א: אני לא אמונה לענות על שאלות של תקציב, זה השר והמנכ"ל.
ישראל אייכלר: אבל אני אומר את זה לצורך הפרוטוקול.
ישראל אייכלר: אנחנו נפנה לשר הדתות, נבקש ממנו בעקבות העניין הזה אלף שישתתפו בזה ו-ב' - - -
<צ"י: לבקש הוא יכול.
<צ"י: השאלה אם יתנו לו.
<א"ב: אני גם הגשתי בקשה.
ישראל אייכלר: הוא חבר קואליציה.
ישראל אייכלר: הוא שר בממשלה.
ישראל אייכלר: יש לו את הרב דרעי.
<צ"י: נו, אז למה אין?
<צ"י: גם יהדות התורה - - -
ישראל אייכלר: הנה, אני כבר מודיע לך שיהדות התורה תצטרף לדרישה הזאת.
ישראל אייכלר: וש"ס גם צריכה להצטרף לזה.
<צ"י: לבקש מבקשים, לא מקבלים.
ישראל אייכלר: לא, אני לא מבין.
ישראל אייכלר: תדע לך, הדברים האלה, ונהיה בעיניהם.
<צ"י: וכן נהיה בעיניהם.
<צ"י: ידעתי.
<ד"א: אני מוכרה לומר במאמר מוסגר שלי מאד כואב הכאב של נשות השכונה, גם מתוקף תפקידי וגם כאישה חרדית, אני מודעת להשלכות שזה גורר אחריו, שאין מקווה מסודר וזה לא פשוט.
<ד"א: אני בטוחה שההתמודדויות של תושבות השכונה בכלל לא פשוטות.
<ד"א: צביקה, תדאג לתקציב, זה לא בסדר.
<ד"א: מבחינה רגולטורית אנחנו לא הגוף שמממן - - -
<צ"י: תדאגי שיהיה שר.
<ד"א: כן.
<ד"א: מבחינה זו אנחנו לא הגוף שמממן את הבנייה.
<ד"א: עיריית ירושלים היא הגוף שמבצע ומממש את תכנית המקווה.
<ד"א: אני כן מוכרחה לומר שמידע כשידענו על הנושא הזה כינסנו ועדה אצלנו במשרד, ישבנו עם נציגי העירייה וישבנו עם נציגות התושבים ועם נציגי המועצה הדתית וכן היה חשוב לנו לקדם את הנושא הזה.
<ד"א: בקטע הזה באמת הידיים של המשרד כבולות.
<ד"א: יש פה פרדוקס.
<ד"א: מצד אחד אני יודעת שהרב א"ב כן עושה המון כדי לקדם את המקווה.
<ד"א: מהצד השני יש תושבות שסובלות ברמה יומיומית, אבל באמת יצטרכו לעשות פה איזה משהו כדי לגשר אולי על הלו"ז עד כמה שאפשר.
ישראל אייכלר: אני חושב שמבחינת הוועדה מי שאחראי על המצוקה של התושבות זה משרד הדתות, לא פחות מעיריית ירושלים.
ישראל אייכלר: למרות שבהסדר שבין משרד הדתות לעירייה, אז הם אחראים.
ישראל אייכלר: אני כאיש ציבור, כחבר כנסת, הכתובת שלי זה משרד הדתות, כמו שהכתובת של התחבורה הציבורית זה משרד התחבורה.
ישראל אייכלר: משרד התחבורה לא יכול להגיד לי שיש בעיריית ירושלים תכנית אב לתחבורה והיא אחראית.
ישראל אייכלר: אני בא לשר התחבורה עם כל תלונה, נכון?
ישראל אייכלר: כל התלונות.
ישראל אייכלר: גם הם מגיעים, אבל האחראי זה משרד התחבורה.
ישראל אייכלר: לא תהא כוהנת כפונדקית.
ישראל אייכלר: משרד הדתות צריך לקחת אחריות על המצוקה של הנשים האלה.
ישראל אייכלר: לרב דוד אזולאי יש זכויות גדולות מאד והוא היה גם יושב ראש הוועדה הזאת.
ישראל אייכלר: אנחנו נפנה אליו ונבקש ממנו שייכנס לעובי הקורה גם לגבי תקופת הביניים, שאני מבין וגם הרב א"ב הסביר את זה מאד יפה, שזה לא פשוט לעשות הפעלת מקווה תוך כדי בנייה.
ישראל אייכלר: אבל אם הם קיבלו עליהם לעשות את זה, זה דבר גדול מאד.
ישראל אייכלר: בכלל, יש לי חילוקי דעות עם הרב א"ב לגבי משהו שהוא שומע פעם ראשונה ואני שומע פעם ראשונה.
<ד"א: שמה?
ישראל אייכלר: לגבי אפשרות לבנות עוד מקווה, כי לא טוב שיש 32 חדרים במקווה אחד, בשכונה.
ישראל אייכלר: תסלח לי, זה לא חוף או לא יודע להדגים את זה, או שוק, לבנות 32 חדרים.
ישראל אייכלר: אני הייתי מעדיף שיהיה עוד מקווה קטן בצד, לתושבי - - -
<א"ב: יש במרחק הליכה.
<ד"ש: גם כיום זה נורא מביך להגיע למקווה.
<א"ב: יש עוד שניים במרחק הליכה.
<א"ב: יש בבית הכרם, יש ברמת בית הכרם, יש בהר נוף.
<ד"ש: מה זה במרחק הליכה?
<א"ב: במרחק שאפשר ללכת אותו.
<ד"ש: בערב שבת הרב א"ב זה במרחק הליכה?
<ד"ש: אז אני אספר לך כמה במרחק הליכה.
ישראל אייכלר: אם מותר לי להביע דעה, אני בעד שאם יש אפשרות - - -
<א"ב: עיריית ירושלים לא תבנה באף שכונה עוד מקווה כשיש מספיק חדרים, מסיבה מאד מאד פשוטה.
ישראל אייכלר: אבל למה אתה עושה 32 חדרים?
<א"ב: בגל ש - - -
ישראל אייכלר: יש עוד מקווה עם 32 חדרים?
<א"ב: 28.
ישראל אייכלר: איפה יש עוד מקווה כזה?
<א"ב: אין עוד דבר כזה.
ישראל אייכלר: אז למה אתה עושה כמו קבורה בקומות, סליחה על ההשוואה?
<א"ב: אני המתנגד הכי גדול לקבורה בקומות.
<א"ב: אתמול אחרי הצהריים הייתי פה בפגישה נגד הקבורה בקומות.
ישראל אייכלר: להבדיל אלף אלפי הבדלות.
<א"ב: אני חבר באותה ועדה שלא מצליחה לפתור את הבעיה הזאת.
ישראל אייכלר: אם אפשר למחוק את זה מהפרוטוקול, את ההשוואה לקבורה.
<שלומית אבינוח-קואולמן: אי אפשר למחוק.
<ד"ש: מי אחראי על לוח הזמנים של התהליך?
ישראל אייכלר: סליחה, זה לא נראה קצת מוזר?
<א"ב: במדינה שהיא הייתה אמורה לממן את כל בניית המקוואות ובמקומה העירייה מממנת - - -
ישראל אייכלר: ציינתי את זה, שזה לא נורמאלי.
<א"ב: אז אין כסף לבנות שני מקוואות בשכונה, אלא אם כן באמת מדובר על - - -
ישראל אייכלר: לא, אולי משרד הדתות ייקח על עצמו.
<א"ב: משרד הדתות לא אחראי על ההפעלה, הוא אחראי רק על הבנייה.
ישראל אייכלר: לא, לא, אני מדבר על הבנייה.
<א"ב: אבל לבנייה של שני מקוואות יש עוד השלכות.
<א"ב: יש גם השלכות של הפעלה.
<א"ב: זה עוד.
<ד"ש: תקציבית.
<א"ב: היום המשרד לא מאשר צוות למקוואות הקיימים בחלקם.
<א"ב: פתחנו מקווה במעלה הזיתים, סוף העולם שמאלה שאי אפשר להגיע אליו ויש לנו בעיה שם עם כוח אדם, כי המשרד לא מאשר.
<א"ב: אז לבנות עוד מקווה זה לא פתרון.
<ד"א: אני רוצה רגע להתייחס לנקודה שהרב אייכלר אמר.
<ד"א: קודם כל משרד הדתות הוא גוף רגולטורי, הוא לא גוף ביצועי.
<ד"א: כלומר, אנחנו מתקצבים את הרשויות המקומיות - - -
<א"ב: אז תביאו את כל הכסף, אין בעיה.
<ד"א: אנחנו מתקצבים את הרשויות המקומיות.
<ד"א: הרשות המקומית היא זאת שמבצעת והיא זו שמממשת.
<ד"א: גם אם אנחנו נחליט שאנחנו רוצים מקווה נוסף בגבעת שאול, הרשות המקומית היא זו שצריכה להביא את היתר הבנייה ואת הקרקע ואת הכל.
<ד"א: אלמלא הרשות המקומית, המשרד יכול להביא תקציב ולא יעשו עם זה כלום.
<ד"א: אז זו נקודה שחשוב לדעת.
ישראל אייכלר: יש לי תחושה שא אתם תביאו תקציב, העירייה תסכים.
<ד"א: אין שם קרקע.
<א"ב: לזה, קודם לזה.
ישראל אייכלר: את זה נבדוק.
ישראל אייכלר: לכן אני מבקש לבדוק, אני לא קובע עובדה.
<ד"א: לפי מה שידוע לי, הנושא של מקווה גבעת שאול, הבעיה שלו היא לא בעיה תקציבית או העדר תקצוב של משרד הדתות.
<ד"א: תהליכים פרוצדוראליים של הרשות המקומית.
<א"ב: לא, לא, זה לא נכון.
<ד"א: שנייה, אני רק רוצה לומר.
<ד"א: אני לא באה להאשים, אני רק אומרת שמניסיון שלי, כל הנושאים שקשורים לבנייה, אין לדבר סוף.
<ד"א: מתחילים עם משהו, פתאום חסר היתר, פתאום צריך מהנדס, פתאום צריך אישור.
<ד"א: וזה דברים שהם תחת האחריות של הרשות המקומית.
<ד"א: אנחנו לא יכולים לעשות פה את - - -
ישראל אייכלר: היא אמרה את דעתה ואתה אמרת את דעתך.
<א"ב: לא, זה לא נכון מסיבה פשוטה.
<ד"א: אם - - - חצי מיליון זה יקדם את המקווה שזה יהיה תוך שנה ולא תוך שנתיים?
<א"ב: בוודאי, בוודאי.
<א"ב: לא, לא, לא.
<א"ב: זמן זה זמן, הוא לוקח, אין מה לעשות.
<א"ב: קבלן לוקח זמן.
<ד"א: זה מה שאני אומרת.
<ד"א: זמן ביצוע זה תחתיכם.
<א"ב: אבל לדוגמא, בשביל לבנות את מקווה גבעת שאול בעלות הגבוהה שלו, עצרתי לחלוטין מקווה אחר.
<א"ב: הכסף הוא כבר די שחקן מרכזי פה.
<א"ב: יש לנו מקווה שהיה מוכן לביצוע לשנת 2017, היה צריך להתבצע בתחילת שנת 2017.
<א"ב: עצרנו אותו כי החלטנו שגבעת שאול יותר דחוף.
<א"ב: אז אין ספק, אנחנו צריכים לדאוג להיתרים, אנחנו צריכים לדאוג לבנות וכו', אבל הכל מסביב לכסף בסופו של דבר.
ישראל אייכלר: הרב צ"י, בבקשה.
<צ"י: זה מרתק.
ישראל אייכלר: אתה ישבת פה בדיוק, שמעת את כל הדברים ואתה תושב השכונה.
ישראל אייכלר: זה ההבדל ביני לבינך.
<א"ב: האמת היא שאנחנו מתגעגעים לתקופות שהוא היה כותב טור שבועי בעיתון על המצוקות של השכונה.
ישראל אייכלר: אבל על זה הוא לא יכול לכתוב.
ישראל אייכלר: הוא כבר אמר לי לפני הדיון שהמחלוקת היא - - -
<ד"א: אם אנחנו נביא עוד תקציב, תוך שנה הוא מסיים את המקווה.
<ד"א: זה שווה.
<צ"י: זה באמת נראה כמו המקרה הקלאסי שיש איזה פשע ואין לו אבא.
<צ"י: ככה זה נשמע.
<צ"י: כאילו היא לא נגדו והוא לא נגדה והם כולם פה רוצים מקווה, אבל בשורה התחתונה, אף אחד פה לא חולק שלא רק מאז השריפה, הרי אומר הרב א"ב שכבר לפני השריפה המקווה הזה לא עמד בתקן ראוי.
<צ"י: זאת אומר הוא לא סיפק את הדרישות הסבירות.
<צ"י: אז למה חיכינו לשריפה?
<צ"י: למה המקווה הזה לא זכה ליחס לפני 4-5, 6-7 שנים?
<צ"י: זאת אומרת היינו צריכים שריפה כדי שבכלל בעירייה ישימו לב לצעקה שלנו?
<צ"י: ככה הבנתי מדבריך.
<צ"י: אתה אמרת שהשריפה זעזעה ועזרה וכבר לפני השריפה הבנתי ממך המצב לא היה טוב, לא סיפק את הצרכים.
<צ"י: אני לא מומחה גדול למקווה הזה.
<צ"י: במקווה של הגברים הייתי פעם, פעמיים בימי חיי ואת המקווה של הנשים אני לא מכיר, אבל משוועת השכונה, כולל הרב אייזנשטיין, שפשוט לא נתן לי מנוח, ברמה שכבר לא יכולתי לבוא הביתה.
<צ"י: אני שכן שלו, הוא היה מחכה לי ליד הדלת.
<צ"י: משהו במקווה הזה הוא לא נורמאלי ב - - -
ישראל אייכלר: בתפעול?
<צ"י: בהתנהלות הזו.
<צ"י: כאילו, מה אנחנו צריכים לעשות כדי שיהיה לנו מקווה בשכונה?
<צ"י: מה פירוש ללכת לשכונה אחרת?
<צ"י: לעשות, תעשה מקווה ושלום על ישראל.
<צ"י: מה, אתה חולק שצריך להיות מקווה בכל שכונה?
<צ"י: אז בשביל מה להגיד את המשפט הזה – אפשר ללכת להר נוף?
<צ"י: במה זה מועיל?
<צ"י: ברור שגם הר נוף יכולים לבוא אלינו.
<צ"י: כאילו, מה אתה מנסה להגיד בזה שאפשר ללכת להר נוף, שמה?
<צ"י: שהוא מיותר?
<צ"י: אתה לא אומר שהוא מיותר, אז למה?
<צ"י: מה אתה מתכוון?
<צ"י: שלא לדבר על שבתות.
<צ"י: בשבתות נשים באמת אומללות.
<צ"י: אני מדבר על כאלה שאצלן המקווה הוא לא פיקוח נפש ויש לנו בשכונה מסורתיות – כן, כן.
<צ"י: לא, לא.
<צ"י: זאת אומרת שאם לא, אז הן לא טובלות.
<צ"י: זה לא כל כך, זה דברים כל כך עדינים של ממש דיני כרת וסתם, איזה רחמנות על אישה שהיא לא מקפידה כל כך.
<צ"י: אמא שלה ביקשה ממנה תלכי למקווה.
<צ"י: אין, אז אין.
<צ"י: מה קרה, אמא?
<צ"י: עכשיו חרדיות בכלל, מה זה ללכת ברגל לבית הכרם?
<צ"י: מה פתאום?
<צ"י: איפה הרב גר, בבית וגן?
<צ"י: איפה הרב גר?
<א"ב: מתי עשית צעדה פעם אחרונה מקריית משה לבית הכרם?
<ד"ש: אני עשיתי.
<צ"י: מה פתאום שאני אעשה?
<א"ב: בגלל שחצי שכונה עושות את זה ממילא.
<צ"י: למה?
<א"ב: תסלח לי, זה כמעט דמגוגיה מה שקורה פה.
<צ"י: למה חצי השכונה עושות את זה?
<א"ב: אז אני אסביר לך.
<א"ב: מכיוון שהר נוף, כולן באות לגבעת שאול ולכן השכונה הייתה עמוסה וכל תושבות - - -
<צ"י: מהר נוף באים לגבעת שאול?
<א"ב: כי הן לא רוצות לטבול בהר נוף, כי זו השכונה שלהן.
<א"ב: תבדקו עם הבלניות בבקשה, לפני שאתם מדברים, מי טבל עד השריפה בגבעת שאול.
<א"ב: תושבות הר נוף.
<צ"י: הרב, הרב, אשתו של מנשורי - - -
<א"ב: אשתו של מנשורי, תעשה לי טובה.
<א"ב: טוב, בוא.
<שלומית אבינוח-קואולמן: אל תגידו שמות לפרוטוקול.
<א"ב: היא לא - - -
<צ"י: בוא, אבל אם אתה ממזער כל הזמן - - -
<א"ב: לא, זה שאתה אומר שאני אמרתי שאפשר ללכת לשכונה, אתה גם מוציא דברים מהקשרם.
<צ"י: מה?
<א"ב: אני אמרתי שכשאין מקווה והוא נשרף, אפשר ללכת לשכונה ליד כי זה מרחק הליכה.
<א"ב: לא אמרתי שלא צריך לבנות מקווה.
<א"ב: בוא.
<ד"ש: זה מרחק של חצי שעה הליכה אם לא יותר.
<א"ב: עד חצי שעה מרחק הליכה זה מרחק - --
<ד"ש: בחושך, באזורים מאד לא סימפטיים.
<א"ב: עד חצי שעה זה מרחק סביר.
<ד"ש: סליחה, אני עשיתי את זה וכמעט חזרתי על עקבותיי.
ישראל אייכלר: תגיד לי, כמה קילומטרים ביום אתה עושה הליכה?
<ד"ש: וזה רק הלוך.
ישראל אייכלר: אנחנו האנשים שלא הולכים הרבה, אתה יודע מה זה חצי שעה הליכה?
ישראל אייכלר: אני לא זוכר שעשיתי - - -
<א"ב: עד חצי שעה הליכה.
<ד"ש: זה יותר מחצי שעה.
<א"ב: אנחנו לא בונים מקווה.
<א"ב: אני צולע, מה לעשות.
ישראל אייכלר: אז אתה לא הולך?
<א"ב: אני נכה.
ישראל אייכלר: אז איך אתה אומר שחצי שעה הליכה זה סביר?
<א"ב: הרב אייכלר, אם אתה עכשיו צריך לבנות את המקוואות בירושלים, באיזה מרחק הליכה ממקווה למקווה אתה עושה?
ישראל אייכלר: אני לא חשבתי.
<א"ב: אז אני מודיע לך, חצי שעה.
<ד"ש: חצי שעה הליכה ועוד המתנה של עוד שעה.
<א"ב: זה מרחק נורמאלי.
<א"ב: אנחנו מדברים על שכונות.
<א"ב: מדברים על אנשים באמצע החיים.
<א"ב: חצי שעה זה מרחק - - -
<ד"ש: גם נשים מבוגרות צריכות ללכת?
ישראל אייכלר: אני חושב שהוויכוח הזה הוא מיותר.
<צ"י: כן, אמר הרב א"ב בקצת ביקורת שבגבעת שאול יש יותר מדי נציגים שמשגעים וזה נכון.
ישראל אייכלר: נו, אז איך אתה מסביר את זה?
<צ"י: האמת, הבעיה שאין לנו אף נציג, מזה זה נולד.
<צ"י: אין שכונה בירושלים שאין לה אבא בעירייה.
<א"ב: 20 מיליון שקלים למקווה, זה אומר אין לכם נציג?
<צ"י: אין לנו נציג.
<א"ב: 20 מיליון שקלים למקווה זה אומר שאין לכם נציג?
<צ"י: לא, אני אומר - - -
<א"ב: לא, זה כאילו שהשכונה לא מטופלת.
<צ"י: השכונה לא מטופלת.
<א"ב: במה היא לא מטופלת?
<א"ב: בזה שמשקיעים 20 מיליון שקלים במקווה?
<צ"י: ברוך השם, אבל - - -
ישראל אייכלר: כמה בתי כנסת יש בשכונה?
<א"ב: נכון, אין מגרשים.
<א"ב: זו אשמת נציגים מסוימים, נכון.
<צ"י: שנייה.
<צ"י: אני אומר עכשיו בלי קשר לרב א"ב.
<צ"י: אתה סתם - - -