GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל אייכלר: אני רוצה לתת את רשות הדיבור בראש ובראשונה, כאשר בדרך כלל אנחנו נותנים לפונים ראשונים.
<שלומית אבינוח-קואולמן: יש לנו כאן ראש מועצה.
ישראל אייכלר: אבל יש לנו פה את ראש המועצה האזורית חבל יבנה, משה ליבה, אז אתה תפתח את הנושא ואחר כך נפנה לפונים.
<משה ליבר: טוב, שלום לכם.
<משה ליבר: אנחנו באזור נמצאים ממזרח לאשדוד וסובלים מאתרים שדיברת עליהם, כבר הרבה מאד שנים.
<משה ליבר: זאת אומרת גם רתמים וגם מאזור א'-א'.
<משה ליבר: צריך להבין ואני לא רוצה להיכנס למה שהיה בימים האלה.
<משה ליבר: מכבי האש יעשו את הבדיקות שלהם כמה זמן זה לקח והאם היה צריך להיות יותר מהר, אבל אני חושב שאנחנו צריכים להסתכל קדימה.
<משה ליבר: גם החלטת הממשלה לגבי רתמים, היא מיושמת היום בצורה חלקית.
<משה ליבר: לאתר רק גורמים לו להיכבות, גורמים לו לא להיות פעיל מקומית.
<משה ליבר: זה ממשיך לבעבע, זה לא שיקום.
<משה ליבר: את האתרים האלה צריך לשקם.
<משה ליבר: את רתמים צריך לשקם ולא משקמים אותם.
<משה ליבר: מכבים אותם.
<משה ליבר: א'-א', שזה אזור צמוד לרתמים, בדיוק באותו מצב, גמר להיות פעיל כאתר אשפה בשנת 2004 והוא בכלל לא מטופל.
<משה ליבר: הוא בוער עד היום.
<משה ליבר: אני הייתי באתרים ביום שישי – גם בבריכות החמצון וגם ברתמים וב-א'-א', שהם סמוכים.
<משה ליבר: האתרים עובדים.
<משה ליבר: האזור, התושבים סובלים.
<משה ליבר: זה לא בעיה של איכות חיים.
<משה ליבר: זו בעיה של בריאות בסיסית מאד של הציבור.
<משה ליבר: בימים האלה האנשים לא יכלו לצאת מהבתים וגם בבתים לא יכלו להיות.
<משה ליבר: אנחנו דורשים בכל תוקף - אני חושב שזו דרישה מינימאלית, בסיסית - לטפל בתארים האלה.
<משה ליבר: צריך גם להבין שהמושבים, בעיקר ניר גלים ובני דרום, עוד סובלים ממפעלים באזור, מהגן וממפעלים נוספים שהם מפיצים ריח ורעש כבר שנים.
<משה ליבר: כבר הרבה מאד שנים.
ישראל אייכלר: יש לכם מדדים כמה זה מרעיל, חוץ מריח ורעש?
<משה ליבר: הבנתי שבמדידות שעכשיו עשו מדדו חלקיקים, לא בדקו איזה חומרים יש באוויר.
<משה ליבר: אנחנו ביקשנו לדעת איזה חומרים יש, לא קיבלנו תשובה.
<משה ליבר: לא הייתה מערכת מדידה כזו, ככל שאני יודע.
<משה ליבר: אנחנו דרשנו את זה.
<משה ליבר: אנחנו צריכים, אנחנו דורשים בכל תוקף שרמ"י, ביחד עם עיריית אשדוד – שהאתרים בתחומן – ובתחום שלנו דרך אגב זה רתמים, שכרגע מטופל רק ברמה של כיבוי וזו לא פעילות שהמועצה יכולה לעשות.
<משה ליבר: אין לנו מספיק כסף לשקם את האתרים האלה.
<משה ליבר: צריכים לעשות את זה באופן מידי.
<משה ליבר: אנחנו לא יכולים להמתין לזה.
<משה ליבר: בריכות החמצון, שכרגע בערו, בימים האלה, לא שייכים לשני האתרים האלה.
<משה ליבר: הם סמוכים, כקילומטר מזרחה מהם.
<משה ליבר: הם צריכים להיות מטופלים גם.
<משה ליבר: 15 שנה מאז שנטשו אותם – אשדוד נטשה אותם, העבירה את השטח לרמ"י, ככל שאני יודע – אבל זה בשטח המוניציפאלי של אשדוד והם צריכים להיות מטופלים.
<משה ליבר: אי אפשר להזניח אותם בצורה כזאת.
ישראל אייכלר: כשאתה אומר "מטופלים", אנחנו נשאל את אנשי המקצוע מה זה הטיפול הזה.
ישראל אייכלר: אתה אומר שזה מבעבע.
<משה ליבר: זה מבעבע.
<משה ליבר: יש ברתמים, באזורי הפסולת, מה שנקרא כיבוי, שזה מה שעושים ברתמים, שזה בערך אקמול לחולה סרטן, שזה יספיק לזמן קצר מאד, זה יבעבע בסופו של דבר; ויש שיקום.
<משה ליבר: שיקום זה פעולה הרבה יותר אגרסיבית, חפירה, בדיקה וניקוז של החומרים.
<משה ליבר: יש מומחים שיסבירו את זה יותר טוב ממני.
ישראל אייכלר: רק לטובת הצופים ולטובתי, מה הם היישובים בחבל יבנה.
<משה ליבר: חבל יבנה, הרלבנטיים, זה ניר גלים, בני דרום, אחר כך יש לנו את קבוצת יבנה מזרחית, יש לנו את בן זכאי קצת צפונה משם.
<משה ליבר: אלה היישובים.
<משה ליבר: גם בית גמליאל, שזה אחרי העיר יבנה.
ישראל אייכלר: ואשדוד עצמה?
<משה ליבר: אשדוד עצמה היא יותר מערבית אלינו.
<משה ליבר: הם סובלים.
ישראל אייכלר: אשדוד פחות סובלת?
<משה ליבר: לא.
<משה ליבר: השבוע זה התחלק באופן שוויוני.
<משה ליבר: הנזקים התחלקו.
<משה ליבר: דרך אגב, עד היום אנחנו סבלנו היום.
<משה ליבר: השבוע הייתה חלוקה קצת יותר הוגנת, אבל זה קטסטרופה.
<משה ליבר: אי אפשר לחיות ככה.
<משה ליבר: ממש אי אפשר לחיות ככה.
<משה ליבר: זה צריך קדימות, יותר מכל דבר אחר.
ישראל אייכלר: אנחנו נפנה עכשיו לתושב בני דרום, אבי פוקס.
ישראל אייכלר: אם אתה יכול להוסיף על מה שאמר ראש המועצה, לא לחזור על דברים.
<אבי פוקס: אני אשתדל להוסיף על מה שאמר ראש המועצה, מה שנקרא בראות שלנו, בראות האזרחים.
<אבי פוקס: קודם כל בוודאי שהיינו ואני חושב שגם זה המקום להגיד, דיברנו על החלטת הממשלה בנושא רתמים.
<אבי פוקס: החלטת הממשלה הייתה צריכה וצריך היה להרחיב אותה גם ליתר המקומות, ליתר האתרים הבעייתיים.
<אבי פוקס: היא לא יכולה להתמקד ראש בנושא רתמים.
<אבי פוקס: נושא החלקיקים באוויר, שאתה אמרת עוד שזכרת מלפני 30 שנה, בעיות האוויר, זה דבר שגרתי שלא קורה רק בתקופות שיש בהן שריפות, כתוצאה מפליטות שיוצאות מאותם אתרים שעדיין לא מטופלים ולכן צריך להדגיש ולסייע לפעול יותר לצורך הטיפול במקומות האלה.
<אבי פוקס: עוד נקודה שהיא מאד חשובה.
<אבי פוקס: כשקורים אירועים כאלה בסדר גודל כזה, שהם גורמים לפגיעה רחבה באוכלוסייה מבחינת יכולת לנשום, להסתובב בחוץ, אני חושב שהיה נכון לטפל בסיטואציה של מתן תשובות לאזרחים – מה ניתן או מה לא ניתן לעשות.
<אבי פוקס: אצלנו לא התקבלו שום הנחיות ברורות מה קורה.
<אבי פוקס: גני הילדים ממשיכים לפעול, הילדים משחקים בחוץ.
<אבי פוקס: אני מניח שהנושא הזה קיים בכל היישובים ההיקפים, לא רק אצלנו, שבו רמת החיים לא יכולה להישאר באותה צורה, אנשים צריכים להסתגר פנימה ואין שום מוקד, לא במשרד להגנת הסביבה – שידע לתת פתרונות מיידים ולהגיד חברה, תסתובבו, תבטלו חוגים, תעצרו דברים וכלה גם בנושא המוסדות של החינוך של הילדים.
ישראל אייכלר: אנחנו נפנה לעוד פונה, הגברת מרינה שטיינמן, תושבת יבנה.
<שלומית אבינוח-קואולמן: מיבנה יש גם את אהוד ויצמן, אז מי מדבר?
<אהוד ויצמן: או שהיא תתחיל או שאני אתחיל.
<שלומית אבינוח-קואולמן: כן, בקצרה, אהוד ויצמן.
ישראל אייכלר: אז הפונה זו הגברת, נכון?
<אהוד ויצמן: אני ברשותך אתחיל.
ישראל אייכלר: אתה כסגן, ממלא ראש העיר יבנה, אהוד ויצמן.
ישראל אייכלר: בבקשה, רשות הדיבור.
<אהוד ויצמן: נכון.
<אהוד ויצמן: אני לא אחזור על מה שנאמר.
<אהוד ויצמן: זה גם לא מתפקידי לתת פתרונות.
<אהוד ויצמן: אני יכול להביע את המחאה הקשה מאד של תושבי יבנה, לסבל הקשה שהם עוברים ערב-ערב.
<אהוד ויצמן: זה צריבות, קשיי נשימה.
<אהוד ויצמן: אנשים צריכים להיות בבתים ולהסתגר.
<אהוד ויצמן: לא יעלה על הדעת.
ישראל אייכלר: כמה שנים אתם סובלים מזה?
<אהוד ויצמן: שנים ארוכות שהעניין הזה, ויסלח לי ראש מועצת חבל יבנה, פעם מבן זכאי ופעם מאשדוד, התושבים - - -
<משה ליבר: בן זכאי הסתיים.
<אהוד ויצמן: עוד לא, אבל זה פתרון שניתן.
<אהוד ויצמן: אגב, זאת דוגמא שבשיתוף פעולה עם חבל יבנה, איך ניתן היה בסיכומו של דבר לפתור את בעיית העשן והזיהום.
ישראל אייכלר: תן דוגמא.
ישראל אייכלר: מה עשו שם?
<אהוד ויצמן: פשוט כינסנו.
<אהוד ויצמן: ראש העיר צבי גוברין לקח את זה כמשימה.
<אהוד ויצמן: כינס את כיבוי האש, את המשטרה, המשטרה הירוקה, המשרד להגנת הסביבה, הפרקליטות.
<אהוד ויצמן: ויותר מזה, הנה, פה יושבים אנשי כיבוי האש, בכל מקרה שנתפס – השיתו קנסות כבדים מאד על האיש.
ישראל אייכלר: זאת אומרת זה מעשי ידי אדם, זה לא איזה רוחות.
<אהוד ויצמן: לא, לא, מעשי ידי אדם.
ישראל אייכלר: חשוב להדגיש את זה, כי אם זה רוחות שמביאות את הריחות - - -
<אהוד ויצמן: אני לא יודע מי גרם למה.
<אהוד ויצמן: אני התחלתי אמרתי, אתם בטח תבדקו ותאמרו.
<אהוד ויצמן: אני רוצה להביע את הסבל הקשה.
<אהוד ויצמן: זאת שכונה חדשה, שכונה ירוקה ביבנה.
<אהוד ויצמן: לידה גם נאות בגין.
<אהוד ויצמן: מדובר על אלפי תושבים, שהם שבויים של העניין הזה.
<אהוד ויצמן: צריך למצוא פתרון.
<אהוד ויצמן: אולי תיתן לגברת.
ישראל אייכלר: רציתי לתת לגברת, אבל אתה לקחת.
<אהוד ויצמן: לא, אני רק רציתי לומר את עמדת העירייה, ברשותך.
<שלומית אבינוח-קואולמן: בקצרה.
<שלומית אבינוח-קואולמן: אנחנו רוצים לשמוע תשובות.
ישראל אייכלר: טוב, אז תדברי.
ישראל אייכלר: רציתי לתת ליבנה, לשדמה.
ישראל אייכלר: אז יבנה תקבל שתי מנות, בבקשה.
<אהוד ויצמן: אוקיי.
<אהוד ויצמן: תודה רבה.
<מרינה שטיימן דורון: תודה רבה קודם כל לוועדה.
<מרינה שטיימן דורון: אנחנו אחרי ארבע שנות מאבק.
<מרינה שטיימן דורון: ארבע שנים שאנחנו חיים עם חלונות סגורים, ילדים חולים ואכזבה בעיקר.
<מרינה שטיימן דורון: אנחנו פנינו לכל גורם אפשרי, לכל גוף אוכף, לשרים, למשרדים ממשלתיים, לעירייה ואפילו לתקשורת.
<מרינה שטיימן דורון: חשפנו את עצמנו, מסרנו עדויות, תעדנו אתרים.
<מרינה שטיימן דורון: אני שואלת מה עוד.
<מרינה שטיימן דורון: מה מצופה שקבוצה של תושבים תעשה כדי למגר את התופעה הזאת?
<מרינה שטיימן דורון: מי לוקח אחריות ונותן תשובה אחת ולתמיד?
<מרינה שטיימן דורון: כל משרד אליו פנינו התנער מאחריות ונתן תשובה שונה ובעיקר אמר שהבעיה לא קיימת.
<מרינה שטיימן דורון: אין שריפות ואין עשן.
<מרינה שטיימן דורון: אני שואלת למה?
<מרינה שטיימן דורון: הפתרון הוא פשוט.
<מרינה שטיימן דורון: אנחנו לא מדברים על מפחמות מחוץ לגבולות ישראל.
<מרינה שטיימן דורון: אנחנו מדברים על אתרים לא חוקיים.
<מרינה שטיימן דורון: אנחנו מדברים על פעילות לא חוקית.
<מרינה שטיימן דורון: כולנו יודעים מאיפה העשן מגיע.
<מרינה שטיימן דורון: כולנו מכירים את האתרים הלא חוקיים שפועלים מסביב לשעון.
<מרינה שטיימן דורון: אם זה בבן זכאי או בבניה או במתחם רכבת מזרח או בשטחי החול לכיוון - - -.
<מרינה שטיימן דורון: כנראה שבאמת משתלם להיות פושע, כי לא יגעו בך.
<מרינה שטיימן דורון: פחות משתלם להיות אזרח שומר חוק, שסך הכל חיפש מקום לגדל את ילדיו.
<מרינה שטיימן דורון: אני אשמח לדעת למה לקח ארבע שנים ושריפת ענק אחת, בין עשרות או מאות קטנות, עד לזימון ועדת חירום.
<מרינה שטיימן דורון: כולי תקווה שהחל מהפגישה הזו יימצאו פתרונות למפגע.
<מרינה שטיימן דורון: יהיה ניטור קבוע של האוויר באזורנו.
<מרינה שטיימן דורון: אנחנו לא יודעים מה אנחנו נושמים.
<מרינה שטיימן דורון: נוכל להתנהל בשלווה.
<מרינה שטיימן דורון: לפתוח חלון בבית.
<מרינה שטיימן דורון: אני מתרגשת שסוף סוף מישהו מוכן לשמוע את הקול שלנו.
<מרינה שטיימן דורון: של הסבל, של המחנק, של עשרות הילדים שחלו במחלות ריאה.
<מרינה שטיימן דורון: של מאות ההורים שנשארים לחיות כאן בתקווה לקצת אוויר.
<מרינה שטיימן דורון: בבקשה תעזרו לנו ומצאו פתרון.
<מרינה שטיימן דורון: אנחנו כבר עייפנו.
ישראל אייכלר: המניפסט מאד יפה, אבל את יכולה להוסיף מה מספר הילדים שאת יודעת שהולכים לבתי חולים בעניין קשיי נשימה.
<מרינה שטיימן דורון: אני יכולה להעיד בפניך מהמכרים שלי.
<מרינה שטיימן דורון: נתונים יותר וודאים אני מניחה שיהיו במשרד הבריאות, אבל לי יש מכרים שחולים במחלות ריאה, ילדים קטנטנים בגילאי שנתיים, שלוש, ארבע, שנמצאים על סטרואידים כל היום ולא יכולים לנשום ולא יכולים לפתוח חלון.
<מרינה שטיימן דורון: אנחנו מתעוררים כל לילה עם שיעול, עם צריבות בעיניים.
<מרינה שטיימן דורון: זה לא יתכן.
<מרינה שטיימן דורון: זה ארבע שנים של פשוט סיוט.
ישראל אייכלר: עכשיו עבור לשדמה.
ישראל אייכלר: הגברת יעל גביש תבור.
<יעל גביש-תבור: שלום.
<יעל גביש-תבור: אז קודם כל אני רוצה להגיד גם כן תודה רבה לוועדה שזומנה.
<יעל גביש-תבור: אני לא יודעת דברים.
<יעל גביש-תבור: שאלת כאן שאלות שאני יודעת שאני לא אדע לענות את התשובות הנכונות.
<יעל גביש-תבור: אני בסך הכל אזרחית שפנתה במהלך השנים האחרונות מספר פעמים למוקד של המשרד להגנת הסביבה וכל פעם נעניתי במין תשובות כאלה ואחרות.
<יעל גביש-תבור: פעם נאמר לי שלא ידוע מקור המוקד.
<יעל גביש-תבור: פעם אחרת נאמר לי שהבעיה ידועה.
<יעל גביש-תבור: אני רק יודעת שביום שלישי התחלנו להרגיש את הריח של השריפה.
<יעל גביש-תבור: ביום רביעי, אחרי שהתחלנו להרגיש צריבה בעיניים, קודם כל וידאתי שהמשאפים של הבן שלי ושלי הם בתוקף, שהם מלאים והכל בסדר.
<יעל גביש-תבור: לקחתי אותו מבית הספר מוקדם.
<יעל גביש-תבור: מיום רביעי חמישי נוהל השריפה והעשן, שאנחנו לא פעם ולא פעמיים עוברים אותם.
<יעל גביש-תבור: הילד הולך לבית הספר, אני מוודאת שהוא נכנס, שולחת מסרון למורה נא לשמור אותו בתוך הכיתה, לא לתת לו לצאת.
<יעל גביש-תבור: מחזירה אותו הביתה, הוא לא יוצא מהבית עד שאני לא מרגישה שהכל בטוח.
<יעל גביש-תבור: זו לא פעם אחת, לא פעמיים ולא שלוש פעמים.
<יעל גביש-תבור: השריפה אולי כובתה ואתמול שאלו אותי למה את עולה בכלל?
<יעל גביש-תבור: למה את נוסעת לירושלים?
<יעל גביש-תבור: יום עבודה רגיל שלי.
<יעל גביש-תבור: אני הייתי צריכה לבקש אישור משני בתי ספר בהם אני מלמדת, שיוותרו עלי וחשבתי למה באמת.
<יעל גביש-תבור: אם השריפה כובתה, למה צריך לעשות את זה?
<יעל גביש-תבור: אז אני באתי בגלל שאני לא מאמינה שזאת הפעם האחרונה.
<יעל גביש-תבור: אני לא מאמינה שהבעיה נפתרה.
<יעל גביש-תבור: אנחנו סובלים.
<יעל גביש-תבור: אני לא יודעת מי אחראי, אני לא יודעת מה הנזקים.
<יעל גביש-תבור: אני לא יודעת לתת את כל הפרטים האלה.
<יעל גביש-תבור: אני לא יודעת מה נשמנו ואני לא יודעת מה הדברים שאנחנו נושמים, כשאנחנו לא מריחים את הסירחון.
<יעל גביש-תבור: אבל אני כן יודעת שיש לנו את הזכות לחיות כמו שצריך.
<יעל גביש-תבור: יש לי את הזכות לשלוח את הילד שלי מתי שהוא רוצה לתת לו לשחק בחוץ.
<יעל גביש-תבור: לתת לו לנשום ולישון בבית עם חלונות פתוחים ואני יודעת שנמאס.
<יעל גביש-תבור: באיזה שהוא מקום תגידו אגני החמצון, תגידו אגן כימיקלים.
<יעל גביש-תבור: זה לא משנה לי.
<יעל גביש-תבור: אני רוצה לנשום.
<יעל גביש-תבור: אני רוצה לישון נקי.
<יעל גביש-תבור: אני רוצה לקרוע את המרשם של הרופא, לשים אותו בצד ולהגיד זהו.
ישראל אייכלר: אמרת משהו "המשאף שלי", "המשאף של הילד שלי".
ישראל אייכלר: זה ציוד קבוע?
<יעל גביש-תבור: שנינו אסמטים, כן.
<יעל גביש-תבור: אני אסמטית מה שנקרא בשליטה.
ישראל אייכלר: אבל זה בגלל שאת גרה שם?
<יעל גביש-תבור: כן.
<יעל גביש-תבור: לפני כן לא היה לי.
<יעל גביש-תבור: אני חייתי שנים באזורים אחרים.
<יעל גביש-תבור: אני חיה כ- 16 שנה באזור ומאז שעברנו המצב החמיר.
ישראל אייכלר: זאת הנקודה.
ישראל אייכלר: הרי אם מדובר במישהו שהיה חולה באיזה שהוא מקום אחר, אז זו גם בעיה, אבל אם מישהו בא לשם לגור ומאז הוא צריך איזה ציוד ביתי שנקרא משאף, זה דבר בלתי נסבל.
<יעל גביש-תבור: יושב ראש הוועדה, סליחה.
<יעל גביש-תבור: יש לי ארבעה ילדים, אני אמא לארבעה ילדים.
<יעל גביש-תבור: שלושה לא נולדו בארץ והרביעי נולד בארץ.
<יעל גביש-תבור: הילד היחיד שנולד בארץ וחי בשדמה משחר ילדותו הוא הילד שחולה באסטמה, מתוך ארבעת ילדי.
<יעל גביש-תבור: היחיד.
<יעל גביש-תבור: באסטמה חמורה, שכוללת הגעה לבית חולים לא רק עם סטרואידים, לפעמים על סף אשפוזים.
<יעל גביש-תבור: אנחנו נוהגים לעשות בסוף את הטיפול אחרי 4-5 שעות ואנחנו עוברים לטיפול בבית, כי אנחנו אוהבים להיות בבית.
<יעל גביש-תבור: היחיד מארבעת ילדי, הילד החולה זה זה שנולד וחי כל חייו בשדמה.
ישראל אייכלר: אני חושב שהדברים מאד מאד קשים וחמורים.
ישראל אייכלר: אני רוצה עכשיו לסטות מהסדר כדי שהצופים ואנחנו נדע בדיוק מקצועית מה היה שם.
ישראל אייכלר: אני רוצה לשמוע את מפקד מחוז הדרום, טפסר בכיר משה סוסיה.
ישראל אייכלר: תן לנו מה היה.
<משה סויסה: סויסה.
<משה סויסה: כולם רושמים סוסיה, אני לא יודע למה.
ישראל אייכלר: כנראה שזה אשכנזי.
<משה סוסיה: אנחנו קיבלנו בעצם קריאה לשריפת קוצים, כאשר התחילה להתפשט לכיוון הבריכות.
<משה סוסיה: כמובן שצוותים של כיבוי אש מתחנת אשדוד יצאו והתחילו לכבות את השריפה.
<משה סוסיה: כאשר אנחנו מדברים על שריפה, אנחנו מדברים על שריפה גלויה כאשר אנחנו רואים אותה והתחלנו לכבות.
<משה סוסיה: מה שקורה, הבריכות האלה – ואני מדבר כרגע על העבר – אלה בריכות, כאשר אנחנו מדברים על 35 מטר מעוקב, אנחנו מדברים על 35 דונם, 40 דונם, כאשר הן בעומק של 2 עד 6 מטרים.
<משה סוסיה: אנחנו מדברים על ביצות ענקיות, גדולות, שצמחו שם עצים וברושים וכל מה שאתם רוצים צמח בתוך זה.
<משה סוסיה: אנחנו מדברים על אתרים שנבנו בשנות ה-60, כאשר היום הכל יבש וכל החומציות וכל מה שאתם רוצים, כל הזבל נמצא שם למטה.
<משה סוסיה: השריפה התחילה ואנחנו אפילו מספרנו אותן מ-1 עד 9.
<משה סוסיה: בריכות אנחנו קוראים להן.
<משה סוסיה: ואז התחלנו בעצם לעבוד.
ישראל אייכלר: מתי הגיעה הקריאה הראשונה?
<משה סויסה: ביום רביעי, ב-16 במאי התחילה השריפה.
<משה סויסה: יום שלישי.
<משה סויסה: אחרי ל"ג בעומר, יום שלישי.
<יעל גביש-תבור: כולם חשבו בהתחלה שזה ריח של מדורות.
<משה סויסה: גם אנחנו חשבנו שזה עדיין הריח של ל"ג בעומר, אבל בעצם ביום שלישי התחילו השריפות ואז זה התחיל לעבור ולהתפשט תת קרקעי.
<משה סויסה: כשזה התחיל להתפשט תת קרקעית, כי השריפות הן בעצם מתחת לפני הקרקע, זה לא משהו שאנחנו רואים ושאנחנו מכירים, שריפות של גזם או שריפות מתחת לפני הקרקע וזה התחיל להתפשט לבריכות החמצון הגדולות.
<משה סויסה: עכשיו שימו לב, אנחנו מדברים על יומיים של שריפות, כאשר עיריית אשדוד מביאה את הכלים, כלי הצמ"ה שאין לנו.
<משה סויסה: ביקשנו מהם.
<משה סויסה: עיריית אשדוד עשתה את כל המאמצים להביא את מה שדרשנו בתחילת הדרך ואז פשוט התחלנו לעבוד עבודה איטית, כאשר הדחפורים מרימים, אנחנו מכבים ומעבירים את זה הלאה.
<משה סויסה: קרה שנתפסה – אנחנו קוראים לה בריכה 5 – זה הבריכה הגדולה, הענקית.
<משה סויסה: אנחנו מדברים על 40 דונם של בריכה.
<משה סויסה: רבותי, תחשבו רגע איזה שטח.
<משה סויסה: 40 דונם, כאשר יש לנו 3-4 מטרים של אותה ביצה וזה הכל מתחיל לעבור תת קרקעי מאחד לשני.
<משה סויסה: זאת אומרת מלמעלה אנחנו לא רואים את זה.
<משה סויסה: אנחנו שפכנו שם כמויות של מים, שאם אני אתן לכם עכשיו כאן את המספרים של כמויות המים, זה לא נותן לנו איזה סיוע.
<משה סויסה: זה רק הוריד.
<משה סויסה: אם שמתם לב, ביום שישי הגיע לשם נציב הכבאות.
<משה סויסה: בא ואמר רבותי תשמעו, משהו לא מסתדר לי פה.
<משה סויסה: בואו ננסה לתת איזו מכה, זה לקחת חצי מהכנרת ולשפוך את הכל בכדי להרגיע את התושבים.
<משה סויסה: זה מה שעשינו ביום שישי ושבת.
<משה סויסה: אבל כשאנחנו מסתכלים על זה כרגע, זה ממשיך לבעור.
<משה סויסה: כרגע יש שם המשך של בעירה, שהבעירה הזאת תימשך והיא יכולה להימשך עוד מספר ימים.
<משה סויסה: יכול להיות שזה יירגע ואנחנו נמצא את זה בעוד חודש-חודשיים פתאום שוב פעם בוער.
ישראל אייכלר: ראש המועצה של חבל יבנה אמר שזה כל הזמן מבעבע.
ישראל אייכלר: זה לא מפסיק.
<משה סויסה: לא, לא, לא.
<משה סויסה: זה לא כל הזמן מבעבע.
<משה סויסה: אנחנו מבלבלים שני דברים.
<משה סויסה: יש שני אתרים.
<משה סויסה: אנחנו מדברים על אתר אחד.
ישראל אייכלר: אתה דיברת על רתמים והם מדברים על בריכות החמצון.
<משה סויסה: נכון, יפה.
<משה סויסה: ברתמים - - -
<משה ליבר: גם שם אני מניח שזה מבעבע.
<משה סויסה: אנחנו - - -יחד עם עיריית אשדוד והיה לנו סיכום לפני 3-4 שנים שאנחנו נשתתף יחד איתם.
<משה סויסה: אנחנו היינו צריכים בעצם להעביר משם את כל הביצה הזו.
<משה סויסה: זו הייתה הדרך וזה היה קו המחשבה של להעביר את זה לאיזה מקום עם אחסנה.
ישראל אייכלר: עשו עם זה משהו?
ישראל אייכלר: העבירו את זה?
ישראל אייכלר: לא עשו.
<משה סויסה: עוד לא.
<משה סויסה: עדיין לא.
<משה סויסה: לא עשו את זה.
<משה סויסה: אנחנו מדברים על בערך לפני שלוש שנים שהתחלנו עם זה.
<קריאה: ברתמים עושים עבודה אחרת.
ישראל אייכלר: רגע, אז ברתמים לא עשו, אבל באגני החמצון אתם יכולים להוציא את זה או שאתם צריכים להשאיר את זה?
ישראל אייכלר: זה עדיין פעיל אגני החמצון?
<קריאה: אפשר להוציא.
ישראל אייכלר: אז למה לא - - -
<משה סויסה: אפשר לפנות את זה.
<משה סויסה: שוב פעם, צריכים להביא לשם את כל הדחפורים ושופלים וכל מה שאתם רוצים, להעמיס את הכל על משאיות ולקחת אותם למקום אחר.
<משה סויסה: להטמין אותם במקום אחר.
<משה סויסה: זה מה שצריך לעשות.
<משה סויסה: סליחה, זו לא עבודה של כיבוי אש.
<משה סויסה: אנחנו כיבוי אש יכולים לתת רק את הסיוע.
<משה סויסה: אנחנו יכולים ללוות אותם, יכולים לעשות את הכל.
<משה סויסה: אנחנו בסך הכל ביום שישי, כאשר ראינו שכבר העשן מתגבר, אני רוצה להגיד לכם, אני אתן לכם רק מספרים.
<משה סויסה: למעלה ממיליון וחצי קו"ב של מים נשפך על הבריכה בשביל להוריד את הכמות של הענן שהתחיל להתפזר וראינו אותו "רץ" לכיוון יבנה, לכיוון רחובות, לכיוון כל האזור הזה.
<משה סויסה: זו הייתה המכה הרצינית של כמות המים.
<משה סויסה: אבל לפעמים אנחנו גם עושים דברים שאנחנו אומרים הלאה, זה מעין אקמול.
<משה סויסה: זה מה שעשינו ביום שישי כדי להרגיע.
ישראל אייכלר: זאת אומרת אתה מצדיק את כל מה שהתושבים אומרים, שזה אקמול.
<משה סויסה: זה אקמול, אבל אני לא יודע מתי זה ימשיך לבעור.
<משה סויסה: מתי זה ייצא עוד הפעם.
<משה סויסה: האם זה ייצא או לא ייצא.
ישראל אייכלר: להערכתך איך זה נוצר?
ישראל אייכלר: על ידי הצתה או על ידי משהו טבעי?
<משה סויסה: לפי דעתנו יש שם הצתה.
<משה סויסה: אני רוצה גם לומר לגברת שדיברה, הרי לנו את היישובים שמסביב, שאנחנו יודעים על גניבות של ברזל, פלדה וכל הדברים האלה ועבריינות לשמה וכל מה שאתם רוצים.
<משה סויסה: אנחנו מטפלים בזה גם במסגרת המשטרה ונכנסנו וחדרנו פנימה.
<משה סויסה: יש עבודה שאנחנו עושים מול העירייה כאשר יש לנו מקומות שנקראים בורות מסוימים שאיתם אנחנו עובדים בור-בור יחד עם עיריית כיבוי בארות תת קרקעיות, שאנחנו עובדים יחד עם עיריית אשדוד.
<משה סויסה: אבל חבריה, הדברים האלה בסך הכל הכללי, כמו שטוענים התושבים, אם הם לא יעברו ותהיה סגירה אחידה לקחת אותם להעביר אותם למקום אחר, אנחנו נמשיך לפגוש את זה.
<משה סויסה: אז לא עכשיו, כבוד יושב הראש?
<משה סויסה: אז עוד חודשיים, עוד חודש יכולה להיות שם שריפה.
<משה סויסה: עוד שנתיים יכולה להיות שם שריפה.
<יעל גביש-תבור: זה יהיה מפרץ חיפה שם.
<יעל גביש-תבור: יעלו כאן, עד שיתחילו כל מיני רעשים והכל.
<יעל גביש-תבור: לא נעים לי להגיד, תודה שהייתה שריפה.
<יעל גביש-תבור: מזל שהייתה שריפה, כי אם לא הייתה שריפה, אנחנו לא היינו יושבים ומתכנסים פה.
<יעל גביש-תבור: היינו ממשיכים לסבול.
<יעל גביש-תבור: כי אני יודעת שאני הרחתי את הריח הזה ושנים הרדימו אותי.
<יעל גביש-תבור: כל פעם התקשרתי למוקד וכל פעם אמרו לי זה זה, זה לא זה.
<יעל גביש-תבור: זה עבריינים.
<יעל גביש-תבור: תצאי משם.
<יעל גביש-תבור: אל תכנסי.
<יעל גביש-תבור: כל פעם היו סיפורים.
<יעל גביש-תבור: אז סליחה.
<יעל גביש-תבור: זה יותר מדי שנים.
<יעל גביש-תבור: יותר מדי זמן.
ישראל אייכלר: אני רוצה להוסיף על מה שאת אומרת.
<יעל גביש-תבור: סליחה שהתפרצתי.
ישראל אייכלר: את מדברת על בעיה מקומית.
ישראל אייכלר: אני שואל את עצמי, אם יש פה הצתה, אנחנו במדינת ישראל מתכוננים לכל מיני מעשי איבה.
ישראל אייכלר: אם במקרה של אגן אחד או כמה אגנים – 40 דונם – ואנחנו לא יודעים לטפל בהרעלת האוויר בישראל, מה צריכים לעשות האויבים, ואנחנו בשידור חי אז צריך להיזהר, כדי להרעיל את כל המדינה ולא יהיה שום דבר ערוך כדי למנוע את הדברים האלה.
ישראל אייכלר: זו סכנת נפשות לא פחות ממיכל האמוניה, עם כל הכבוד ואולי אפילו מבז"ן, ממתקני הזיקוק בחיפה.
<משה סויסה: יושב ראש הוועדה, נמצא איתנו צוקרמן, שהוא רע"ן הערכת סיכונים של מחוז דרום.
<משה סויסה: הוא הגיע רכש מאיכות הסביבה, רכש מצוין.
<משה סויסה: הוא מטפל בזה.
<משה סויסה: הוא בעצם המנטר.
<משה סויסה: הוא שנותן ובא למשא ומתן יחד עם כולם.
<משה סויסה: יש לו גם דברים אחרים שהוא אומר שאפשר כן לעשות אותם.
ישראל אייכלר: אז בואו נשמע פתרונות.
<משה סויסה: בבקשה, צוקרמן.
ישראל אייכלר: על בעיות שמענו עד עכשיו.
ישראל אייכלר: תן כמה פתרונות.
<רועי צוקרמן: שלום לכולם.
<רועי צוקרמן: כמה דברים כדי להרגיע את האזרחים בסביבה.
<רועי צוקרמן: אנחנו בעצם מתחילת האירוע עשינו לכל אורך האירוע, עד ליום שבת, ניטור בכל האזורים שתחת שליטת מחוז דרום.
<רועי צוקרמן: גם מחוז מרכז ביצע ניטור באזור יבנה.
<רועי צוקרמן: השתמשנו בכל אמצעי הניטור, בכל מכשירי הניטור שיכולים לאתר את החומרים שעלולים להיפלט בשריפה, חומרים אורגנים נדיפים, ארסן, תחמוצת חנקן.
<רועי צוקרמן: לא מצאנו שום דבר.
<רועי צוקרמן: כלומר מבחינת חומרים רעילים שיכולים לסכן את האזרח, לא מצאנו שום דבר.
<רועי צוקרמן: יש ריח, אין ספק וזה לא נעים, אבל אין חומרים רעילים שיכולים לסכן ברמת סיכון גבוהה את האזרח.
<ורד קירו זילברמן: דיוקסין זה לא - - -
<קריאה: אז למה היה הסגר?
<קריאה: אז למה הייתה צריבה?
<רועי צוקרמן: אני לא נתתי שום הוראה להסתגר.
<רועי צוקרמן: כיבוי אש לא נתן שום הוראה להסתגר.
<משה סויסה: לא אנחנו נתנו, בטח לא אני נתתי ואני צריך לתת הוראה.
<קריאה: השריפה הבאה באזורנו.
<משה סויסה: סליחה, סליחה.
<קריאה: אפשר לקבל את הדו"ח של מה שאותר?
<משה סויסה: קודם כל יש לנו את הדו"ח.
<משה סויסה: אני בטח ובטח לא עליתי לתקשורת ואני זה שצריך לעלות לתקשורת להודיע אם צריך להסתגר או לא להסתגר.
<משה סויסה: זו פעם ראשונה שאני שומע את זה.
ישראל אייכלר: אני רוצה לבקש למען הסדר הטוב, אני נתתי לכם להביע את רגשותיכם, אבל כדי שהדיון יהיה דיון מקצועי, אסור להתפרץ.
ישראל אייכלר: היחיד שמותר לו פה לשאול שאלות זה אני, כי אני חבר הכנסת היחיד.
ישראל אייכלר: אם יהיו עוד חברי כנסת, גם להם מותר.
ישראל אייכלר: כל מי שרוצה לשאול שיצביע.
ישראל אייכלר: אנחנו צריכים לתת לכמה אנשי מקצוע לענות.
ישראל אייכלר: אני מבקש לא להפריע.
ישראל אייכלר: אתה אומר משהו שמאד חשוב לדעת, שאין חומרים רעילים?
<רועי צוקרמן: באירוע הזה לא הייתה פליטה של חומרים רעילים שסיכנה את היישובים מסביב.
<רועי צוקרמן: לא מדדנו - - -
<ורד קירו זילברמן: שאתם יכולים למדוד.
<ורד קירו זילברמן: לא כל חומר רעיל אפשר למדוד.
<ורד קירו זילברמן: דיוקסינים אתה יודע למדוד?
<רועי צוקרמן: לא כל חומר אפשר למדוד, נכון, אבל אחד מאמצעי הניטור שיש לנו, את האמצעים הטובים ביותר שהמדינה נתנה לנו בעצם - - -
<ורד קירו זילברמן: אז תדייק.
<רועי צוקרמן: לא מדדנו ערכים של חומרים מסוכנים לאזרח.
ישראל אייכלר: היות והעלית פה מילה שאני לא יודע אותה בדיוק ואני מניח שעוד כמה צופים לא יודעים, אמרת את המילה דיוקסינים.
ישראל אייכלר: תן לי את הפירוש של המילה הזאת.
<רועי צוקרמן: דבר נוסף, ברשותך - - -
ישראל אייכלר: מה זה דיוקסין?
<רועי צוקרמן: דיוקסין?
<רועי צוקרמן: זה חומר רעיל שנפלט בשריפה, עלול להיפלט בשריפה של פסולת אורגאנית, פסולת כימית.
ישראל אייכלר: ויש את זה שם?
<רועי צוקרמן: לא מדדנו את החומרים האלה.
<ורד קירו זילברמן: כי אתם לא יכולים.
ישראל אייכלר: לא מדדתם, אבל יש שם חומרים שיכולים להיפלט.
<רועי צוקרמן: זה יכול להיפלט.
<רועי צוקרמן: אנחנו לא מדדנו את זה ברמה שזה יכול לסכן את האזרח.
<ורד קירו זילברמן: צריך לדייק.
ישראל אייכלר: רציתי שזה יהיה ברור לפרוטוקול, כי מדבריך אפשר להשתמע שזה סתם איזה ריח לא נעים.
ישראל אייכלר: אתה לא יכול לבדוק את זה?
<רועי צוקרמן: מדדנו את החומרים האלה.
ישראל אייכלר: באתרים האלה קבורים כל מיני חומרים כפי שאתה יודע.
<רועי צוקרמן: נכון, נכון.
<רועי צוקרמן: אמצעי הניטור שיש לנו לא מדדו את החומר הזה באוויר.
ישראל אייכלר: לא מדדו, אז זה לא טוב.
<רועי צוקרמן: אין.
<רועי צוקרמן: החומר מבחינתנו - - -
<משה ליבר: הם מספיק רגישים לרמה נמוכה כמו שהיה שם.
<משה ליבר: זה לא סכנת חיים, אבל ברמה שהייתה שם, אני לא בטוח שאתם יודעים למדוד.
<רועי צוקרמן: אני לא מסתיר את זה שזה יכול לגרום, בחשיפה ארוכה, נזק לאזרח, אבל בסכנה המיידית, האזרח עצמו לא נחשף לחומר מסוכן.
<רועי צוקרמן: צריך להבדיל, אני לא אומר כאן שאם האזרח ייחשף בצורה תדירה, רציפה, יום יום לחומרים האלה, לא יהיה לו איזה שהוא נזק בלתי הפיך בעוד כמה שנים.
ישראל אייכלר: יש לך את רשות הדיבור, אני רוצה שתרחיב.
<משה ליבר: איגוד ערים לקחו בדיקות ורק בעוד כמה ימים יתקבלו תוצאות.
<משה ליבר: תחכו.
<משה סויסה: אז זה יהיה מצוין.
ישראל אייכלר: אנחנו רוצים לראות את התשובות האלה, אבל אני מבקש שוב, למען הסדר, לא להפריע לו.
ישראל אייכלר: קיבלת את רשות הדיבור והתייחסת לאגני החמצון.
ישראל אייכלר: אני רוצה לתת לך את רשות הדיבור, ברשותך, גם על האתרים האחרים, ששם יש כן חומרים.