GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל אייכלר: החוק קובע 9.75.
<רבקה רוזנברג בושם: לא רק 9.75.
<רבקה רוזנברג בושם: החוק קובע מספר יחידות שירות.
<רבקה רוזנברג בושם: אל תיתפסו ל-9.75.
<רבקה רוזנברג בושם: החוק קובע מספר יחידות שירות, או 9.75 או 16 או 18 או 19 או 22.
ישראל אייכלר: זה בחקיקה ראשית?
<רבקה רוזנברג בושם: אתם אומרים שחוץ מזה תנו גם לקבוצה מסוימת עוד שעות למרכז יום.
<רבקה רוזנברג בושם: זאת חקיקה.
<רבקה רוזנברג בושם: זה שינוי חקיקה.
<רבקה רוזנברג בושם: אלה תקציבים.
<רבקה רוזנברג בושם: צריך להסביר למה לאלה כן ולאלה לא.
<נתי ביאליסטוק כהן: אדוני, אני יכול להתנצל ולצאת לוועדה אחרת?
ישראל אייכלר: זכותך וחובתך כי היום יום העיוור ואתה צריך להיות בכל ועדה שאתה יכול.
<מירב הירש: אני סמנכ"ל המרכז לעיוור בישראל.
<מירב הירש: אני מתנצלת, הגעתי מדיון אחר.
<מירב הירש: אני רוצה להתייחס למה שהחברות כאן אומרות.
<מירב הירש: צריך להבין שעיוור – וגם שולמית תוכל לדבר על אימא שלה – לצורך העניין, זה שהוא הולך למרכז יום שנותן שורה של שירותים, בין היתר שירותי סיעוד, לא בהכרח אומר שהוא צורך את כל השירותים הללו.
<מירב הירש: לא בהכרח מקלחים אותו שם כי הוא לא צריך.
<מירב הירש: זה שהוא יכול לקבל את השירות, לא אומר שהוא צריך לקבל אותו.
<מירב הירש: לרווחה ולמרכזי היום יש בוודאי את הנתונים איזה שירות הם נותנים לאדם שמגיע אליהם.
<מירב הירש: אפשר לבוא ולהגיד שבן אדם שלא צורך את שירותי הסיעוד כביכול במרכז היום, רשאי ללכת למרכז היום ולא לשבת על מה שנקרא כפל השירותים.
<ורד שחם: ה לא הייעוד של מרכז יום.
ישראל אייכלר: היא מציעה הצעה.
ישראל אייכלר: תחשבו על זה.
ישראל אייכלר: היא מציעה שאותו קשיש שלא צריך את השירות הזה, שסתם יבוא להיפגש עם החברים שלו.
<מירב הירש: מרכז היום לקשיש הוא גם מסגרת פנאי וחברה.
<ורד שחם: על פי חוק הסיעוד מרכז היום לא נועד לפנאי וחברה.
ישראל אייכלר: הצופים לא רואים את הוויכוח ביניכן.
ישראל אייכלר: אני לא רוצה את הוויכוח.
ישראל אייכלר: יש לי שאלה ואני מתמצת את מה שהיא אמרה.
ישראל אייכלר: האם משרד הרווחה והביטוח הלאומי מוכנים לקבל את הצעתה שקשיש שלא צריך את שירותי הסיעוד, תהיה לו זכות לבוא ולבלות עם החברים שלו?
<ורד שחם: הקבלה למרכז היום היא על פי בדיקת זכאות.
ישראל אייכלר: את זה שמעתי.
ישראל אייכלר: תוסיפי משהו חדש.
<ורד שחם: המטרה היא לא חברתית.
ישראל אייכלר: אז שזה כן יהיה חברתי.
<ורד שחם: לשם כך יש מועדונים.
<קריאה: יש עוד 12 מועדונים בכל הארץ.
<ורד שחם: יש 800 מועדונים חברתיים לאנשים זקנים ברחבי הארץ.
<ורד שחם: אוכלוסיית כבדי ראייה והעיוורים, חלקם משתתפים.
ישראל אייכלר: התשובה שלך היא שהוא יכול ללכת לכל מרכז שירות לקשיש.
<ורד שחם: הוא מוזמן לכל מועדון.
<קריאה: יש ערים שאין מרש"לים.
<ורד שחם: יש מועדונים לא של מרש"לים.
<מירב הירש: כבודו, אני רוצה לשאול משהו.
<מירב הירש: כשבן אדם כבר הגיע למרכז יום ושם הוא גם מצא את המקום שלו מבחינה חברתית, לבוא ולהגיד שאנחנו, בגלל 2,400 שקלים שהמדינה יכולה לספוג אותם בעוד שהמשפחה לא יכולה לספוג אותם, שוללים ממנו סיוע שנרכש בדם ויזע, בעבודה של המרכז לעיוור בישראל עד שאישרו את הדבר הזה, ואנחנו נוציא אותו?
<מירב הירש: על זה דיברה הגברת שמייצגת את אימא שלה.
<מירב הירש: זה נשמע הזוי ובלתי נתפס.
<ורד שחם: לא נוציא אותו.
<ורד שחם: אתם תמירו את גמלת הסיוע.
<ורד שחם: כמו כל נכה אחר שמגיע למרכז יום.
<ורד שחם: כמו אדם על כיסא גלגלים שמגיע למרכז יום שצריך עזרה בבית.
ישראל אייכלר: הדיון מוצה.
ישראל אייכלר: גברתי, אני מבין שהיית בוועדה מאוד חשובה אבל דנו כבר בכל השאלות האלה.
ישראל אייכלר: לגבי השאלה שהצגת נשאלה וקיבלת תשובה ברורה ועכשיו הוועדה מחליטה.
ישראל אייכלר: אנחנו נפנה לשר הרווחה שממונה גם על הביטוח הלאומי וגם על מרכזי היום ונבקש שמבחני התלות לא מתאימים לעיוורים קשישים בודדים ולכן עליו להכיר בעיוורון בפני עצמו כמשהו שמזכה במרכזי השירות האלה, כמו שהוא הכיר לגבי שעות הסיעוד.
<רבקה רוזנברג בושם: אני מצטערת, אבל זה בלבול.
ישראל אייכלר: אנחנו נפנה לשר הרווחה ולמנכ"ל המוסד לביטוח לאומי בבקשה לקיים דיון, אולי יחד אתנו, על מנת לאפשר לעיוורים בודדים שמקבלים באופן אוטומטי 9.75 שעות סיעוד שבועיות, לאפשר להם לבקר במרכז יום לקשישים כפי שקיים בהסדר לגבי המרש"לים כך שיוכלו להיכנס לכל מרכזי הקשישים בארץ ולקבל את השירות בלי שתנוכה מהם הזכאות ל-9.75 שעות סיעוד שבועיות אני רוצה להודות לכולכם שהייתם אתנו.
ישראל אייכלר: במסגרת ציון יום העיוור אנחנו מקיימים דיון בנושא נוסף.
ישראל אייכלר: עד עכשיו דנו בנושא העיוורים הקשישים הבודדים, לגבי מרכזי השירות, ועכשיו אנחנו מדברים על עצם השאלה ההיסטורית והיא מיהו עיוור.
ישראל אייכלר: יש לנו פניות של עיוורים לגבי אי הכרה של המוסד לביטוח לאומי בתעודת העיוור שהונפקה לעיוור מהשירות לעיוור.
ישראל אייכלר: אנחנו בישיבה משודרת ולכן אנחנו פונים גם לצופים.
ישראל אייכלר: אם הם רוצים להפנות שאלות, ובעיקר פניות בכל הנושאים ובכל הזמנים, הם מוזמנים לעשות זאת.
ישראל אייכלר: מספר הפקס שלנו הוא 02-6408931, הוועדה לפניות הציבור של הכנסת.
ישראל אייכלר: מייל: מספר הטלפון: 02-6408209.
ישראל אייכלר: נמצאים כאן אורחים חשובים ואנשים שהם בעצמם עיוורים.
ישראל אייכלר: היות והנושא שלנו הוא העניין של אי ההכרה של המוסד לביטוח לאומי בתעודת עיוור שהונפקה לעיוור מהשירות לעיוור, ניתן למנהל השירות לעיוור, דוקטור ישי פאליק, שיפתח ויתייחס לנושא.
ישראל אייכלר: תמקד לנו את הבעיה ותאמר לנו מה קורה היום בשטח.
ישראל אייכלר: אני שואל את השאלה בשתי מלים – מיהו עיוור.
<ישי פאליק: מירב תמקד ואני אסביר על ועדה שהקמנו.
<מירב הירש: אני מהמרכז לעיוור.
ישראל אייכלר: ואתה מהשירות לעיוור.
ישראל אייכלר: אני מבין שאלה שני גורמים.
<מירב הירש: אלה שני גורמים.
<מירב הירש: המרכז לעיוור בישראל, עמותה.
<מירב הירש: אנחנו ארגון הגג.
ישראל אייכלר: והשירות לעיוור הוא במשרד הרווחה.
ישראל אייכלר: לפי הנוהג שלנו, אנחנו פונים קודם לפונים.
ישראל אייכלר: מירב, בבקשה, תציגי את הבעיה כפי שהיא.
<מירב הירש: כבודו, תודה רבה על שאתה מקיים דיון בנושא הזה.
<מירב הירש: למעשה בעקבות הרבה פניות שקיבלנו מבעלי תעודות עיוור, הבנו שיש איזושהי בעיה.
<מירב הירש: הבעיה היא שיש הבדל, שבן אדם שמקבל תעודת עיוור ממשרד הרווחה, מוכר במשרד הרווחה ולא תמיד מוכרת הנכות שלו בביטוח הלאומי כי יש את השירות לעיוור שעובד תחת משרד הרווחה ויש את הביטוח הלאומי.
<מירב הירש: כשאנחנו מסתכלים על הקריטריונים למתן תעודת עיוור, אנחנו בעצם מגלים שהם שקולים לנכות רפואית של תשעים אחוזים בביטוח הלאומי.
<מירב הירש: אבל בן אדם שמקבל תעודת עיוור, לא תמיד מוכר באחוזים אלה בביטוח הלאומי.
<מירב הירש: כאשר הצפנו את הנושא לאנשי הביטוח הלאומי יחד עם אנשי השירות לעיוור – שצריך להגיד שעושים אתנו עבודה מאוד מאוד יפה – גילינו שבעצם עדיין יש בעיות.
<מירב הירש: בן אדם שמקבל תעודת עיוור, יכול להיות לו תשעים אחוזים נכות רפואית או מאה אחוזים נכות רפואית, אבל הוא לא יהיה מוכר על כך בביטוח הלאומי.
<מירב הירש: יש פערים.
<מירב הירש: בגלל הבדל בסטנדרטים של הבדיקה או בגלל שכל רופא יכול להחליט אחרת לצורך העניין, קבע פחות מתשעים אחוזים נכות רפואית בגלל שיש איזה שהם הבדלים בקביעה של שדות הראייה, איך בודקים שדה ראייה וגם חדות ראייה.
ישראל אייכלר: לכן ביקשתי שתדברו קודם, כדי שנדע על מה אנחנו מדברים כשאנחנו אומרים עיוור.
<מירב הירש: יכול להיות שבן אדם קיבל תעודת עיוור, והוא גם מקבל דמי ליווי שמבחינתנו זה אומר שהוא שווה למאה אחוזים נכות רפואית, ואז הוא יגיע לביטוח הלאומי ובביטוח הלאומי יקבעו לו פחות.
<מירב הירש: ביטוח לאומי והשירות לעיוור ניסו לפתור את הבעיה באמצעות נוהל הכרה הדדי שאומר שאנשים לא צריכים ללכת פעמיים לשתי בדיקות אבל גם כאן אנחנו מבינים שעדיין יש קושי ויש לנו שורה של מקרים שהנחנו על שולחן הוועדה כשאנחנו למעשה רואים שלמרות שיש הכרה הדדית, עדיין אנשים נופלים בשלב הזה והם לא מקבלים את מלוא אחוזי הנכות הרפואית שלהם ואת מלוא הזכויות שלהם, בין אם בביטוח לאומי ובין אם במוסדות אחרים.
ישראל אייכלר: דוקטור ישי פאליק.
ישראל אייכלר: אני רוצה שתמקד לנו את הצד המקצועי כדי שהצופים בנו ידעו במה מדובר.
ישראל אייכלר: מיהו עיוור.
<ישי פאליק: כדי לקבוע מיהו עיוור, אנחנו בדרך כלל זקוקים לשני קריטריונים עיקריים כאשר האחד הוא חדות הראייה והשני הוא שדה הראייה.
<ישי פאליק: רופאי העיניים עוברים הכשרה במהלך התמחותם כדי לדעת מהי חדות הראייה של המטופל וגם מהו שדה הראייה שלו אבל ההכשרה הזו היא לא אחידה.
<ישי פאליק: כאשר אנשים מגיעים להיות רופאי אמון שלנו, של השירות לעיוור, או של המוסד לביטוח לאומי, הם עוברים הכשרה פרטנית בכל אחד מהגופים.
<ישי פאליק: ההכשרות האלה הן לא חופפות לחלוטין.
<ישי פאליק: כאשר עלינו על הנושא הזה והבנו שבעצם הרופאים, כל אחד לפי הכשרתו ולפי הבנתו ולפי יכולותיו מפענח את המצב ונותן רישום מסוים, ראינו שאין אחידות ולפעמים זה כך ולפעמים זה כך ושני רופאים שונים יכולים לקבוע חדות ראייה שונה או שדה ראייה שונה.
<ישי פאליק: מה שעשינו, לפני מספר חודשים הקמנו ועדה בלתי תלויה, לא של השירות לעיוור ולא של המוסד לביטוח לאומי, של איגוד רופאי העיניים.
<ישי פאליק: מינינו יושב ראש, דוקטור יניב ברקנא שהוא מומחה גלאוקומה והוא בוודאי יודע דבר או שניים על שדות ראייה, וצירפנו את יושבי ראש החוגים הנפרדים – יש שמונה תתי-התמחויות ברפואת עיניים – שהיו רלוונטיים לקביעה הזו ועכשיו אנחנו יושבים.
<ישי פאליק: מסתבר שגם בעולם לא יודעים לקבוע בצורה אחידה, מלבד בניסויים קליניים, מהי חדות ראייה.
<ישי פאליק: יש לוחות שונים, יש כללים שונים.
<ישי פאליק: על מנת שנוכל ליישר קו, הוועדה הזו מתכנסת, היא כבר התכנסה ותתכנס שוב בעתיד הקרוב, ואנחנו נקבע.
ישראל אייכלר: אתה אומר העתיד הקרוב, בשבילי, כבעל ניסיון, זה בערך שנה-שנתיים, חמש ועשר שנים.
<ישי פאליק: העתיד הקרוב הוא מאוד פשוט ואני אסביר למה העתיד הזה הופך להיות קרוב.
<ישי פאליק: מי שמינינו אותו הוא איש מקצוע שעתותיו בידיו לשבת על הנושא והוא לוקח את הספרות העולמית והוא איש מאוד מאוד רציני.
ישראל אייכלר: למה לא הקצבתם להם זמן ואמרתם שתוך חצי שנה אתם רוצים תוצאות?
<ישי פאליק: הפגישה האחרונה שהייתה לנו הייתה פגישה מצומצמת, לפני כחודש, ובה החלטנו לתת בסביבות שלושה חודשים.
<ישי פאליק: לכן אני אומר שבעוד כחודשיים יהיו תוצרים ראשונים של הוועדה.
ישראל אייכלר: שלושה חודשים לסיכום העניין?
<ישי פאליק: שלושה חודשים שנתכנס.
<ישי פאליק: כפי שאני מכיר את הוועדות, ברגע שיוצג לרופאים – ולרופאים מוצג אוודינס בייס מדיסין או אפילו דברים שהם לא מכירים – בדרך כלל הם הולכים עם המדע.
<ישי פאליק: אנשים לא ממציאים מה שהם רוצים.
<ישי פאליק: לכן אני אומר כחודשיים עד שנתכנס.
<ישי פאליק: אני מזכיר, זו ועדה בלתי תלויה ולכן גם לוחות הזמנים הם קצת יותר עדינים.
<ישי פאליק: כמובן בוועדה הזו ישבה חני וישבה אילנה.
ישראל אייכלר: אם אני אגיד לך שאני רוצה תוך חצי שנה, אני מספיק רחב?
<ישי פאליק: תוך חצי שנה יהיו לנו מסקנות.
ישראל אייכלר: עד תחילת 2018 אנחנו נדע בדיוק מי מוסמך במדינת ישראל להוציא תעודת עיוור וזה יכלול את כולם.
<ישי פאליק: לא רק זה שאנחנו נדע מי מוסמך.
<ישי פאליק: מי שמוסמך, אלה הם הרופאים של ביטוח לאומי ושלנו, אלא שאנחנו נעביר להם הכשרה אחידה לפי הכללים שייקבעו על ידי איגוד רופאי העיניים בוועדה הבלתי תלויה.
ישראל אייכלר: והאזרח העיוור לא יצטרך להתרוצץ בין שתי ועדות.
ישראל אייכלר: זה חשוב לי מאוד.
<ישי פאליק: אני מעריך שלא.
<ישי פאליק: גם היום הוא לא צריך.
<ישי פאליק: אני חושב שלא יהיו כאלה חילוקי דעות בין קריאה אחת לקריאה שנייה של המצב.
<חיים פוקס: אני יושב ראש עמותת מכון בית דוד שמפעילה את המרכז לחירש-עיוור, שנותנת שירות יחידי בישראל לאנשים עם לקות כפולה, גם חירשות וגם עיוורון.
<חיים פוקס: רוב האנשים האלה נולדים חירשים.
<חיים פוקס: זאת תסמונת אשר, ובגיל ההתבגרות שדה הראייה שלהם מצטמצם ומגיע עד לכדי עיוורון מוחלט.
<חיים פוקס: אני הייתי מבקש שהוועדה הזאת תכלול ותדון בדבר.
<חיים פוקס: היום אדם כזה, לא כולם מקבלים תעודת עיוור למרות שידוע שיש לו את התסמונת הגנטית הזאת ושתוך זמן כלשהו יהפוך לעיוור לחלוטין.
<חיים פוקס: הוא לא מוכר לקבל את תעודת העיוור מיד באופן הזה ואז נשללות ממנו זכויות רבות.
<חיים פוקס: הייתי רוצה שבמסגרת הדיונים שיקבעו את תעודת העיוור ואת הדברים האלה ייקחו בחשבון גם את האנשים הצעירים האלה עם תסמונת אשר, שזו תסמונת שמוכחת.
ישראל אייכלר: תוך כמה שנים הם מתעוורים?
<חיים פוקס: זה הדרגתי.
<חיים פוקס: הצטמצמות שדה הראייה מתחילה מלידה.
ישראל אייכלר: מתי קשה לו לראות?
<חיים פוקס: קשה לו לראות מגיל 15, 16 והוא כבר עם שדה ראייה מאוד מצומצם.
ישראל אייכלר: מתי אתה רוצה שיקבל את התעודה?
<חיים פוקס: אני לא יודע.
<חיים פוקס: שאנשי המקצוע יקבעו.
ישראל אייכלר: שיקבעו מה הגבול מאז הוא עיוור.
<חיים פוקס: שיקבעו דבר אחיד ויקבעו את זה כדבר שכל אדם כזה יוכל לקבל את התעודה הזאת.
ישראל אייכלר: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לביטוח הלאומי, גברת לימור לוריא, מנהלת אגף נכויות.
ישראל אייכלר: שמעתי את הדברים של דוקטור פאליק ועדיין אני לא יודע מה הגבול שהאיש הזה ראוי לסיעוד כי הוא לא רואה.
<לימור לוריא: אני אסביר.
<לימור לוריא: אדוני היושב ראש שאל שתי שאלות.
<לימור לוריא: שאלה אחת נוגעת לתהליך מיצוי הזכויות, האם בן אדם צריך לבוא גם וגם, והשאלה השנייה היא מה הם התנאים כדי לקבל שירותים מיוחדים.
<לימור לוריא: קצבה.
ישראל אייכלר: קצבה וכל מה שמגיע לו.
<לימור לוריא: על מנת לקבל קצבת שירותים מיוחדים, בגדול תשעים אחוזים בחדות ראייה או מאה אחוזים שדה ראייה.
<לימור לוריא: בגדול.
<לימור לוריא: אני לא נכנסת לנושאים הרפואיים.
<לימור לוריא: אני מתנצלת, אני לא רופאה.
<לימור לוריא: הבעיה שלנו היום, וזה מועלה כאן גם על ידי הצוות, היא שיכול לבוא אותו בן אדם לשני רופאים שונים, האחד יקבע שדה ראייה שמזכה והאחר לא.
<לימור לוריא: משכך הקימו ועדה, כדי שתהיה אחידות וגם האזרחים ידעו מתי כן ומתי לא וגם תהיה קביעה אחידה.
<לימור לוריא: זה לעניין של הקריטריונים.
<לימור לוריא: לעניין של התהליך.
<לימור לוריא: יש שיתוף פעולה בינינו לבין משרד הרווחה שאומר ככלל, והוא כבר התחיל שלוש שנים קודם, שבן אדם הגיע קודם כל למשרד הרווחה, אנחנו נסתמך על ההחלטה שלהם ונראה בו כאדם עם עיוורון.
<לימור לוריא: אם הוא הגיע קודם אלינו, הוא יוכר שם כבעל זכאות לתעודת עיוור.
<שלומית אבינוח קואולמן: זה לא קורה בפועל.
<לימור לוריא: בדיוק.
<לימור לוריא: ראינו שזה לא קרה בפועל, מסיבה טכנית הרבה פעמים.
<לימור לוריא: אנחנו היינו צריכים את הבדיקות הרפואיות או שהאזרח היה צריך את הבדיקות הרפואיות להגיש לשם, זה לא עבד טוב.
ישראל אייכלר: אני רואה לפי ההכנה שהכינה מנהלת הוועדה שמדובר ב-24 אלף אנשים עיוורים שלא מוכרים.
<מירב הירש: 24 אלף בעלי תעודות עיוור.
ישראל אייכלר: שלא מוכרים בביטוח הלאומי כנכים.
<לימור לוריא: חלקם לא מוכרים.
ישראל אייכלר: זה נראה לי מספר מופרז.
<לימור לוריא: חלקם לא מוכרים בתשעים אחוזים או חלקם בכלל לא.
ישראל אייכלר: את מדברת על 24 אלף אנשים שאין להם מאה אחוזי נכות אלא רק תשעים אחוזים.
<מירב הירש: לא.
<קריאה: בכל הגילאים.
<מירב הירש: בכל הגילאים, שחלקם לא מוכרים בתשעים אחוזים וחלקם לא מוכרים בכלל.
<מירב הירש: מתוך ה-24 אלף בעלי תעודות עיוור, יש גם כאלה שנמצאים – שישים, שבעים אחוזים מהם - מעל גיל פרישה ושם בכלל ביטוח לאומי לא מכיר באחוזי הנכות הרפואית שלהם.
ישראל אייכלר: הנתון הזה הטעה אותי ואני לא רוצה להטעות את הצופים.
ישראל אייכלר: לא יכול להיות שיכתבו לי ש-24 אלף אנשים עיוורים בלי תעודת עיוור שהונפקו על ידי משרד הרווחה, לא מוכרים בביטוח הלאומי כנכים עם תשעים אחוזים נכות רפואית ומעלה.
<שלומית אבינוח קואולמן: לא כולם מוכרים.
<לימור לוריא: לא כולם מוכרים.
ישראל אייכלר: את יודעת בערך על כמה מדובר?
ישראל אייכלר: אבל זה לא משנה, אפילו אם מדובר באדם אחד.
<לימור לוריא: נעשה סדר.
<לימור לוריא: מלידה עד גיל 18, אין דבר כזה אחוזים רפואיים בגיל הילדות.
<לימור לוריא: מגיל 18 עד גיל 67 נקבעים אחוזים רפואיים.
<לימור לוריא: מי שהתעוור אחרי גיל 67, לצורך העניין גיל הפרישה, בעצם בסיעוד לא בודקים רפואית אלא בודקים תפקודית.
<שלומית אבינוח קואולמן: זה הדיון הקודם שלנו.
<לימור לוריא: אין אחוזים רפואיים.
<לימור לוריא: כשאנחנו אומרים 24 אלף, ה-24 אלף כוללים את כל הגילאים והם כוללים בעצם חלק גדול מהם, וזה מה שאמרה מירב, שישים-שבעים אחוזים אנשים שהתעוורו אחרי גיל העבודה.
ישראל אייכלר: לכן הם לא מוכרים.
ישראל אייכלר: עכשיו הבנתי.
<לימור לוריא: עכשיו נעשה סדר בתוך גיל העבודה.
<שלומית אבינוח קואולמן: כמה ועדות בן אדם צריך לעבור?
ישראל אייכלר: היא אומרת שרק אחת.
<לימור לוריא: מאז 2015, בעיקרון רק ועדה אחת.
ישראל אייכלר: זה מה שחשוב כי פעם היו מטרטרים אותם.
<לימור לוריא: אני רוצה להגיד שזה עדיין לא עובד חלק.
<מירב הירש: זאת הבעיה ולכן אנחנו כאן.
<לימור לוריא: הסיבה שאנחנו כאן היא כי זה עדיין לא עובד חלק משום שזה עבד ידנית.
<לימור לוריא: זאת אומרת, בן אדם הגיע לשירות לעיוור, הוא היה צריך לבוא ידנית.
ישראל אייכלר: טוב שהוא לא צריך להקריא את המסמכים.
ישראל אייכלר: היום בעולם המחשוב הוא צריך לבוא ידנית?
<לימור לוריא: אתה מתפרץ לדלת פתוחה.
<לימור לוריא: אנחנו מנסים מאוד.
<לימור לוריא: ב-1 ביוני הביטוח הלאומי העביר למשרד הרווחה את כל האנשים שמוכרים אצלנו עד היום על מנת שהם יספקו להם תעודת עיוור.
<לימור לוריא: אני מקווה שעד ל-1 ביולי אנחנו נקבל ממשרד הרווחה את כל רשימת האנשים.
<שלומית אבינוח קואולמן: האזרח יפנה למשרד הרווחה או לביטוח לאומי?
<לימור לוריא: זה בדיוק העניין.
<לימור לוריא: גם כאן אנחנו לא רוצים לקבוע לאזרח.
<לימור לוריא: אנחנו אומרים מה יקרה מה-1 ביולי.
<לימור לוריא: אנחנו רוצים באופן שוטף.
<לימור לוריא: אם האדם בחר קודם כל ללכת למשרד למשרד הרווחה, משרד הרווחה יעביר את הנתון אלינו מחשובית ואין שום דבר נוסף.
<לימור לוריא: אנחנו נשלים נתונים מינהליים.
<לימור לוריא: אם הוא בא קודם כל אלינו, אנחנו נעביר אליהם והם ימצו את הזכויות שלו במשרד הרווחה.
<לימור לוריא: אני מקווה שמה-1 ביולי אנחנו נעבוד על השוטף.
<לימור לוריא: עד היום העברנו פעם אחת את מי שעד היום קיבלו ואנחנו ממתינים לקבל ממשרד הרווחה.
ישראל אייכלר: אני רוצה לציין גברת לוריא שמנהלת הוועדה מדווחת לנו שאת אחת הפקידות של הביטוח הלאומי שעומדות לשירות הפניות של הציבור כמנהלת אגף נכויות, ואני רוצה להודות לך על כך.
ישראל אייכלר: זה לא תמיד פשוט עם משרדי הממשלה.
<אליהו לוי: אם יורשה לי להוסיף על דברי הגברת הנכבדה שדיברה כאן כרגע.
<אליהו לוי: היא אומרת שאנחנו צריכים לפנות לרווחה.
<אליהו לוי: אני פונה לרווחה, הרווחה שולח אותי לביטוח לאומי, ביטוח לאומי שולח אותי עוד פעם לרווחה, הרווחה שוב שולח אותי לביטוח לאומי.
<אליהו לוי: אני לא מוכר בביטוח לאומי בתור עיוור.
<לימור לוריא: יש לך תעודת עיוור?
<אליהו לוי: יש לי תעודת עיוור.
ישראל אייכלר: ממשרד הרווחה?
ישראל אייכלר: שמוכרת במשרד הרווחה?
<אליהו לוי: כן.
ישראל אייכלר: זאת דוגמה שאני צריך תשובה עליה.
<לימור לוריא: אני רוצה להתייחס.
<לימור לוריא: אני לא אוכל להתייחס רפואית אבל שוב נתונים.
<לימור לוריא: כשהתחלנו את שיתוף הפעולה, עשינו איזושהי הפגשה חד פעמית בינינו לבין משרד הרווחה.
<שלומית אבינוח קואולמן: למה עיוור צריך להגיע או לביטוח הלאומי או למשרד הרווחה?
<שלומית אבינוח קואולמן: למה אין גוף אחד?
ישראל אייכלר: יש גיל של עבודה ויש גיל רגיל.
<לימור לוריא: גם.
ישראל אייכלר: אני הייתי רוצה שלכתחילה ילכו למשרד הרווחה ואתם תקבלו את הנתונים.
<שלומית אבינוח קואולמן: למה יש שתי כתובות?
<לימור לוריא: היא צודקת.
<לימור לוריא: היום בעצם בן אדם עם עיוורון מקבל חלק מהזכויות במשרד הרווחה וחלק מהזכויות במוסד לביטוח לאומי.
ישראל אייכלר: למה הוא צריך שתי תעודות?
<לימור לוריא: לכאורה אין סיבה.
ישראל אייכלר: אם כך, אנחנו נבקש בסיכום שתהיה תעודה אחת שמוכרת.
<מירב הירש: הבעיה היא לא תעודה.
ישראל אייכלר: מקום אחד בו מקבלים את התעודה.
<לימור לוריא: וגם את הזכויות כי משרד הרווחה נותן גם כסף, דמי ליווי לעיוור, וגם את התעודה ואנחנו נותנים את קצבת נכות כללית, שירותים מיוחדים.
ישראל אייכלר: אנחנו מדברים כל הזמן בכלליות אבל הוועדה לפניות הציבור עוסקת במיקרו ואת יודעת זאת.
ישראל אייכלר: נאי רוצה שאדון אליהו לוי ילך היום הביתה עם תשובה.
ישראל אייכלר: תגידי לי למי הוא צריך לפנות כדי שמחר בבוקר תהיה לו תעודה מוכרת.
<מירב הירש: אני רוצה למקד את השאלות של אליהו לוי.
<מירב הירש: אליהו, אתה מקבל דמי ליווי?
<אליהו לוי: דמי ליווי.
<מירב הירש: ממתי יש לך תעודת עיוור?
<אליהו לוי: שלוש שנים.
<מירב הירש: משמע, מ-2014.
<מירב הירש: הנוהל בין הביטוח הלאומי לבין השירות לעיוור נוצר ב-2015.
<מירב הירש: זה אומר שהאדון הזה, אם הוא רוצה זכויות בביטוח לאומי, בגלל שהוא הוציא את התעודה ב-2014, סביר להניח שאם הוא הולך לביטוח לאומי, לא בהכרח יש לו את המאה אחוזי נכות רפואית שזה מתאים למי שיש דמי ליווי לצורך העניין ואז, אם הוא עובר ועדה, יתחילו לטרטר אותו.
<לימור לוריא: הוא לא צריך לעבור ועדה.
<לימור לוריא: אם עכשיו אנחנו מקבלים את הנתון האוטומטי - - -
<מירב הירש: אבל הוא מ-2014 ואת מכירה רק מ-2015.
ישראל אייכלר: היא תכיר גם ב-2014.
<לימור לוריא: בעניין הזה אני רוצה להסביר את הבעיה החוקית.
<לימור לוריא: חוק הביטוח הלאומי – ונתבקשנו כבר לבדוק איזושהי חוות דעת משפטית שתעזור לנו – קובע שקבע רופא מוסמך או מי שהשר הסמיך אותו.
<לימור לוריא: הבעיה שלנו היא שרופאי משרד הרווחה הוסמכו רק באוקטובר 2015.
<לימור לוריא: זאת אומרת, כל מועד שלפני כן יוצר בעיה.
<לימור לוריא: זו הבעיה שלי משפטית.
ישראל אייכלר: אני צריך תשובה משפטית.
ישראל אייכלר: היועצת המשפטית, אני חייב תשובה.
<לימור לוריא: אנחנו נתייעץ.
ישראל אייכלר: תבדקו בבקשה.
ישראל אייכלר: היועצת המשפטית של הוועדה תשב עם היועצת המשפטית שלכם.
ישראל אייכלר: אני חייב תשובה לכל אלה שלפני 2015.
ישראל אייכלר: לא יתכן שתהיה לקונה כזאת בחוק שאומרת שרק רופא שהוסמך מ-2015.
<אריה ברנדר: אני מקבוצת שומרי הסף לעיוור מטעם המרכז לעיוור.
<אריה ברנדר: אני רוצה לשאול את כבודו שאלה רטורית.
<אריה ברנדר: האם אדם עיוור לדעתך הוא גם אדם נכה?
<אריה ברנדר: האם אתה מכיר אוכלוסייה אחרת, חוץ מאוכלוסיית העיוורים, שמטופלת על ידי כמה וכמה גופים?
<אריה ברנדר: אני חושב שלא.
<אריה ברנדר: אני שואל אותך שאלה אחת והיא למה העיוורים היום במדינת ישראל של 2017 צריכים להיות מטופלים גם על ידי משרד הרווחה, גם צריכים תעודת עיוור וגם על ידי הביטוח הלאומי?
<אריה ברנדר: למה שהעיוורים לא יהיו כמו שאר הנכים, מטופלים רק על ידי ביטוח לאומי?
<אריה ברנדר: תראה כמה תקציבים מיותרים הולכים על כפילויות שלא צריך אותן.
<אריה ברנדר: אנחנו העיוורים, אם היינו תחת הביטוח הלאומי, היינו צריכים להיות זכאים לאותן זכויות של נכי הגפיים.
<אריה ברנדר: הגיע הזמן שזה יקרה.
<אריה ברנדר: זה מצריך חקיקה למען העיוורים.
<אריה ברנדר: המקום היחידי שהעיוורים מטופלים לא במקום אחד אלא על ידי כמה גופים כמו הרשויות המקומיות, מרש"לים, ביטוח לאומי, השירות לעיוור, משרד הרווחה.
<אריה ברנדר: זה לא נגמר.
<אריה ברנדר: העיוור צריך שיהיה לו גג אחד.
<מירב הירש: צריך להבין שהביטוח הלאומי מתמחה לא במתן שירותים אלא במתן קצבאות.
<אריה ברנדר: גם השירות לעיוור לא מתמחה.
<מירב הירש: מה שאומר כאן חברי, צודק.
<מירב הירש: יכול להיות שאת כל נושא הקצבאות צריך לעשות הביטוח הלאומי לצורך העניין.
ישראל אייכלר: והשירותים במרכזים למיניהם?
<מירב הירש: והשירותים שניתנים לעיוורים באמת צריכים להיות על ידי משרד הרווחה.
ישראל אייכלר: אין בעיה, אבל האישורים יהיו במוקד אחד כמו שאמרנו.
<אריה ברנדר: סליחה, אני לא מסכים.
<אריה ברנדר: זה בדיוק העניין.
<אריה ברנדר: אנחנו לא רוצים להיות תחת עובדות סוציאליות ברשויות המקומיות.
<אריה ברנדר: לא.
<אריה ברנדר: ממש לא.
<אריה ברנדר: היום אנחנו מטורטרים.
<אריה ברנדר: אנחנו רוצים גם את השירותים שמישהו יהיה אחראי על זה וישלח אותנו אליהם וגם הביטוח הלאומי, כמו שהוא שולח לשיקום נכה גפיים, ישלח את העיוורים.
<מירב הירש: זה דיון אחר.
ישראל אייכלר: אני רושם את הבקשה שלו.
ישראל אייכלר: בקשה מאוד הגיונית.
<נורית חי יהודה: אני עיוורת, עובדת סוציאלית ורכזת מרכז לעיוורים בעיריית פתח תקווה.
ישראל אייכלר: העיוורים לא רוצים עובדות סוציאליות.
<נורית חי יהודה: אני עובדת סוציאלית ייעודית לעיוורים, מה שאולי לא יהיה בעתיד ומה שרצוי שיקרה בכל עירייה ובכל אגף רווחה.
<נורית חי יהודה: אני רוצה לדבר על מה זאת תעודת עיוור לעומת הקצבאות של ביטוח לאומי או השירותים שניתנים ברווחה.
<נורית חי יהודה: כל אדם נכה שהוא זכאי בביטוח לאומי לתעודת נכה, הוא מקבל את אותם דברים שאדם בעל תעודת עיוור ממשרד הרווחה מקבל את אותן הטבות, אבל אנחנו העיוורים – ואולי רוב העיוורים לא יודעים על כך וגם לקודמי אולי חסרה אינפורמציה – עם תעודת עיוור מקבלים יותר מתעודת נכה.
<נורית חי יהודה: אני כבר פתרתי את הבעיה.
<קריאה: איזו בעיה פתרת?
<קובי קורן: את מי את מייצגת?
<קובי קורן: אל תייצגי את העיוורים.
<נורית חי יהודה: אני לא מייצגת את העיוורים.
<קובי קורן: דברי בשם עצמך.
<נורית חי יהודה: אני מייצגת את הדעה שלי.
<קובי קורן: זה לא נכון.
<קובי קורן: זה ממש לא נכון מה שאת אומרת.
<נורית חי יהודה: ארנונה, אדם נכה מקבל חמישים או שבעים אחוזים.
<קובי קורן: הוא מקבל את העזרה בדיור, הוא מקבל את העזרה בקבלת הדיור שמיוחד בשבילו, לצרכים מיוחדים ואנחנו לא מקבלים.
<נורית חי יהודה: לא סיימתי את דבריי.
ישראל אייכלר: רבותיי, כשאתם צועקים, הצופה בבית לא שומע מילה.
ישראל אייכלר: אם אתה רוצה את רשות הדיבור, אני אתן לך מיד אחריה.
<נורית חי יהודה: זה לא שחור-לבן, אי אפשר לומר כך או כך.
<קריאה: אל תדברי בשם כל העיוורים.
<קריאה: דברי בשם עצמך.
<נורית חי יהודה: אני מדברת בשם עצמי.
ישראל אייכלר: כל אחד כאן מדבר בשם עצמו, חוץ מנציגי הממשלה.
<נורית חי יהודה: תעודת העיוור מקנה הטבות חומריות.
<נורית חי יהודה: תעודת הנכה של ביטוח לאומי גם מקנה הטבות חומריות.
<נורית חי יהודה: אם תעשו השוואה בין ההטבות החומריות של תעודת העיוור לעומת תעודת הנכה, תראו שתעודת העיוור – למשל ארנונה – מקבלים תשעים אחוזים - - -
<קובי קורן: זה ממש לא נכון.
<נורית חי יהודה: לעומת תעודת נכה שמקבל פחות אחוזים.
ישראל אייכלר: רבותיי, למה אתם מתפרצים?
<נורית חי יהודה: אני רוצה לסכם.
<נורית חי יהודה: אני חושבת ששירותי הרווחה כן מיטיבים עם העיוורים אבל זה נכון, ואני מצדיקה את חבריי, שבביטוח לאומי כן צריך למשל במקום דמי ליווי במשרד הרווחה, כן לקבל קצבת ניידות לעיוור.
<נורית חי יהודה: זה נכון.
<נורית חי יהודה: לא לעשות קשר בין שר"ם לבין דמי ליווי, לבין כל מיני קצבאות של ביטוח לאומי לעומת שירותים של עיוורים.
<קריאה: גם שר"ם את מקבלת חמישים אחוזים.
ישראל אייכלר: תקבלו את זכות הדיבור, אבל אל תתפרצו לדברי אחרים.
<נורית חי יהודה: אני הייתי רוצה שהקשישים, לא רק הבודדים, יקבלו שר"ם אלא מעבר.
<נורית חי יהודה: להרחיב.
<נורית חי יהודה: שביטוח לאומי כן ישים לב יותר לעיוורים, כן ירחיב את הקצבאות לעיוורים ושיחשוב על עוד צרכים.
<נורית חי יהודה: זה נכון, אבל שירותי הרווחה אלה שירותים שאני חושבת כרגע - - -
ישראל אייכלר: אנחנו בוועדה בדרך כלל עוסקים בדברים שלא מקבלים.
ישראל אייכלר: מה שמקבלים, זה בסדר גמור ואני לא צריך לקיים דיון בנושא.
<קובי קורן: אני מטבריה, נציג המרכז לעיוור.
<קובי קורן: אני רוצה לקחת את העניין מעט אחורה לגבי מה שאמרה הגברת.
<קובי קורן: זה ממש לא מדויק.
<קובי קורן: אנחנו לא מקבלים את אותה עזרה שהנכים כן מקבלים, והנכים האחרים מקבלים, אם זה במשרד השיכון.
<קובי קורן: כמו שכבודו אמר, וזה נכון, אתה לא הבנת בהתחלה האם זאת נקראת נכות או לא.
<קובי קורן: זה מה שאנחנו אומרים.
<קובי קורן: בואו תכירו את העיוור כנכה.
<קובי קורן: דבר ראשון.
<קובי קורן: תכירו עיוור כנכה ואחר כך נדבר על הכול.
<קובי קורן: בזה אני יכול לתמצת את כל מה שרציתי להגיד.
<קובי קורן: עד היום עיוור לא נקרא נכה וכאן הטעות.
<איציק ברנדווין: אני משומרי הסף לעיוור, המרכז לעיוור.