GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איציק ברנדווין: אני רוצה להבהיר דבר אחד, דבר אותו אנשים לא מעלים.
<איציק ברנדווין: הנושא של העיוורון, כאשר אנחנו שייכים גם לביטוח לאומי וגם למשרד הרווחה, אנחנו נופלים בין הכיסאות וזה הדבר הכי גרוע שקיים היום.
<איציק ברנדווין: גם כך קשה לעיוור לצאת מהבית ולהתנייד בכוחות עצמו ללא עזרה ולהגיע לרווחה כדי לקבל תעודת עיוור אחרי שלושה חודשים שלא מגיעה אליו.
<איציק ברנדווין: כאן לשמאלי יושב בן אדם שנסע מראשון לציון במיוחד לירושלים בגלל טעות שעשו בתעודת עיוור זמנית ולא יכול היה להשיג בטלפון את השירות לעיוור.
<איציק ברנדווין: גם כך קשה לנו.
<איציק ברנדווין: אנחנו לא מסוגלים להתנייד בכוחות עצמנו והמעט שאנחנו מקבלים, דמי ליווי בסך 500 שקלים, 480 שקלים, בקושי מספיקים לשלוש-ארבע מוניות.
<איציק ברנדווין: מה שקורה זה ששולחים אותנו לביטוח לאומי, ביטוח לאומי שולח אותנו לרווחה כי זה הכי נוח להתנער מכולנו ואז העיוור לא יוצא מהבית כי הוא לא רוצה שיריצו אותו ויטרטרו אותו לכל מיני מקומות.
<איציק ברנדווין: לכן אנחנו נמצאים היכן שאנחנו נמצאים היום.
<איציק ברנדווין: אנחנו מקבלים מביטוח לאומי את הפנקס הלבן הזה שכתוב עליו נכה אבל הזכויות שלנו הן לא זכויות של נכה אלא זכויות של נכה סוג ג'.
<איציק ברנדווין: אם אני מקבל דמי ליווי בסך 500 שקלים ו-750 שקלים כאשר הנכים האחרים מקבלים החל מ-2,500 שקלים שר"ם – ואני מקבל חמישים אחוזים בעקבות התניה שהייתה לפני שנתיים – מעבר לזה אני בחיים לא אקבל יותר כלום.
ישראל אייכלר: כמה מקבל נכה אחר?
<איציק ברנדווין: מתחיל מ-2,800 שקלים.
ישראל אייכלר: אתה מדבר על נכה גפיים.
ישראל אייכלר: נכה שכן מסוגל ללכת אבל הוא נכה, לא מקבל ניידות.
<קריאה: הוא מקבל מאה אחוזים.
<קובי קורן: הוא מקבל גם עזרה ברכב.
<קובי קורן: הוא משלם שליש על רכב.
<איציק ברנדווין: אני אומר דבר אחר.
<איציק ברנדווין: אנחנו העיוורים לא עושים תחרות עם הנכים האחרים.
ישראל אייכלר: לא, אבל צריך לעשות השוואה.
ישראל אייכלר: שוויון.
<איציק ברנדווין: אני אומר שאני נכה לא פחות מנכה אחר.
<איציק ברנדווין: אני לא אומר יותר, אבל אני לא פחות.
<איציק ברנדווין: ברגע שאני לא יכול להתנייד, כי ב-500 שקלים אני לא יודע מה לקחת קודם, לאיזה מלווה לשלם כדי שייקח אותי לכל מיני מקומות.
<איציק ברנדווין: המבחנים שאני צריך לעבור כדי לקבל שר"ם של 112 אחוזים, הם לא הגיוניים כי הם לא מותאמים לנו העיוורים.
<איציק ברנדווין: כשאני בא לעשות את הבדיקה, אומרים לי שאוריד חולצה, האם אני יכול להתרחץ.
<איציק ברנדווין: ברור שאני יכול להתרחץ.
<איציק ברנדווין: ברור שאני יכול להוריד חולצה.
ישראל אייכלר: דיברנו על זה בדיון הקודם.
ישראל אייכלר: אמרנו שהעיוורים פטורים מהמבחנים האלה.
<איציק ברנדווין: ברגע שאנחנו פטורים, מה קורה?
<איציק ברנדווין: ברגע שאנחנו פטורים מהמבחנים האלה ולא עושים לנו מבחנים שמתאימים לעיוורים, אנחנו - - -
ישראל אייכלר: דוקטור פאליק, אני מבקש שהועדה שהוקמה תתייחס גם לדברים האלה.
<איציק ברנדווין: כשאני אומר לאנשים שבוחנים אותי שאני לא יכול לצאת לסופרמרקט ולקנות ירקות ופירות כמו נכה רגיל כי אני לא רואה את הפרי רקוב או לא, אני לא יכול לבחור צבעים, אני לא יכול לבחור מיליון ואחד דברים אחרים ולכן אני מבקש שיעשו לנו התאמות למה שאנחנו צריכים ואז אולי נגיע ל-112 אחוזים ואז אולי נקבל את ההנחות בחשמל.
<איציק ברנדווין: היום אנחנו לא מסוגלים לקבל מעבר לחמישים אחוזים ובחיים לא נגיע לכלום, אם זה לא יתוקן.
<יעקב ביבס: אני מהמרכז לעיוור.
<יעקב ביבס: אני מייצג את אוכלוסיית העיוורים שלוקים גם בחירשות.
<יעקב ביבס: זו מוגבלות בניידות ולא רק מוגבלות בניידות אלא מוגבלות בתקשורת, זה ניתוק מהסביבה.
<יעקב ביבס: אני רוצה לתת לכם דוגמה.
<יעקב ביבס: תעודת עיוור שקיימת ובביטוח לאומי יש תעודת נכות מוכרת או לא מוכרת, אבל אם שמים לב, אנשים שהם חירשים וגם עיוורים, לפעמים יש פטור מתשלום לליווי אבל לא פטורים למשל מעמידה בתור.
<יעקב ביבס: אני אספר לכם בקצרה קטע מאוד מאוד קטן מחיי היום יום שלי.
<יעקב ביבס: אני הולך למשל לדואר ישראל.
<יעקב ביבס: אני ניגש, יש את התור, אני לא יכול בעצם לתקשר עם הסביבה, אני לא יודע בכלל באיזה מקש להקיש, אני נעמד, אני עומד במרכז, אני מציג את תעודת העיוור שלי שהיא לא מוכרת בדואר ואומרים לי חכה בתור.
<יעקב ביבס: הם מבקשים לראות תעודה מביטוח לאומי.
<יעקב ביבס: אני מציג להם את התעודה מביטוח לאומי, אבל לא רשום שיש לי פטור מתור וכיוון שזה לא רשום, אני בעצם נמצא במקום שאני נאלץ לחכות בתור.
<יעקב ביבס: אני מחכה בתור, אני לא שומע, אין לי את החיווי הוויזואלי לראות מתי התור שלי, אני לא יודע בכלל מה התור שלי, אני הולך שמאלה-ימינה, שמאלה-ימינה כדי לשאול אם הגיע התור שלי.
<יעקב ביבס: אני חושב שצריך להוסיף את הנושא הזה של פטור מתור לאנשים חירשים-עיוורים.
<יעקב ביבס: זה מאוד חשוב.
<יעקב ביבס: זה גם נורא חשוב לעצמאות שלו כי המוגבלות גם כך היא גבוהה וכפולה ומשולשת.
ישראל אייכלר: דברים היוצאים מן הלב, נכנסים ללב.
<אבי כהן: אני משומרי הסף, מרכז לעיוור.
<אבי כהן: אני רוצה להציג בעיה לגבי הניידות שלנו.
<אבי כהן: אם תיקח את הבחור העיוור או לקוי הראייה בחיי היום יום, מאוד קשה לו אפילו לעשות את הדברים המינימליים כמו להיכנס לסופרמרקט.
<אבי כהן: אני אכניס עכשיו בחור עם כיסא גלגלים ואומר לו שיביא לי שלושה מוצרים ובמקביל אני אתן לבן אדם אחר להביא שלושה מוצרים.
<אבי כהן: העיוור, לקוי הראייה, לא יצליח להביא כלום.
<אבי כהן: אם אני אומר לו להביא קוטג' אחוז אחד, חלב ולחם פרוס, הוא לא יודע מה כתוב.
<אבי כהן: זה אומר שהוא חייב בכל צעד שלו שיהיה לו מלווה.
<אבי כהן: דיברנו על כך שדמי הליווי שאנחנו מקבלים, הם אפסיים ליום יום.
<אבי כהן: הם מתחילים במינימום ב-2,500 שקלים עד 6,000 שקלים לחודש.
<אבי כהן: אני לא מבין למה יש את ההבדל הזה.
<אבי כהן: מדוע?
<אבי כהן: אנחנו לא נחשבים כנכים?
<אבי כהן: הנכות שלנו יותר קלה?
<אבי כהן: אני לא מבין את זה.
<אבי כהן: מישהו יכול להסביר לי?
ישראל אייכלר: אני אבקש את לימור לוריא מהביטוח הלאומי לענות על השאלות שלך ושל כל החברים.
<לימור לוריא: בעצם עלו שלוש סוגיות.
<לימור לוריא: סוגיה אחת היא למה אנשים עם עיוורון לא זכאים לניידות.
ישראל אייכלר: כמו נכים אחרים.
<לימור לוריא: כמו, אבל אני רוצה לסייג.
<לימור לוריא: היום בהסכם הניידות ההטבות האלה משולמות במלואן ממשרד האוצר, בשונה מביטוח לאומי שכולנו משלמים דמי ביטוח ואחר כך מקבלים.
<קובי קורן: סליחה, הניידות לגבינו או כללית?
<לימור לוריא: כל המוגבלים בניידות, בגפיים התחתונות, ברגליים, מקבלים דרך הביטוח הלאומי הטבות בניידות, סיוע ברכישת רכב וקצבה חודשית, אבל בעצם כל הדבר הזה ממומן על ידי האוצר.
<לימור לוריא: הביטוח הלאומי קורא הרבה זמן.
<לימור לוריא: יש הרבה אנשים שיש להם מוגבלות מאוד קשה בניידות והיום לא מקבלים כלום.
<לימור לוריא: אני אתן לאדוני דוגמה.
<לימור לוריא: בן אדם קטוע שתי ידיים שלא יכול לעלות לאוטובוס, אדם עם בלון חמצן שלא יכול ללכת שני מטרים, אנשים עם עיוורון, לא זכאים לכלום דרך הסכם הניידות.
<לימור לוריא: אנחנו חושבים שהגיעה העת – זה הסכם מ-1977 והוא ארכאי – לפתוח את ההסכם הזה ולתת לאנשים עם מוגבלות נוספת שגם אם היא לא פיזית ברגליים, אבל יש לה מגבלה קשה, לאפשר להם לקבל הטבות בניידות.
<מירב הירש: אני רוצה לחזור לנושא ולומר.
ישראל אייכלר: הנושא שהיא מדברת עליו מאוד חשוב לי, גם לעיוורים וגם לכל האנשים.
<מירב הירש: כבודו, אם האנשים לא מוכרים, אם אמרנו שיש בעיה ובעלי תעודות עיוור לא מוכרים, אפילו לא בתשעים אחוזים בביטוח הלאומי, אז תהיה גם בעיה לתת להם את הניידות.
ישראל אייכלר: על זה דיברנו קודם, שחייבים לאחד את מי שנותן את התעודה ושתהיה להם זכאות ברווחה ובביטוח הלאומי.
ישראל אייכלר: באותו משרד.
ישראל אייכלר: כך אמרנו קודם לכן ועל זה הוקמה הוועדה ואני מקווה שזה יהיה אחד הסיכומים ואתם תעקבו אחרי זה.
ישראל אייכלר: לא נסכים למצב הזה שאדם שבגלל שב-2014 הוא קיבל תעודת עיוור, אז עד היום אין מי שיאשר אותו.
ישראל אייכלר: זה יסודר.
ישראל אייכלר: עכשיו את מדברת על נושא אחר, על הסכם הניידות.
<לימור לוריא: אני רוצה להגיד שחלופה אחת ואנחנו חושבים שהיא מתחייבת, היא לפתוח את הסכם הניידות מהבחינה של להוסיף ליקויים.
ישראל אייכלר: בין מי למי ההסכם?
<לימור לוריא: המוסד לביטוח לאומי לאוצר.
<לימור לוריא: אנחנו השלם כאן.
<אבנר עורקבי: לא לבטל לנכים הרגילים.
<לימור לוריא: לא זאת הכוונה.
ישראל אייכלר: אתה הרי מייצג את הנכים בוועדה במשך כל השנה.
ישראל אייכלר: למה אתה חושב שהיא מסכנת את הנכים האחרים בגלל שהיא נותנת לעיוורים?
<אבנר עורקבי: הפורום חושש מהנושא הזה של פתיחת ההסכם.
ישראל אייכלר: טוב לכם ההסכם הזה?
ישראל אייכלר: יש יהודים שהוא לא טוב להם.
<אבנר עורקבי: לא טוב לנו ולא רע לנו.
<אבנר עורקבי: ברגע שיפתחו אותו, זה מצב שיכול להרע עם כלל הנכים.
<אבי כהן: היא תקל עם נכה גפיים.
<אבנר עורקבי: אני מדבר על נכה גפיים.
<אבנר עורקבי: אין לנו בעיה להוסיף.
ישראל אייכלר: לא עשית שירות טוב לנכים.
<אבנר עורקבי: אין לנו בעיה להוסיף אבל לא לפגוע.
<אבנר עורקבי: אני מבקש לא לתקוף אותי, אנחנו דואגים לכם.
<אבנר עורקבי: אל תתקוף.
<קובי קורן: אתה דואג לנו?
<קובי קורן: במה אתה דואג?
<אבנר עורקבי: לא לתקוף.
<קריאה: אני לא תוקף אותך.
ישראל אייכלר: אדון אבנר עורקבי הוא יהודי שדואג המון לנכים ויש לו המון זכויות.
ישראל אייכלר: ארגן אהב"ה כולל גם אהבה לעיוורים.
<אבנר עורקבי: אצלנו בארגון יש הרבה נכים עיוורים.
ישראל אייכלר: אנחנו רוצים שיפתחו את ההסכם אבל נאמר ש"חכמים המה להרע ולהיטיב לא ידעו".
ישראל אייכלר: זאת אומרת, אני לא רוצה שיפתחו הסכם להרע.
ישראל אייכלר: אני רוצה שחכמים המה להיטיב ולהרע לא ידעו.
ישראל אייכלר: לא יגעו בשום דבר קיים.
<קובי קורן: כבוד היושב ראש, למה התכנסנו היום?
<קובי קורן: לדבר על העיוורים.
<קובי קורן: במחילה מכל הנכים האחרים, בוא נדבר על העיוורים.
<קובי קורן: לשם כך התכנסנו.
<אבנר עורקבי: אתה צודק.
ישראל אייכלר: הנושא הוא עיוורים.
ישראל אייכלר: רשמנו את הערתך ונדבר עכשיו רק על העיוורים.
<רונן אילני: אני לצערי בשנה וחצי האחרונות התעוורתי.
<רונן אילני: אני קיבלתי מאה אחוזים נכות בביטוח לאומי, חמש דקות ועדה, אישרו לי מאה אחוזי נכות.
<רונן אילני: אין לי טענות לביטוח לאומי.
<רונן אילני: הבעיה שלי היא השירות לעיוור.
<רונן אילני: נתנו לי תעודת עיוור זמנית.
<רונן אילני: אין לי שום זכויות.
<רונן אילני: לא דמי ליווי ולא שום דבר.
<רונן אילני: ב-22 למרץ הייתי אצל רופא האמון, דוקטור מרמור, בתל אביב והוא אישר לי תעודה קבועה.
<רונן אילני: רק בשבוע שעבר, לאחר שהגעתי באופן עצמאי מראשון לשירות לעיוור כאן בירושלים, ברחוב ירמיהו 39, הם עלו על הטעות שלהם וכי מגיעה לי תעודת עיוור קבועה.
ישראל אייכלר: כמה זמן סחבו אותך עם הטעות?
<רונן אילני: מה-22 במרץ עד שבוע שעבר.
ישראל אייכלר: שלושה חודשים.
<רונן אילני: חודשיים וחצי מלאים.
ישראל אייכלר: כשאני הייתי ילד, היו ניירות.
ישראל אייכלר: אולי יש טעות במחשב.
<רונן אילני: הם עדכנו את המחשב בטעות.
ישראל אייכלר: שתיק ייעלם ממחשב?
ישראל אייכלר: הם השתגעו?
<רונן אילני: ב-22 למרץ עד ה-31 לאוקטובר, תעודה זמנית.
<רונן אילני: אני שואל מה עם דמי ליווי, הרופא אמר לי שאני אבוא אליו בעוד חודשיים ויאשרו לי דמי ליווי.
<רונן אילני: למה?
ישראל אייכלר: יתנו לך החזרים?
<רונן אילני: לא.
<רונן אילני: רק ברגע שהוא יאשר לי.
ישראל אייכלר: אני מציע לך שתפנה עכשיו לוועדה במייל ושלומית תקבל אותו ונעביר אותו לביטוח לאומי.
ישראל אייכלר: אנחנו נדרוש בכל מחיר שטעות שלהם, משרד הרווחה, הם ישלמו.
<רונן אילני: למה אני צריך להגיע לרופא האמון של השירות לעיוור בפעם השלישית כדי שיאשר לי דמי ליווי?
<רונן אילני: הוא כבר אישר לי תעודת עיוור קבועה.
<חני פאר: אני רוצה לתת תשובה.
<חני פאר: אני מהשירות לעיוור.
<רונן אילני: הבחורה שאחראית, גברת גילה רייכמן, עובדת משעה 7:30 בבוקר עד 10:00 בבוקר.
<רונן אילני: אני לא יכול להשיג אותה.
<חני פאר: אתה קיבלת על חדות ראייה או על אובדן ראייה?
<שלומית אבינוח קואולמן: הדיון בשידור חי.
<שלומית אבינוח קואולמן: לא להיכנס לפרטים.
<רונן אילני: קיבלתי מאה אחוזי נכות.
ישראל אייכלר: תני את התשובה.
<חני פאר: התשובה היא מאוד ברורה.
<שלומית אבינוח קואולמן: חני, לא בשידור חי.
ישראל אייכלר: דברי כללית ולא על האיש הזה.
<חני פאר: מדובר כאן כנראה בטעות נקודתית.
<חני פאר: ברמה הכללית, אדם שהוכר בביטוח לאומי, יוכר אצלנו.
<חני פאר: יש רק בעיה אחת בנושא של שדות ראייה.
<חני פאר: ביטוח לאומי לא בודק מתחת לעשרים מעלות וזה חשוב לנו לדעת כדי לדעת זכאות לדמי ליווי.
<חני פאר: לכן אני אומר כך.
<חני פאר: אם הוכר בביטוח לאומי, יש כאן טעות נקודתית ואנחנו נתקן אותה.
ישראל אייכלר: ותתנו לו החזרים, אם זה הוכר?
<חני פאר: את הזכאות לתעודת עיוור.
<חני פאר: אם צריך לעשות בדיקה נוספת לגבי זכאות לדמי ליווי, אנחנו נבצע אותה.
<חני פאר: ההחזר הוא מיום הוועדה בביטוח הלאומי.
ישראל אייכלר: אנחנו נעביר לכם את הפרטים של האיש, לא נאמר את הפרטים שלו בשידור, ואם תגיעו למסקנה שהייתה כאן טעות, אני רוצה החזר מהרגע הראשון.
<חני פאר: ההחזר הוא מיום הוועדה.
ישראל אייכלר: יש לו כבר מזמן.
ישראל אייכלר: איזו ועדה?
<רונן אילני: דוקטור ברבור בתל אביב, ב-22 במרץ.
ישראל אייכלר: הוא צריך לקבל החזרים מה-22 במרץ.
<חני פאר: אני אומרת יותר מזה.
<חני פאר: אם הוא היה לפני כן בביטוח הלאומי, ההחזר יהיה - - -
<רונן אילני: מיוני.
ישראל אייכלר: מתי קיבלת מהביטוח הלאומי?
<רונן אילני: ביוני 2016.
<רונן אילני: ב-27 ביוני 2016.
<רונן אילני: אישרו לי אחרי חמש דקות.
ישראל אייכלר: אתה תקבל החזרים מיוני.
<רונן אילני: מאה אחוזי נכות.
<רונן אילני: אישרו לי הכול.
ישראל אייכלר: בלי נדר, תקבל החזרים.
<רונן אילני: עבדתי שלושים שנים ויום אחד התעוורתי.
ישראל אייכלר: העניין שלך יטופל.
ישראל אייכלר: שלומית תיקח את הפרטים שלך אחרי השידור ותעביר אותם לביטוח הלאומי.
<אבי כהן: כבודו, תראה כמה בדיקות העיוור צריך לעבור כדי לקבל אותו הדבר.
<אבי כהן: אחד שירות לעיוור, אחד מרכז לעיוור, אחד ביטוח לאומי, מה הולך כאן?
<אבי כהן: אני לא מבין מה הולך כאן.
<אבי כהן: אנחנו רוצים לקבל שירות כמו בן אדם.
<אבי כהן: למה נכה גפיים מקבל הכול מהביטוח הלאומי?
<אבי כהן: אני עכשיו צריך שיקום של למשל עבודה ואני נופל בין הכיסאות.
ישראל אייכלר: אתה תקבל תשובה מהביטוח הלאומי.
<אבי כהן: אנחנו לא מוכרים שם.
ישראל אייכלר: לימור, מה את עונה לשאלה שלו שבעצם כבר ענית קודם, אבל תעני שוב.
ישראל אייכלר: אתם הולכים לאחד את כל הדברים האלה?
<לימור לוריא: זה לא על הפרק.
<לימור לוריא: אני יודעת שבכנסת דיברו על זה ואני רוצה לדבר על שני דברים.
<לימור לוריא: דיברו כאן על כך שלא מקבלים הטבות בניידות.
<לימור לוריא: אמרתי שפתרון אחד – והתחלנו לדבר – הוא לפתוח את הסכם ניידות ולהוסיף ליקויים נוספים.
<לימור לוריא: אני רוצה להגיד שיש פתרון נוסף והוא שדמי הליווי לעיוור שמשולמים על ידי משרד הרווחה, לא יסתכמו באלף שקלים אלא יהיו 2,342 שקלים כמו ניידות.
ישראל אייכלר: השר?
ישראל אייכלר: תקנה.
ישראל אייכלר: שר הרווחה בתקנה.
<לילי בלום: אני מהאגודה למען העיוור בהרצליה.
<לילי בלום: יש בן אדם שעבר את הגיל ולא מקבל שר"ם.
<לילי בלום: מדוע הוא לא מקבל?
<לילי בלום: הם קבעו שעד גיל 62 מקבלים שר"ם.
<לילי בלום: למעשה מי שעובר את הגיל הזה, לא מקבל את השר"ם.
<לילי בלום: יש לי תעודת עיוור מלאה לצמיתות.
ישראל אייכלר: ממתי?
ישראל אייכלר: באיזה גיל קיבלת את התעודה?
<לילי בלום: קיבלתי אותה בגיל שישים.
<לימור לוריא: גברתי צודקת.
<לימור לוריא: קצבת שירותים מיוחדים משולמת רק למי שהוא בגיל העבודה ואם הוא התחיל לקבל לפני גיל 67, הוא יקבל עד יום מותו.
ישראל אייכלר: היא קיבלה בגיל שישים.
<לימור לוריא: נכון.
ישראל אייכלר: בגלל שהיא אישה, היא מקופחת כי בגיל שישים נשים מקבלות.
<לימור לוריא: היא הייתה בת שישים, הזכאות לשירותים מיוחדים לעיוורים התחילה רק לפני שלוש שנים, ב-2014.
<לילי בלום: אבל אני לא קיבלתי.
<לימור לוריא: הגברת אומרת שהיה צריך לתת לה.
<לימור לוריא: היא אומרת שבעצם צריך לתת רטרואקטיבית לכל האנשים.
<לילי בלום: נכון.
<לימור לוריא: אני אומר מה הבעיה.
<לימור לוריא: דיברנו מבחינה חוקית.
<לימור לוריא: רק מי שרופא מוסמך קבע לו אחוזים רפואיים.
<לימור לוריא: כל האנשים שנבדקו על ידי רופא משרד הרווחה לא עונים להגדרה וצריך לבדוק משמעות.
<לימור לוריא: אני כן אומר שיש לזה גם משמעות תקציבית.
<לימור לוריא: הערכה ממש גסה שעשינו מדברת על סדר גודל של 84 מיליון שקלים, להכיר, וזה מאוקטובר 2015.
ישראל אייכלר: היום היא יכולה לקבל?
<לימור לוריא: היא אומרת לך שהיא בגיל שישים באה, היא הייתה בגיל העבודה אבל אז לא נתנו לה שירותים מיוחדים.
ישראל אייכלר: טענה צודקת.
<מירב הירש: זאת בדיוק הטענה.
<מירב הירש: אתה תמהת על המספר של ה-24 אלף אנשים.
<מירב הירש: אחת הטענות שלנו, ולכן באנו לכאן, וזה היה הדיון, שבעצם יש נוהל הכרה משותף מ-2015.
<מירב הירש: כלומר, מי שהוציא מ-2015 תעודת עיוור, יכול להיות שיש טעויות, שזה עדיין לא עובד כמו שצריך, בסדר, נטפל בו ונתקן והוא יקבל את הזכויות שלו.
<מירב הירש: אבל מה קורה עם כל ה-24 תעודות עיוור שכבר יש היום בחוץ, וזאת היא הבעיה, והם לא מוכרים?
<מירב הירש: בין היתר גם המקרה של הגברת הזאת כי היא בכלל לא מוכרת בביטוח הלאומי כי עד אז לא הכירו בה.
<מירב הירש: אלה המקרים שרצינו לטפל ואני שמחה על הדיון שמקיימים כאן
<מירב הירש: החברים ונגעו בזכויות שלהם אבל צריך להבין שאם ההכרה ההדדית הזאת היא לא עובדת גם אחורה, לפני 2015, כמו המקרים האלה שיושבים כאן, בעצם פתרנו את הבעיה מ-2015 והלאה אבל כל מי שהיה עיוור במדינת ישראל על פי הוראות החוק והתקנות, הוא בעצם לא זכאי לקבל את הזכויות שלו.
ישראל אייכלר: למה זה 84 מיליון שקלים?
ישראל אייכלר: בסך הכול מדובר ב-6,500 אנשים.
<לימור לוריא: אלה לא 6,500 אנשים אלא כפול.
<לימור לוריא: להכפיל בסדר גודל של – סתם מספר – 1,500 שקלים קצבת שירותים מיוחדים, כפול 12, כפול כל השנים.
<לימור לוריא: אני יכולה לתת לאדוני את התחשיב המדויק כי כבר עשינו אותו.
ישראל אייכלר: לביטוח הלאומי יש הרבה דברים.
ישראל אייכלר: כאשר זכויות מתחילות, שנתיים קודם אתם מחזירים.
<לימור לוריא: שירותים מיוחדים זה חצי שנה.
ישראל אייכלר: אז תתנו שנתיים-שלוש קודם.
ישראל אייכלר: אלה לא עשרות מיליוני שקלים.
<לימור לוריא: 84 מיליון שקלים זה מ-2015.
ישראל אייכלר: מ-2015 עד היום, אם תוסיפו, הסכום יהיה 84 מיליון?
<לימור לוריא: אדוני רוצה, אנחנו נגיש בדיוק.
<מירב הירש: בעלי התעודות כאן משלמים בזכויות שלהם בגלל בירוקרטיה של מדינת ישראל.
<מירב הירש: אנחנו למשל על השר"ם טענו את הטענה הזאת שהמבחנים לא מותאמים ושאנשים לא יכולים לקבל את השירותים המיוחדים, כבר קרוב לעשרים שנים.
<מירב הירש: זה שרק בשנת 2014 זה נפתר, זה כבר משהו אחר אבל הייתה ועדה שהתכנסה כבר בשנת 2000 לצורך העניין ודיברה בדיוק על הדברים האלה, שקיבלו אותם רק ב-2014.
<אריה ברנדר: יתרה מזאת, אני רוצה להוסיף לגבי קצבת הניידות.
<אריה ברנדר: שר האוצר דהיום, שר הרווחה דאז, ביקש מהגברת לימור לוריא להקים ועדה לפתוח את הסכם הניידות ועברו כבר כמעט שמונה שנים מאז ועד היום לא נעשה דבר.
<לימור לוריא: אני רוצה לתקן.
<לימור לוריא: לימור לוריה לא מוסמכת להקים ועדה.
<אריה ברנדר: אבל את השתתפת בדיון.
<לימור לוריא: אני השתתפתי בדיון ואני אומרת את זה הרבה שנים.
<לימור לוריא: גם הביטוח הלאומי הרבה שנים מסכים כאן עם כולם שצריך לפתוח את הסכם הניידות.
<קריאה: מה קורה עם זה?
<לימור לוריא: זה מצריך אישור.
ישראל אייכלר: על ההסכם יש תאריך תפוגה?
<לימור לוריא: הוא מ-1977.
ישראל אייכלר: כם, אני רוצה לסכם את הדיון.
<אריה ברנדר: עוד משפט אחד אדוני היושב ראש.
<אריה ברנדר: לכן אנחנו לא חושבים שנכון יהיה להעלות את דמי הליווי לגובה קצבת הניידות אלא לתת קצבת ניידות.
<אריה ברנדר: עד היום גם בשירות לעיוור לא היה מי שידאג לעיוורים ולכן הגיע הזמן שהעיוורים יהיו מטופלים כמו כל נכה אחר במדינת ישראל.
<מירב הירש: אני רוצה לחדד.
<מירב הירש: זה לא רק להשוות את גובה דמי הליווי לקצבת הניידות אלא שאם משווים, שבעצם ייתנו את ההטבות לפי הסכם הניידות גם לבעל תעודת עיוור.
ישראל אייכלר: וזה אפשר לעשות תוך כדי ההסכם הזה?
<מירב הירש: זה לא קשור.
<שלומית אבינוח קואולמן: זאת החלטה של שר הרווחה.
ישראל אייכלר: זאת החלטה של השרים בממשלה.
<מירב הירש: אם פותחים את הסכם הניידות, פותחים את הסכם הניידות.
<מירב הירש: אם מתקנים את דמי הליווי, צריך לכלול בו לא רק את תיקון הסכומים אלא גם את הקניית ההטבות לפי הסכם הניידות.
<מירב הירש: האם זה יקרה?
<מירב הירש: אני מאוד מקווה שכן.
ישראל אייכלר: אנחנו רוצים לסכם את הדיון.
<איציק ברנדווין: אם היו מעבירים את כל העיוורים לידי הביטוח הלאומי, הרבה דברים היו נפתרים באופן אוטומטי כי אם היינו נכים שווי זכויות כמו כל הנכים שמיוצגים על ידי ביטוח לאומי, היינו מקבלים באופן אוטומטי את כל מה שהנכים האחרים מקבלים.
<איציק ברנדווין: אפשר לפתור את זה במהירות.
ישראל אייכלר: בבקשה, אני רוצה לסכם את הדיון.
ישראל אייכלר: אנחנו מבקשים קודם כל הכרה בעיוורון.
ישראל אייכלר: זה סעיף ראשון.
ישראל אייכלר: שזה יהיה במשרד אחד, בכתובת אחת כשאנחנו מעדיפים שזה יהיה בביטוח הלאומי לפי דרישות העיוורים.
ישראל אייכלר: מקום אחד שיכיר בעיוורון ואז כל משרדי הממשלה, כולל משרד הרווחה, יצטרכו להכיר בהם ושלא יטרטרו אותם ממשרד כזה או למשרד אחר כפי ששמענו שקורה כאשר עצם הטרטור גורם להרבה מכשלות וטעויות כך שאנשים נופלים בין הכיסאות, דבר שהוא חמור מאוד.
ישראל אייכלר: דמי הליווי לעיוור וכל הזכויות של התעודות שהוצאו לפני 2015.
ישראל אייכלר: בגלל שתוקן העניין הזה ב-2015, הרבה אנשים נפלו.
ישראל אייכלר: מדובר בכמה אלפים.
<לימור לוריא: לפי מה שאני רואה, סדר גודל של 2,300 אנשים.
ישראל אייכלר: 2,300 אנשים עיוורים סובלים מהעובדה שהם לא נכללים בחוק החדש.
ישראל אייכלר: יש כאן אי שוויון חמור ביותר.
ישראל אייכלר: בגלל שאין רופא מוסמך שיכול לתת תעודת עיוור לפני 2015, והם קיבלו את התעודה לפני כן, הם לא מוכרים.
ישראל אייכלר: אנחנו מבקשים לתקן את הדבר הזה.
ישראל אייכלר: היועצת המשפטית והיועצים המשפטיים שלכם חייבים למצוא דרך להציל את ה-2,300 האנשים האלה.
ישראל אייכלר: מבחני הביטוח הלאומי.
ישראל אייכלר: כפי שעלה בדיון הם לא מתאימים לאוכלוסיית העיוורים.
ישראל אייכלר: צריך להתאים את המבחנים גם לעיוורים שבאופן פיזי יכולים לעשות כל מיני פעולות שנכה אחר מקבל הכרה אם הוא לא יכול לעשות אותן.
ישראל אייכלר: עיוור, גם אם הוא יודע לעשות אותן, בגלל שהוא עיוור, צריך להכיר בקריטריונים המתאימים לו.
ישראל אייכלר: פטור מתור.
ישראל אייכלר: היה כאן חירש-עיוור שתיאר לנו כמה זוועתי המצב שלו כשהוא לא יכול אפילו לומר שמגיע לו פטור מהתור.
ישראל אייכלר: תנו לחירשים-עיוורים שיקבלו פטור מתור.
<לימור לוריא: זה באחריות נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים.
ישראל אייכלר: אנחנו נפנה אליהם.
<לימור לוריא: אני רק אומרת שזה באחריות שלהם.
<שלומית אבינוח קואולמן: הם לא מחוקקים.
ישראל אייכלר: אנחנו צריכים לחוקק חוק, שהנציבות תחוקק את זה ומי שאחראי על כך ידאג לכך שאדם כזה שהוא חירש-עיוור לא יעמוד בתור.
ישראל אייכלר: דבר הכי חשוב, וגם הכי יקר, זה לפתוח את הסכם הניידות בין הביטוח הלאומי לאוצר.
ישראל אייכלר: אנחנו נפנה גם לשר האוצר וגם לשר הרווחה.
ישראל אייכלר: לא יתכן שזה המצב משנת 1977 כאשר מאז כבר עשו הסכמים עם ירדן ואפילו עם מצרים ולא יכול להיות שהסכם משנת 1977 יפגע באנשים.
ישראל אייכלר: אנחנו רוצים להוסיף את כל המוגבלים והעיוורים ולהשוות אותם לשאר הנכים.
ישראל אייכלר: אנחנו רוצים לפנות לשר הרווחה, עד אז, עד שייפתח ההסכם, לבדוק אפשרות להגדיל את דמי הליווי לעיוורים מאלף שקלים לגובה קצבת הניידות של הביטוח הלאומי שמקבלים שאר הנכים, שנדמה לי הסכום הוא 2,342 שקלים.
ישראל אייכלר: שיהיה לכם יום טוב.
ישראל אייכלר: אנחנו שוב זוכים לדון בנושא של אנשים מוגבלים בזכות פניות של ארגון אהב"ה.
ישראל אייכלר: מדובר במוגבלויות קשות ביותר בתפקוד נמוך של מתבגרים.
ישראל אייכלר: באופן כללי, משפחה שבוחרת לגדל את המתבגר בבית חוסכת המון כסף לאוצר המדינה.
ישראל אייכלר: היו לנו כבר כמה דיונים בעניין הזה עם האנשים שמחזיקים את הילדים בבית.
ישראל אייכלר: אחזקת מוגבל במוסד עולה פי כמה וכמה למדינה מאשר אחזקתו בבית בחיק משפחתו.
ישראל אייכלר: לעומת זאת, אוכלוסיית המוגבלים הזאת אינה מיוחדת בנושא זכאות לטיפולים פארא-רפואיים.
ישראל אייכלר: מבוגרים מוגבלים מעל גיל 21, אין להם כבר חוק חינוך מיוחד, זכאים לטיפולים של מקצועות הבריאות בהתאם למפורט בסל השירותים מתוקף חוק ביטוח בריאות ממלכתי.
ישראל אייכלר: בקופת חולים מסוימת מבוטחים כרוניים שזוכים ל-12 טיפולים פארא-רפואיים בשנה שמגיעים להם במסגרת הסל, יכולים להיות זכאים לעוד אותה כמות טיפולים במסגרת השב"ן.
ישראל אייכלר: בסך הכול 24 טיפולים פארא-רפואיים.
<קריאה: זה למקצוע.
<קריאה: תכפיל את זה בשלושה מקצועות וזאת כבר תהיה כמות הרבה יותר גדולה.
ישראל אייכלר: לא כתוב לי כאן למקצוע.
<קריאה: אבל אנחנו אומרים.
<קריאה: אנחנו מעדכנים.
ישראל אייכלר: אם זה פי שלוש, זה 75.
ישראל אייכלר: אנחנו נקיים עכשיו דיון של הוועדה לפניות הציבור בעניין הזה.
ישראל אייכלר: אנחנו מתמקדים בבעיה המרכזית של אוכלוסיית המוגבלים ובני משפחותיהם לגבי מיצוי זכויות ומידע על מה מגיע, לאילו טיפולים הם זכאים בקופות החולים.
ישראל אייכלר: קיבלנו ממשרד הרווחה שקופות החולים יכולות להמיר את טיפולי הפיזיותרפיה לטיפול הידרותרפיה.
<קריאה: אני רוצה לסייג.
<שלומית אבינוח-קואולמן: יושב ראש הוועדה מדבר.
ישראל אייכלר: תרשמי לך כדי שתוכלי אחר כך להתייחס לזה.
ישראל אייכלר: הידרותרפיה היא טיפול חיוני לאוכלוסיית המוגבלים.
ישראל אייכלר: טוען נציג ארגון אהב"ה שמעל גיל 21 הצורך בטיפולים פארא-רפואיים גדל ולא פוחת.
ישראל אייכלר: אני לא אקרא את כל מה שהוכן לי כאן שהוא חומר רקע כדי להתכונן.
ישראל אייכלר: אני רוצה לומר לכם שהתייעצתי גם עם אנשים שעוסקים בתחום הזה והם אמרו לי שיסוד הבעיה, ואולי כאן זה יסוד הפתרון, שעד גיל 21 הם עדיין במסגרת החינוך.
ישראל אייכלר: חינוך הוא עולם אחר, חינוך מאוד מפותח ואפשר לתת.
ישראל אייכלר: פעם זה היה עד גיל 18 וארגוני הנכים הצליחו להעלות את זה כך שזה עד גיל 21.
ישראל אייכלר: מגיל 21 הוא יוצא ממערכת החינוך ונכנס למשרד הרווחה וכאן זה כבר הרבה יותר קשה.
ישראל אייכלר: אנחנו נעלה את הבעיה, נבקש תשובות, ובעזרת השם, אם נגיע לאיזה שהם רעיונות מצדכם שתעלו לנו שאפשר להעביר את זה לשרים כדי לשפר במסגרת המגבלה הקיימת עליה אנחנו מדברים, שהוא כבר לא במסגרת חינוך אלא הוא במסגרת רווחה, זה יהיה שכרנו.
ישראל אייכלר: אנחנו רוצים ליצור מנגנון בקופות החולים בשיתוף משרד הבריאות שייתן מתן טיפולים פארא-רפואיים למוגבלים מעל גיל 21 שחיים בקהילה עם המשפחה וללא צורך בבחירת סוג פעילות כזו או אחר.
ישראל אייכלר: עם העיוורים הייתה לנו כמעט אותה בעיה שמבקשים מהם לוותר על הליכה למרכז קשישים אם הם רוצים את הסיעוד בבית כאשר מדובר במבוגרים.
ישראל אייכלר: כמנהגנו בוועדה, אנחנו פונים אל הפונים.
ישראל אייכלר: נמצאים אתנו גברת דפנה אזרזר ואבנר עורקבי.
ישראל אייכלר: אבנר עורקבי הוא היושב ראש ודפנה אזרזר היא המנכ"לית.
<דפנה אזרזר: אני מודה לכם על קיום הדיון.
<דפנה אזרזר: הנושא הזה של מה קורה עד גיל 21 ומה קורה מגיל 21, לדעתי הוא נושא מאוד כאוב.
<דפנה אזרזר: בגדול ניתן לראות בבירור שיש מעין הפסקה ברצף הטיפולי מהרגע שילד מגיע לגיל 21 ומגיל 21 ומעלה.
<דפנה אזרזר: אני חושבת שהפסקת הרצף הטיפולי היא גם בניגוד לחוק כי אם עד גיל 21 זכאים לעשרים שעות ומגיל 21 זכאים לפחות מחצי, זה דבר שהוא לא נתפס.
<דפנה אזרזר: אין שם סיבה שמעל גיל 21 לא יגדל מספר השעות, ובטח שלא יפחת.
<דפנה אזרזר: כל הנושא הזה של בני 21 פלוס שלא נמצאים במוסדות, מה שנקרא יום לימודים ארוך, והם בבית – אני מכירה משפחות שהילדים בבית כאשר יש מקרים שזה בפריפריה, יש מקרים שאין מקום שמתאים להם, יש מקרים של הורים שלא מסוגלים לשלם את ההסעות שמוטלות עליהם במקרה של מוגבל מעל גיל 21 – ואז קורה שקופות החולים נותנות קומץ טיפולים וההמתנה בקופות החולים היא ארוכה.