GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אראל שליסל: אנחנו רוצים למצות את המשא ומתן.
<אראל שליסל: אנחנו עדיין רוצים לעשות את המשא ומתן.
ישראל אייכלר: אני אכבד כל החלטה שלכם, כי אני לא שייך לא לסיטיפס ולא למשרד האוצר, אבל אני שייך לאותו ציבור שנפגע.
ישראל אייכלר: סתם, לוקחים פה בן ערובה את הציבור.
ישראל אייכלר: הייתי צריך לתת למוריה.
ישראל אייכלר: אני אתן לכם אחר כך, לנוסעים.
ישראל אייכלר: גיל, אתה עוד נוסע באוטובוס?
יעקב גיל: רק באוטובוס.
ישראל אייכלר: יש לך רכבת כל כך הרבה שנים כבר, תהיה - - -
יעקב גיל: ממש לא.
יעקב גיל: אז שמי גיל יעקב מארגון 15 דקות.
יעקב גיל: אני ממש מודה על הדיון הזה.
יעקב גיל: אני חושב שהסוגיה של הארכת הרכבת הקלה להדסה היא בעצם הדוגמא להתנהלות גם מצד סיטיפס, אבל גם של המדינה בכל מה שקשור להפעלת הרכבת הקלה.
יעקב גיל: אני אתחיל ואומר שבעצם ההגעה היום להדסה עין כרם בתחבורה ציבורית מוגבלת, מתוקף ההסכמים עם סיטיפס.
יעקב גיל: זאת אומרת גם אם מחר בבוקר יגיעו להחלטה כלשהי האם זה יהיה סיטיפס שתאריך או יהיה מפעיל אחר, ההסכם עם סיטיפס לא מאפשר היום להוציא אוטובוס ישיר, למשל מהתחנה המרכזית להדסה עין כרם.
יעקב גיל: למה?
יעקב גיל: כי יש בלעדיות לסיטיפס על התוואי הזה.
ישראל אייכלר: אין קו 27?
יעקב גיל: אין.
יעקב גיל: הוא מגיע עד הר הרצל, כי אסור בגלל ההסכם עם סיטיפס.
<ירון רביד: גם זה לא נכון, אבל בסדר.
יעקב גיל: יש פה את תכנית אב לתחבורה.
<ירון רביד: מותר להתחרות.
יעקב גיל: על אותו תוואי אסור להתחרות וזה התוואי שמוביל להדסה עין כרם, מה לעשות.
<ירון רביד: זה לא מדויק.
ישראל אייכלר: טוב, מה עוד?
יעקב גיל: אז בעצם זאת סוגיה אחת.
יעקב גיל: יש שורה של סוגיות שעולות פה בדיונים בוועדות שונות, שכולם מגיעים בסוף לאותו מוקש, שהוא ההסכם הקיים עם סיטיפס והשיקול האם להמשיך את ההסכם הזה או בעצם לקנות חזרה את הפרויקט ולהפעיל אותו בפורמט אחר, כמו שכבר הוצג כאן.
יעקב גיל: מה שאנחנו בעצם אומרים, זה שהארכה של הרכבת הקלה להדסה עין כרם ולנווה יעקב, לצד ההתעקשות של סיטיפס לא להחליף את נכונות הכרטוס, לצד העומסים שיש כבר היום ברכבת הקלה והסירוב להצטייד בקרונות, שזה גם משהו שהתבקש והמדינה מוגבלת בהסכם עם סיטיפס בנושא הזה, וכל אותם שורה של נושאים שפוגעים בציבור, הם נוגעים שוב לאותה נקודה שנידונה פה ועלתה מהר מאד, שזה – הגיע הזמן להגיד שלום לסיטיפס ושהמדינה תקבל החלטה לטובת הנוסעים, להתקדם עם הפרויקטים ולהפסיק להתיש את עצמה ואת הציבור במשאים ומתנים שכל הזמן רק נכשלים.
יעקב גיל: מתמשכים.
יעקב גיל: עוד כסף ועוד כסף.
יעקב גיל: עוד עיכובים.
יעקב גיל: גם הלו"ז שכרגע מדברים עליו, של עוד שנתיים, זה כבר לו"ז שהיה אמור להסתיים השנתיים האלה.
יעקב גיל: כבר שמענו את השנתיים האלה בשנת 2011, של הארכות.
יעקב גיל: "עוד שנתיים נסיים את העבודות להארכות".
יעקב גיל: אנחנו מבקשים ואולי בעזרת הוועדה, להבין איפה עומדת האופציה של סיום ההתקשרות עם סיטיפס, האם הנושא נבחן, כמה זה יעלה, בכמה זמן זה כרוך, מה תהיינה התועלות של זה.
ישראל אייכלר: אם יגידו לך שזה יעלה 5 מיליארד דולר פלוס בית משפט חמש שנים?
יעקב גיל: מה יהיו התועלות של זה?
יעקב גיל: יכול להיות שיש תועלות, יכול להיות שיש הפסדים, אבל שתהיה התייחסות רצינית לנושא הזה, כי מה שקורה זה שהציבור כרגע הוא בעצם בן ערובה של סיטיפס, שפועלת בהסכמה של המדינה כמונופול על צירי התחבורה המרכזיים בעיר.
יעקב גיל: לא מוכנים להוסיף.
יעקב גיל: כל פיפס קטן לשיפור שירות לטובת הנוסע, סיטיפס מתחילים משאים ומתנים.
יעקב גיל: היינו פה בדיון בוועדה, אתה בטח זוכר, על הערך הצבור וכל הדברים.
יעקב גיל: כל הזמן - - -
ישראל אייכלר: אגב, בערך הצבור הם כן עשו משהו.
יעקב גיל: בסוף הם היו האחרונים.
יעקב גיל: הרכבת הקלה – אמצעי החבורה המתקדם ביותר בישראל – הם היו האחרונים שהצטרפו להסדר הזה וגם זה רק כשממש - - -
ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול את הנציג הבכיר של משרד התחבורה לגבי האוטובוסים שהזכיר גיל.
ישראל אייכלר: האם מותר לך על פי החוק כן להפעיל קווים במקביל לרכבת, לבית החולים הדסה לפחות?
<משה אמסלם: אני לא מכיר הדסה.
<משה אמסלם: אני אגיד באופן עקרוני אסורה התחרות.
<משה אמסלם: יחד עם זאת, היום אנחנו מקיימים תחרות ואנחנו משלמים על זה, כי בסופו של דבר - - -
<משה אמסלם: אני לא מהתחום של האוטובוסים, אני פחות בקיא, אני מהרכבות.
<משה אמסלם: אבל אני אומר עוד פעם, היום - - -
<קריאה: אולי מישהו שבקיא יגיד?
<שלומית אבינח: לא הזמנו.
<שלומית אבינח: דרור לא הוזמן.
ישראל אייכלר: לא הוזמן, אבל אמסלם הוא סמנכ"ל, הוא יודע.
<משה אמסלם: אני אענה על מה שאני יודע ואם זה לא מספק, נעביר תשובה אחר כך.
<משה אמסלם: היום קיימת תחרות בחלק מהקווים בעיקר בצפון ובגלל זה אנחנו משלמים כסף לסיטיפס על פי ההסכם, על פי הסיכום.
ישראל אייכלר: אולי תעשו כך גם להדסה?
<משה אמסלם: אז אני לא יודע, אני לא מכיר.
ישראל אייכלר: אז תבדקו את זה במשרד התחבורה, תעשה לי טובה.
<משה אמסלם: בסדר.
ישראל אייכלר: תבדקו אפשרות להפעיל קו תחבורה ישיר להדסה.
<משה אמסלם: אני אשיב משהו לקודם.
<משה אמסלם: קודם כל גיל שאל לגבי הביי-באק, אני עניתי על זה מקודם.
<משה אמסלם: בעיקרון ההסכם מאפשר לנו לעשות ביי-באק.
<משה אמסלם: זה לא משפטי, אבל זה על פי ההסכם כאילו בגדול מה מותר לנו, מתוך הנחה שיש קו אחר בירושלים.
<משה אמסלם: הקו הירוק, ברגע שנתחיל אותו, אפשר לשבת וזה צריך להיות באיזה שהוא חודש בשנת 2019 והקו הירוק.
<משה אמסלם: ואז אנחנו יכולים לעשות את הביי-באק לא בשביל לזרוק מישהו או לא לזרוק מישהו, אלא בשביל שאנחנו רוצים לעשות את ה - - -
ישראל אייכלר: כמה זה יעלה?
<משה אמסלם: תלוי באיזו שנה זה יהיה ולפי חישובי הרווח.
<משה אמסלם: זה לא זול.
ישראל אייכלר: תזרוק מספר.
<משה אמסלם: לא יודע.
ישראל אייכלר: פחות או יותר.
<משה אמסלם: מאות מיליונים.
ישראל אייכלר: מאות מיליונים?
ישראל אייכלר: במילא אתם נותנים מאות מיליונים.
ישראל אייכלר: חשבתי מיליארדים.
יעקב גיל: במילא הם מוציאים מהם יותר.
יעקב גיל: שלא לדבר על בוררות שכבר תקועה שש שנים.
ישראל אייכלר: אני רוצה לאפשר לחברת מוריה ולתכנית אב לתחבורה.
ישראל אייכלר: מי מייצג אותם?
<זוהר זולר: תכנית אב לתחבורה, זוהר זולר.
ישראל אייכלר: תתחיל מהסוף, מה אתה אומר על קו אוטובוס - - -
<זוהר זולר: ברמה העקרונית, מה שאנחנו בוחנים זה את הביקושים.
<זוהר זולר: במקום שבו ישי ביקוש ויש צורך, אנחנו מקיימים פנייה והחלטת מדינה - - -
יעקב גיל: מתחנה מרכזית להדסה עין כרם - - -
<זוהר זולר: ויש החלטת מדינה - - -
יעקב גיל: לחסוך לך את הבדיקה.
ישראל אייכלר: סליחה, לא שמעתי אותו כי דיברת.
<זוהר זולר: והחלטת מדינה בסופו של עניין מכריעה האם הדבר הזה מצדיק תחרות ויש מנגנון בתוך ההסכם שמאפשר את התחרות הזאת בתשלום, כמו שלמשל מתקיים - - -
ישראל אייכלר: אז זה תלוי במשרד התחבורה?
<זוהר זולר: סליחה?
ישראל אייכלר: זה תלוי במשרד התחבורה?
<זוהר זולר: לא, זה החלטה משותפת.
<זוהר זולר: היום אנחנו - - -
יעקב גיל: אם משלמים על זה - - -
ישראל אייכלר: שישלמו, מה איכפת לי, העיקר שיש אוטובוס.
<זוהר זולר: היום בסופו של עניין, כשאנחנו מסתכלים על הר הרצל כתחנת מעבר שנוסעים יורדים מרכבת ונכנסים לאוטובוס שלוקח אותם להדסה עין כרם, אנחנו מעריכים שהשירות הזה הוא שירות טוב.
<זוהר זולר: יחד עם זאת, אנחנו מבינים וכולנו רואים את הדבר, שנקודת הביקוש המרכזית של הקו הזה – 20,000 מבקרים ביום מגיעים לבית החולים הדסה עין כרם ולכן אנחנו מקווים ורוצים להמשיך את פעולת הרכב קדימה והלאה לכיוון הדסה.
<זוהר זולר: צריך לזכור, כשאנחנו מדברים על קו נוסף ומעכשיו אני מפסיק לקרוא לו הקו הירוק, כי זה יוצר כאן - - -
ישראל אייכלר: לא, יש פה קונסנסוס בעניין.
<קריאה: תקרא לו הקו הבא.
<זוהר זולר: בסדר, אז הקו הבא בעצם מעביר אותנו מתפיסה של קו לתפיסה של רשת.
<זוהר זולר: בשני פרוזדורים – בפרוזדור אדום ובפרוזדור ירוק – חמישה קווים שונים יכולים לפעול.
<זוהר זולר: מכאן התועלת הגדולה שיש במפעיל אחד, וזאת הסיבה שהמרבית המכרעת של ערי העולם משתמשות במפעיל אחד בתוך מערכות עירוניות.
<זוהר זולר: זאת גם הסיבה שיש אפשרות למדינה, עם יינתן פרוזדור חדש שיגיע לירושלים, לרכוש את הפרויקט הקיים ולהפעיל אותו כרשת אחודה ולא כמכלול של פרטים.
<זוהר זולר: ויש בזה היגיון ויש בזה הצדקה, אז אנחנו מבחינתנו נותנים את כל המידע המקצועי, את האומדנים המקצועיים.
ישראל אייכלר: אולי תשלח לנו הצעה בכתב, כדי שנוכל לעיין בזה?
ישראל אייכלר: תכינו.
ישראל אייכלר: אנחנו גם נעביר את זה למשרד התחבורה.
<זוהר זולר: אני בסך הכל היוצר.
<זוהר זולר: מאה אחוז.
ישראל אייכלר: אם אתה עושה את זה אתה גם יכול לזרז, כי שני הצדדים יראו את הגבולות הקיימים.
<זוהר זולר: כן, אז רק כדי לתקן אולי את הסברה שהייתה פה, במשא ומתן הזה שהוא באמת נמשך זמן ויש לי את העונג להיות חלק ממנו - - -
ישראל אייכלר: לא התעייפת?
<זוהר זולר: האמת היא שלא.
<זוהר זולר: זה תפקידי.
<זוהר זולר: לשם כך אני פה לפחות, אבל בשורה התחתונה מבחינתנו, מבחינת הצד של המדינה, ההצעה מאד מאד ברורה.
<זוהר זולר: הנתונים מאד מאד ברורים, הם על השולחן, הם היו על השולחן מהיום הראשון.
<זוהר זולר: יש מחלוקת.
<זוהר זולר: זה טבעו של משא ומתן, לנסות ולגשר.
<זוהר זולר: הפערים בסופו של עניין, אותם 350 מיליון יורו, שדנתם בהם קודם, שזה תקציב ההקמה, הוא תקציב שעלה בהרבה זיעה כדי להגיע אליו, ובסופו של עניין, בסיומו של משא ומתן, יש הבנה ויש הסכמה.
<זוהר זולר: מכאן והלאה, אותה עלות תוספתית היא כבר איננה סבירה וכאן באמת יש אחריות ציבורית, לא רק להביא את המוצר הציבורי שקוראים לו תחבורה, אלא גם לשמור על הקופה הציבורית ואני חושב שהאיזון הזה הוא איזון מאד משמעותי.
<זוהר זולר: באיזה שלב יש הכרעה?
<זוהר זולר: כשיש אלטרנטיבה.
<זוהר זולר: והיום האלטרנטיבה שלנו היא אלטרנטיבה שמחזיקה מים.
<זוהר זולר: ולמה אני אומר את זה בצורה כזאת?
<זוהר זולר: כי בסופו של עניין, אם מסתכלים על פרויקט הרחבה על הארכות ושלוחות, אם יתבצעו באמצעות קבלן, זכיין אחר, אז נכון ברחוב הנטקה ובשדרות נווה יעקב יהיה משך זמן שבו יש אי תנועה רחב שאיננו מנוצל.
ישראל אייכלר: לחנייה לתושבים.
<זוהר זולר: שאיננו מנוצל, אלא מנוצל לחנייה לתושבים, לצערי, אני חייב להגיד, כי הלוואי והיינו יכולים להגיע באמת למסילה שמושמת שם באזור, אבל בהדסה עין כרם כבר ההבדל הזה לא יורגש.
<זוהר זולר: ולמה?
<זוהר זולר: כי חברת מוריה, חברת הבת העירונית, יוצאת לביצוע במהרה, לביצוע של עבודות ההנדסה האזרחית שקשורות לסקטור הציבורי, מה שהמדינה מקדמת.
<זוהר זולר: המדינה מקדמת את הפרויקט ככל שהיא יכולה, זה כחלק מהתכנית הברורה והכלכלית שאותה אנחנו מקדמים.
<זוהר זולר: כל מה שהמדינה יכולה לקדם היא מקדמת: העתקת תשתית, מדרכה, קיר תמך, נטיעת עץ, ספסל - - -
ישראל אייכלר: על אותו ציר.
<זוהר זולר: מבחינתנו הציר הוא קיר לקיר, על כל מה שיש בתוכו.
<זוהר זולר: המדינה מקדמת 75% מפרויקט ההנדסה האזרחית בתוך הציר הזה.
ישראל אייכלר: אז למה לא עשו את זה עד היום?
<זוהר זולר: זה מה שקורה.
<זוהר זולר: זה קודם כל מסקנות מהקו האדום הקיים, אבל את הדבר הזה אתה כבר יכול לראות בשטח.
<זוהר זולר: אם תלך להנטקה או לשדרות נווה יעקב, אתה תראה כבר רחוב מושלם, עם קירות תמך ועצים נטועים ומדרכות וספסלים וכו', ותראה אי תנועה מרכזי שעתיד לאכלס את המסילה.
<זוהר זולר: אז אני רק אומר בסופו של עניין - - -
ישראל אייכלר: זאת אומרת שזה לא ייקח עוד כמה שנים אחרי זה.
<זוהר זולר: בדיוק.
<זוהר זולר: אז אנחנו יכולים, כשאנחנו מתחילים את העבודות - - -
<קריאה: זה גם יהיה עם הפרעה מינימאלית לתושבים, כי עד שיבוא זכיין כבר ההפרעה תהיה מצומצמת משמעותית.
<זוהר זולר: כשאנחנו מתחילים את העבודות בהדסה עין כרם ואנחנו נמצאים היום בדיונים עם נציגות הדסה, דיונים פוריים מאד, אם יורשה לי לציין, ואנחנו מגיעים לסיכום ביחד עם הדסה להתחלת עבודות ההנדסה האזרחית של הסקטור הציבורי באמצעות חברת מוריה, חברה שמתמחה בעבודה במרקם האורבאני, בתוך עיר.
<זוהר זולר: זו חברה עירונית.
<זוהר זולר: יושב הראש של החברה הזו הוא ראש עיר.
<זוהר זולר: ברור שהוא רגיש לציבור מהבחינה הזו.
<זוהר זולר: אז אנחנו מתחילים את העבודות ומיד בסיום העבודות יכנסו המסילות.
<זוהר זולר: מבחינת הדסה לא יורגש ההבדל.
<זוהר זולר: ולכן כששואלים עכשיו מה ההחלטה הנכונה, זה כמובן תלוי בחלופות.
<זוהר זולר: היום החלופה, לאור הפער בין עמדות הצדדים, הולכת ומתחזקת, איננה סופית עדיין, כי עדיין כמו שאמרו נציגי המדינה, רוצים למצות את המשא ומתן.
<זוהר זולר: נכון לעשות את זה המוקדם ככל הניתן, אבל לאור המחירים.
ישראל אייכלר: זאת אומרת אנחנו חייבים לא לעכב, כמו שאתה אומר, נתחיל לרוץ הלאה כדי שהם יוכלו להסתדר יותר מהר.
<זוהר זולר: חד משמעית.
ישראל אייכלר: אני יודע שגם בשלום בית ובעוד מקומות, כשרוצים להסדיר בין אנשי עסקים, אז שמים גדרות לשני הצדדים ושניהם יודעים שאין פה את כל האפשרויות.
ישראל אייכלר: נסגרות אפשרויות, נשארת אלטרנטיבה אחת או שנייה, ואז הם מגיעים מהר מאד לפשרה.
<זוהר זולר: הבעיה הגדולה בחוקי המשחק האלה, כשאנחנו רוצים להכניס את כולם למגרש הכדורגל ולשחק את הכדורגל על פי הכללים, אנחנו מוצאים את עצמנו בשני מגרשים שונים לגמרי לפעמים.
<זוהר זולר: אחד משחק הוקי קרח והשני משחק כדורגל ושם מתגלעות המחלוקות.
<זוהר זולר: עכשיו עוד פעם, אין לי את הלגיטימציה להיות רגשי בעניין הזה - - -
ישראל אייכלר: לא, לא, אבל אמרת דברים נכונים.
ישראל אייכלר: זאת אומרת אתה יכול להתחיל להריץ את העבודות.
<זוהר זולר: נכון.
ישראל אייכלר: קדימה.
ישראל אייכלר: אז כבר היה זה שכרנו.
ישראל אייכלר: אני הייתי רוצה מילה להדסה, מה אתם אומרים?
<שלומית אבינח: לא, מוריה.
ישראל אייכלר: גם מוריה, אבל מוריה אני יודע שאני חייב.
ישראל אייכלר: בלעדיהם אני לא אוכל לנסוע על הכביש.
<עדן טאקו: ואפשר גם כן אזרחים קצת?
ישראל אייכלר: האזרחים דיברו הרבה פה.
<עדן טאקו: לא, לא.
<עדן טאקו: באמת יש לי הרבה דברים אחרים להגיד, הרבה דברים שלא נאמרו שהם מאד משמעותיים לדיון הזה.
ישראל אייכלר: אני אגיד לך, אנחנו צריכים לסיים בשלוש, אבל אני חושב שאני מייצג את האזרחים ונדמה לי שרוב הדברים שאמרתי הסכמת.
<עדן טאקו: יש עוד דברים.
ישראל אייכלר: אם לא, אז אולי נוסיף.
<אהוד שאולוף: אודי שאולוף, אני אמרכל של בתי החולים ואנחנו מברכים על הדיון בוועדה.
<אהוד שאולוף: אני חושב שמלאכתם של צדיקים נעשית בידי אחרים.
<אהוד שאולוף: אני לא חושב שיש פה מישהו בחדר שלא חושב שהרכבת צריכה להגיע להדסה ולטרחה העצומה שיש לציבור הנוסעים שמגיעים להדסה.
<אהוד שאולוף: לנו זה חשוב מאד שהרכבת תגיע, לנו כהדסה, ואני אומר עוד פעם – לציבור הירושלמי זה חשוב מאד.
<אהוד שאולוף: אנחנו במשא ומתן ובדיונים עם החברה של הרכבת.
<אהוד שאולוף: ביום ראשון הקרוב יש הצגה נוספת לפרופסור רוטשטיין, מנכ"ל הדסה, כדי לאשר סופית.
<אהוד שאולוף: היה לנו דיון כזה לפני שבועיים, היו הערות קטנות של פרופסור רוטשטיין על התכנית וביום ראשון הקרוב ממש אנחנו יושבים שוב על הנושא הזה ואני מעריך שבימים הקרובים אנחנו נאשר את התכניות, כך שהדסה, מבחינת הדסה, לא מטילה שום איזו שהיא הגבלה על לוחות הזמנים.
<אהוד שאולוף: אני יודע שבמקביל הם יוצאים כבר ומוכנים לצאת למכרזים.
<אהוד שאולוף: חברת מוריה יוצאת למכרזים לביצוע בשטח.
<אהוד שאולוף: ברגע שיהיה קבלן, הוא יוכל להיכנס לעבודות.
ישראל אייכלר: כמה הדסה משלמת על התחנה שלה?
ישראל אייכלר: כתוב פה 220 מיליון שקלים.
ישראל אייכלר: מי משלם?
<אהוד שאולוף: זה משרד התחבורה.
<אהוד שאולוף: כל הפרויקט הזה ממומן על ידי המדינה.
<אהוד שאולוף: הדסה, אם היה לנו כסף, זה היה - - -
ישראל אייכלר: לא, רמזתי על משהו אבל לא משנה.
<אהוד שאולוף: זה היה נחמד מאד.
ישראל אייכלר: אתם יודעים מה, אני אגיד את זה לפרוטוקול.
<אהוד שאולוף: חשבתי שאתה רוצה להגיד כמה כסף הדסה תקבל מהפרויקט.
ישראל אייכלר: אגב, אם תהיה תחבורה טובה גם המיטות לא תהיינה ריקות, אז - - -
<אהוד שאולוף: המיטות מלאות ב-110% כל הזמן, הרב יודע.
<אהוד שאולוף: אנחנו בתפוסה מלאה כל הזמן.
ישראל אייכלר: אבל אני רוצה להגיד משהו שהתכוונתי לומר ברמיזה ואני אומר את זה רק כרמיזה.
ישראל אייכלר: הדסה עומדת לקבל מיליארד שקלים בעזרת השם ממדינת ישראל.
ישראל אייכלר: יכול להיות שבתוך המיליארד שקלים אפשר להוסיף עוד משהו בשביל התחנה שלכם שם, שתהיו מוכנים שברגע שירצו להפעיל, נרוויח שנתיים.
<אהוד שאולוף: מבחינתנו יכולים להתחיל לעבוד.
ישראל אייכלר: מילה לפני האחרונה למוריה.
<ראובן מרקוביץ': אז חברת מוריה מבצעת את העבודות כבר היום.
<ראובן מרקוביץ': אנחנו נמצאים בביצוע של השלבים ההנדסיים הראשוניים – פינוי שטח מכל המטרדים והכנת הרחוב לקראת המסילות.
<ראובן מרקוביץ': עבודות בוצעו כבר בחלק גדול מהשטח, ברחוב הנטקה, ברחוב הנרייטה סולד.
<ראובן מרקוביץ': אנחנו נכנסים כרגע לביצוע גם בקטע שמצומת אורה ועד להדסה ומוכנים לצאת לביצוע בימים הקרובים למכרז בקטע שבתוך הדסה עצמה.
ישראל אייכלר: ביצוע כולל את הגשרים?
<ראובן מרקוביץ': הביצוע כולל את הגשרים, נכון.
<ראובן מרקוביץ': יש היתרי בנייה, יש את הקבלן כבר.
<ראובן מרקוביץ': הביצוע יתחיל - - -
<קריאה: וזה עבודות שלא קשורות במה שקורה פה.
ישראל אייכלר: לא קשורות.
<קריאה: זה עבודות שמתקדמות.
<ראובן מרקוביץ': נכון, והביצוע יתחיל.
<ראובן מרקוביץ': יראו את הפועלים בשטח כבר במהלך החודש הקרוב.
ישראל אייכלר: אז עכשיו מילה אחרונה לגברת.
<עדן טאקו: תודה רבה.
<עדן טאקו: עדן טאקו.
<עדן טאקו: אני גרה בקריית מנחם, זאת אומרת שהנסיעה שלי היא יום יום ברכבת הקלה.
<עדן טאקו: הרכבת הקלה חוצה לי את הדרך.
<עדן טאקו: זאת אומרת שאני נוסעת באוטובוס לרכבת הקלה, מהרכבת הקלה נוסעת לתחנה מרכזית ועולה על אוטובוס נוסף.
<עדן טאקו: זאת אומרת שלושה גורמים בנסיעה שלי.
<עדן טאקו: חשוב לי להדגיש, נאמר פה שרוצים למצות את המשא ומתן עם חברת סיטיפס.
<עדן טאקו: חשוב לי שיהיה ברור, כל הזמן הזה שלוקח למצות את המשא ומתן איתם, זה זמן שבא על חשבוני.
<עדן טאקו: זה זמן שאני רוצה שכן תגדירו אותו בזמן, שיהיה ברור שאם לא ממצים את זה בזמן נתון, אז זהו.
<עדן טאקו: עוברים הלאה.
<עדן טאקו: לא יכול להיות שזה יימשך.
<עדן טאקו: לא רק זה, שכאן נאמר שאם עכשיו יעשו את הביי-באק והכל וזה יהיה הפרת חוזה מבחינת המדינה, חשוב לי שיהיה ברור שהיו הפרות חוזה מצד סיטיפס וזה כן חשוב הקשר הכלכלי.
<עדן טאקו: כמה אתה עוד צריך לפצות את סיטיפס, כשסיטיפס בעצמה היא זו שהפרה חוזים?
<עדן טאקו: זה מאד חשוב ועצם העובדה שמכשירי הכרטוס לא תקינים, עצם העובדה שזמני ההמתנה שהם הבטיחו מלכתחילה, לא עומדים בהם, עצם העובדה שאני כרגע יוצאת בשעה שש וחצי בבוקר מהבית, מגיעה לתחנת הר הרצל וצריכה לחכות.
<עדן טאקו: לרדת מהאוטובוס, לעצור את הדרך שלי לחכות 8 דקות לרכבת.
ישראל אייכלר: בבוקר?
<עדן טאקו: כן, בשש וחצי בבוקר אני יורדת בהר הרצל, מחכה 8 דקות.
<עדן טאקו: 8 דקות, כשלפני כן חיכיתי לאוטובוס.
ישראל אייכלר: נדמה לי שש דקות זה המקסימום שמותר, נכון?
<עדן טאקו: מהשעה - - -
יעקב גיל: בחוזה המקורי זה היה 4.5 דקות.
<עדן טאקו: מהשעה 7 בבוקר זה שש דקות.
<עדן טאקו: שש עד שבעה זה 8 דקות, כשלפני השינוי האחרון שעשו בזמנים היה 6 דקות משעה שש או שש וחצי אם אני לא טועה.
<עדן טאקו: אני כרגע מחכה 8 דקות לרכבת.
<עדן טאקו: הזמנים שהובטחו מלכתחילה, הזמנים שנחתמו בחוזה היו של 4.5 דקות.
<עדן טאקו: אז לא עומדים בזה.
ישראל אייכלר: את מציעה לוועדה לקבוע תאריך עד שהם יסיימו את המשא ומתן?
<עדן טאקו: כן.
<עדן טאקו: זה מה שאני חושבת שתעשו לטובת התושבים.
ישראל אייכלר: אני לא יודע אם אני מוסמך, אבל אני כן מוסמך לעשות דיון נוסף.
ישראל אייכלר: אני רוצה עוד לפני הפגרה, שזה בערך חודש, לעשות דיון נוסף ואני רוצה שתגיעו כבר עם הסכם או עם אלטרנטיבה.
<שלומית אבינח: אנחנו נודיע על התאריך, כך שתוכלו ל - - -
<עדן טאקו: וחשוב לי שכן יהיה דגש על העניין של העבירות של סיטיפס.
ישראל אייכלר: כי אחרת אנחנו יכולים להיפגש עוד שנה אותו דבר וצריך להגיע להסכם.
ישראל אייכלר: אתם תשבו ואתם תשבו ותגיעו להסדרים.
ישראל אייכלר: אני כן הייתי רוצה לקבל, גם מתכנית אב לתחבורה את הרעיון שלך, גם ממשרד האוצר את ההצעות שלהם, מה אתם מציעים לסיטיפס; וגם מסיטיפס אני רוצה.
ישראל אייכלר: זה לא דברים סודיים.
ישראל אייכלר: זה לא דברים ביטחוניים.
ישראל אייכלר: אני מדבר על דברים שכבר הצעתם, לא על דבר שאתם עומדים להציע.
ישראל אייכלר: תגיד למשפטנים שאני מבקש את זה ואני לא מבקש את מה שאתם מתכוונים לוותר אחר כך, את זה אני מבין אתכם.
ישראל אייכלר: אני מדבר על מה שאתם מציעים עכשיו, וזה מידע ציבורי שזכות הציבור לדעת ואנחנו חלק מהציבור.
ישראל אייכלר: אני מודה לכם על הדיון הענייני שכולכם השתתפתם בו.
ישראל אייכלר: אני מאמין בסופו של דבר שכל יושבי השולחן רוצים בטובת האזרחים, בטובת הציבור, טובת העיר.
ישראל אייכלר: אנו פותחים את הדיון של הוועדה לפניות הציבור.
ישראל אייכלר: יום י"ד חשוון, תשע"ז, 16.
ישראל אייכלר: 11.2016 ואנחנו מדברים על חסימת דרכי ההגעה לקבר רחל אמנו ביום ההילולה שהיה בשבת האחרונה.
ישראל אייכלר: ברוכים הבאים לכנסת ישראל, הוועדה לפניות הציבור.
ישראל אייכלר: אנחנו עוסקים פה בדרך כלל בפניות של ציבור, מה שנקרא האזרח הקטן.
ישראל אייכלר: הדברים שנוגעים ביותר לאזרח אבל הם לא בכותרות, לא ב-headlines, ולעתים אנו עוסקים גם בפניות של ארגונים ציבוריים על מה שמגיע לכלל הציבור.
ישראל אייכלר: ואנחנו ממש שמחים שזכינו שאתם תבואו דווקא לוועדה הקטנה והקומפקטית שלנו פה, להשתתף בדיון על קבר רחל אמנו על שאיפתם של היהודים לבוא להתפלל על הציון של האמא של כל עם ישראל.
ישראל אייכלר: אז ברוכים הבאים בשם השם, אנחנו נכנסים לדיון.
ישראל אייכלר: אנחנו קיבלנו פניות בקשר למה שהיה בקבר רחל.
ישראל אייכלר: אני רוצה לציין שהוועדה שלנו קיימה כבר ישיבות רבות בנושא קבר רחל.
ישראל אייכלר: קיימנו גם סיור במתחם הקבר בשנים קודמות לקראת ההילולה.
ישראל אייכלר: היינו תמיד מדברים על ההערכות ומשתתפים עם המשטרה ועם ארגוני ההצלה ועם הנהלת המקום בראשות שחר פיירמן והמרכז למקומות קדושים.
ישראל אייכלר: ויש שיפורים משנה לשנה.
ישראל אייכלר: השנה מאוד קיווינו שהכל יהיה מאורגן ומסודר.
ישראל אייכלר: אבל אני חייב לומר, זהו שטח קטן מאוד, והגיעו 75,000 מתפללים מיום חמישי עד יום ראשון בערב.
ישראל אייכלר: אני הגעתי לשם ביום ראשון בצהריים, עדיין אנשים זרמו והכל זרם בצורה מאוד מסודרת.
ישראל אייכלר: צריך לזכור שמתחם הקבר יכול היום להכיל 500 אנשים בלבד בתוך הציון של קבר רחל אמנו.
ישראל אייכלר: בימים כתיקונם זה בסדר כי אנשים באים ואנשים יוצאים.
ישראל אייכלר: בחוץ יש מקום לעוד 800 אנשים.
ישראל אייכלר: מדי שנה בשנה גם המשטרה, גם הצבא, גם אגד, גם מד"א וגם המרכז למקומות קדושים נערכים בגלל שצריך לדעת, אני אומר את זה בעיקר לאורחים מארצות הברית, שהמקום נמצא בתוך אזור מאוד קשה מבחינה ביטחונית, למרות שזה ממש צמוד לירושלים.
ישראל אייכלר: בגלל שהאורחים שלנו נמצאים, גם האמריקאים וגם ידידי הליכוד אני רוצה לספר לכם על איך קבר רחל נשאר מובלעת בתוך הרשות הפלסטינית בריבונות ישראל.
ישראל אייכלר: את הסיפור אני שמעתי מלא אחר מאשר יצחק רבין ומזכירו הנאמן איתן הבר.
ישראל אייכלר: היו הסכמי אוסלו והשטח הזה היה חלק מהשטח שנמסר לרשות הפלשתינאית והגבול עבר, היה צריך לעבור, כשקבר רחל בפנים יחד עם בית לחם.
ישראל אייכלר: ואז הגיע חבר הכנסת מטעם יהדות התורה, המפלגה שלנו, הרב מנחם פורוש זכרונו לברכה, ואיתו הגיע גם חנן פורת, הרב חנן פורת זכרונו לברכה, שבא ליצחק רבין וביקש ממנו משהו שזה כמעט בלתי אפשרי כי זה היה חתום עם ערפאת, עם הרשות הפלשתינאית, שקבר רחל בידיהם.
ישראל אייכלר: לא היה בכלל מחשבה שאפשר לבקש מעראפת להחזיר לישראל את קבר רחל כי הם לא היו מרוצים בכלל ממה שהם קיבלו.
ישראל אייכלר: ואז מנחם פורוש תפס את יצחק רבין וחיבק אותו.
ישראל אייכלר: הוא התחיל לבכות, הוא אומר, אמא רחל מבקשת לראות את בניה, היא מבקשת ממך, תחזיר אותי לידיים של הילדים שלי.
ישראל אייכלר: ורבין מאוד התרגש.
ישראל אייכלר: הוא אמר, למה לא אמרו לי קודם.
ישראל אייכלר: זה קטע שאני לא רוצה להגיד לפרוטוקול, מי אמר לו שאפשר לוותר על קבר רחל, לפני זה כששאלו.
ישראל אייכלר: כי נשאלה השאלה לפני זה, אז אמרו, בסדר.
ישראל אייכלר: אז רבין אמר למה לא באתם קודם?
ישראל אייכלר: ואז חנן פורת נכנס והסיפור ידוע.
ישראל אייכלר: זה הקטע היחיד שיאסר עראפת הסכים להוציא מהסכמי אוסלו ולהשאיר את המובלעת הזאת, שנקרא היום מצומת רוזמרין עד קבר רחל.
ישראל אייכלר: זה השטח שנשאר רצועה, כמו לשון בתוך הרשות הפלשתינאית בתוך בית לחם.
ישראל אייכלר: זה בלתי ייאומן.
ישראל אייכלר: אני רואה בזה משהו מופתי שמשהו מופת אלוקי.
ישראל אייכלר: אני לא רוצה להגיד מה המשמעות בשביל יאסר עראפת והרשות הפלשתינאית לוותר על השטח הזה, הוא הסכים, זה משהו שבני אדם לא היו יכולים לעשות את זה.
ישראל אייכלר: כך שהמקום הוא מקום שבני ישראל קשורים אליו שנים רבות, שנים רבות.
ישראל אייכלר: המנהלת, ברשותך אני רוצה לספר סיפור שכבר סיפרתי פעם.
ישראל אייכלר: כאשר התכנס הקונגרס הציוני השני, היה יורשו של ד"ר הרצל היה מרקס נורדאו, ד"ר מקס נורדאו.
ישראל אייכלר: הוא היה רופא בצרפת, בפריז שהיה בשיטה של התבוללות.
ישראל אייכלר: לא צריך את הזיוניזם והציונות וארץ ישראל, זה הכל אלטאזעכן, Old fashion, זה כבר לא מודרני.
ישראל אייכלר: וכל הרעיון הזה ללכת חזרה לציון ולעברית, ההיפך, הוא חשב כמו הרבה יהודים בצרפת בימים האלה, שצריך להשתלב ב"ליברסיון", בחופש.
ישראל אייכלר: הוא לא רצה להצטרף לתנועה הציונית.
ישראל אייכלר: הוא היה רופא ילדים.
ישראל אייכלר: הגיעה אמא עם ילד, עם פאות מסולסלות כמוני, שהיגרו מפולניה והקימו שם תלמוד תורה, חדר.
ישראל אייכלר: והוא אומר לאמא למה את שולחת אותו לחדר שלומדים שם תורה מלפני אלפי שנים.
ישראל אייכלר: תשלחי אותו לבית ספר שתהיה לו השכלה ויוכל להיות רופא.
ישראל אייכלר: מה הם לומדים שם.
ישראל אייכלר: אומרת לו האמא, תשאל את הילד מה הם לומדים.
ישראל אייכלר: והילד, תינוק בן 6 או 7.
ישראל אייכלר: אז הוא אומר לו, מה אתה לומד בחדר ילד?
ישראל אייכלר: אז הוא מספר לו את הסיפור של יעקב אבינו שאומר ליוסף בנו, אל תשאיר אותי פה במצרים, תעלה אותי לארץ ישראל לקבור אותי בקבורת אבותיי במערת המכפלה.
ישראל אייכלר: ורש"י מהחומש מספר שם שיעקב אמר ליוסף, אני יודע שיש לך בלבי עלי שלא קברתי את אמא שלך כשנפטרה בתוך עיר, אלא השארתי אותה בדרך אפרתה, שמה שמתי אותה היא בית לחם ולא הבאתי אותה לקבורה במערת המכפלה אבל תדע לך שעשיתי את זה כי יבוא יום שבני ישראל יגלו מארץ ישראל ויצאו לגלות לבבל והם יעברו ליד הקבר של אמא רחל והיא תעלה על הקבר ותבכה כמו שכתוב בספר ישעיהו: "קול ברמה נשמע נהי בכי תמרורים רחל מבכה על בניה כי איננו מענה להינחם על בניה" והקדוש ברוך אומר לה "מנעי קולך מבכי עינייך מן דמעה ושבו בנים לגבולם".
ישראל אייכלר: כך אומר רש"י.
ישראל אייכלר: והרבי המלמד, המורה לימד את זה בניגון.
ישראל אייכלר: זה לא לומדים את זה סתם, גם אנחנו למדנו את זה, יש לזה ניגון שלם של הניגון.
ישראל אייכלר: הילד עמד מול מקס נורדאו והוא סיפר לו את הסיפור.
ישראל אייכלר: אז הוא אמר לאמא, עם שיודע לשמור במשך אלפי שנים על סיפור כזה ישוב לציון והוא הצטרף לתנועה הציונית.
ישראל אייכלר: ומקס נורדאו סיפר את הסיפור הזה בקונגרס הציוני השני.
ישראל אייכלר: למה הוא הצטרף לתנועה הזאת.
ישראל אייכלר: זה הצד ששייך לליכוד.
ישראל אייכלר: אמנם הליכוד בשעתו היה רוויזיוניסטי שלא היו בדיוק בצד הזה הפוליטי, אבל זה הסיפור.
ישראל אייכלר: עכשיו לעצם הבעיה שנוצרה פה.
ישראל אייכלר: יהודים רוצים לבוא לקבר רחל וזה ידוע.
ישראל אייכלר: יהודים באים לקבר רחל למרות המצב כולו.
ישראל אייכלר: והיו ישיבות הערכות גם השנה בין הגורמים האחראיים והייתה, יש בעיה ביטחונית והחליטו אנשי המשטרה והצבא, אנחנו נשמע את זה גם פה, לא לאפשר הליכה רגלית פחות מקילומטר מצומת רוזמרין עד קבר רחל בגלל סיבות ביטחוניות, רק באוטובוסים ציבוריים.
ישראל אייכלר: ונערכו והכינו.
ישראל אייכלר: הארגון למקומות קדושים העסיק 60 סדרנים בנוסף לכוחות המשטרה והצבא שהיו שם.
ישראל אייכלר: ואני יודע במוצאי שבת שזה התחיל יפה ואמרתי גם בתקשורת ואני אגיד גם פה.
ישראל אייכלר: יש בגוף האדם עשרות ליטרים של דם שעוברים בגוף הקטן של האדם אבל כשיש סירקולציה, הינה אנשי מד"א נמצאים פה, כשכלי הדם פתוחים ויש סירקולציה אפשר להזרים המון המון דם בתוך גוף האדם, למרות שהוא קטן.