GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
הרב יעקב סבג: ידוע וראוי לציין ולהדגיש שהתורה וחכמים מתייחסים לנושא 'ונשמרתם מאוד לנפשותיכם' כאל דבר שהוא ערך עליון.
הרב יעקב סבג: לכן יש גם התייחסות הלכתית לנושא הזה.
הרב יעקב סבג: אנחנו רגילים שיש מצווה ועושים אותה בכל מחיר, אבל הנקודה הזו של 'ונשמרתם מאוד לנפשותיכם', יש לזה התייחסות שאם יש לי מצד אחד סכנה ומצד שני חומרה הלכתית או דרישה הלכתית התורה אומרת: "חמירא סכנתא מאיסורא".
הרב יעקב סבג: זאת אומרת, ברגע שיש סכנה או חשש לסכנה צריכים להתייחס בכל הרגישות לנושא הזה.
ישראל אייכלר: האם אתם יודעים על הדבר שמסכן?
קריאה: הסכנה קודמת לאיסור.
הרב יעקב סבג: אם אנחנו מתרגמים את זה - הסכנה קודמת לאיסור, כיוון שיש ערך עליון לחיי אדם, עם כל ההשלכות של זה, אפילו בשבת אנחנו אומרים 'פיקוח נפש דוחה שבת', אז לא רק פיקוח נפש, גם ספק פיקוח נפש.
הרב יעקב סבג: לכן, בנושא הזה הרבנות משתדלת, אנחנו עושים את זה גם עם משרד הבריאות, עם משרד החקלאות, עם היחידה לפיצוח, אפילו בנושא של מקוואות, ישבנו גם עם ח"כ מרגי לגבי זיהומים, כמה להחליף את המים, כמה אפשר לטבול וכו'.
הרב יעקב סבג: מתייחסים לזה.
הרב יעקב סבג: גם לנושא של שחיטה שחורה - ברגע שמובא לידיעתנו שמתבצעת שחיטה שחורה במקום מסוים אנחנו מודיעים.
הרב יעקב סבג: אנחנו מודיעים כיוון שלרבנות הראשית אין סמכות לשלול, להחרים או לעשות דברים כאלה ואחרים ואז אנחנו נעזרים בזה.
ישראל אייכלר: ולגבי העניין הזה של ההסעדה?
הרב יעקב סבג: אני אתייחס לזה.
הרב יעקב סבג: גם בנושא של הסעדה וקייטרינגים למיניהם - לצערנו הרב, כרבנות אנחנו גם נפגשים בזה שבעלי קייטרינגים למיניהם שאין להם תעודת כשרות מנסים, ולצערי הרב במקרים מסוימים מצליחים, להשתחל עם ניירות כשרות של קייטרינג אחר.
הרב יעקב סבג: כולם יודעים שעושים את זה, כמו שאמרו פה, תחת כל עץ רענן - בבתים, בלולים שהפסיקו לגדל בהם עופות, הופכים את זה לקייטרינג ומוציאים מנות.
ישראל אייכלר: ויש להם הכשר?
הרב יעקב סבג: הכשר אין להם, אבל הנושא של ההכשר מבחינת הצד הבריאותי לא קיים.
הרב יעקב סבג: אנחנו מביאים את זה גם לידיעת משרד הבריאות.
הרב יעקב סבג: היות שהמצב הכלכלי הוא קשה, ח"כ אייכלר שואל "כמה זה עולה".
הרב יעקב סבג: נכון שיש דברים שעולים אבל יש דברים שאפשר לחסוך בהם.
הרב יעקב סבג: אפשר להיעזר בכוח אדם שנמצא.
הרב יעקב סבג: יש משגיחים, מפקחים, ברבנויות מקומיות יש אנשים שנמצאים בקרבת מקום לכל מיני בעלי עסקים.
הרב יעקב סבג: יש אפשרות להסמיך או להדריך את המשגיחים האלה לגבי הדרישות.
ישראל אייכלר: שיביאו את התלונות למשרד הבריאות, זה יכול להיות רעיון טוב.
הרב יעקב סבג: אם יש בשר שפג תוקפו משנים את התאריך.
הרב יעקב סבג: לאחרונה משרד הבריאות ומשרד החקלאות תפסו מקרה כזה.
הרב יעקב סבג: במקרה כזה הלקוח לא יודע.
הרב יעקב סבג: מחליפים את התווית וזה מקבל חיי מדף לעוד שנה וחצי.
ישראל אייכלר: האם אתם תורו למשגיחים לדווח למשרד הבריאות על מקרה כזה למשל?
הרב יעקב סבג: ודאי.
הרב יעקב סבג: לכן פתחתי במשפט 'חמירא סכלתא מאיסורא'.
הרב יעקב סבג: אנחנו מחויבים.
הרב יעקב סבג: אם ניקח לדוגמה מקררים שהתקלקלו ויש שם אוכל, האוכל לא מגיע בטמפרטורה הרצויה, האוכל מתקלקל, מפתח זיהום.
הרב יעקב סבג: אנחנו יכולים לדעת מזה, אנחנו יכולים לבוא ולהגיד: "המשגיח הגיע בבוקר, היה בלילה, הטמפרטורה ירדה" ולהודיע את זה.
הרב יעקב סבג: לו היה קשר עם גורמים נוספים שמלווים את הנושא הזה, עם משרד הבריאות, משרד החקלאות, גוף כלשהו בכל עיר שהיה אפשר ליידע, אנחנו יכולים להוציא הנחיה מהרבנים הראשיים שישנה דרישה.
הרב יעקב סבג: תמיד יש כאלה שאומרים שאולי זו הלשנה וכו', אז לא, שהדברים יהיו ברורים, היות ויש לנו את הקו המנחה 'חמירא סכנתא מאיסורא' חובה על המשגיח במסגרת תפקידו להודיע.
הרב יעקב סבג: לא תמיד אנחנו יודעים מה משפיע ומה ההשלכה של דבר כזה או אחר, אז ברגע שיושבים ביחד, מלבנים את הסוגייה הזאת, מה הרגישות, מה הנקודות, ברשימת המטלות של המשגיח הוא יכול לבוא ולבדוק ואפילו לדווח.
הרב יעקב סבג: היות ורוב המקומות נמצאים תחת השגחה ותחת פיקוח, אולי גם במוסדות החינוך, הייתי מבקש שלא רק בבית הספר אלא בכל מוסדות הציבור, החל מגן ועד לישיבות, אולפנות וישיבות הסדר, פשוט שהדברים יהיו ברורים, וגם לחוקק בחוק או לקבל החלטה שגורם ציבורי חייב תעודת כשרות, על כל המשתמע מזה.
ישראל אייכלר: נעבור למשרד החינוך.
ישראל אייכלר: אתם יכולים להודיע לבתי הספר ולכל הארגונים עליהם דיברנו קודם מהיכן לקחת.
ישראל אייכלר: האם אתם עושים את זה והאם יש לכם פיקוח על הביצוע של הדבר הזה?
עירית לבנה: האחריות שלנו היא לייצג פה את כל אותם תלמידים ואני מקווה שבעזרת החוק יהיו אולי יותר תלמידים שיקבלו הסעדה בבתי הספר.
עירית לבנה: קודם כל, להוריד את האחריות ממנהל בית ספר.
עירית לבנה: מנהל/ת בית ספר לא צריכים לרוץ אחרי מישהו, זה לא מתפקידם והם כן אחראים על מה שנכנס, אם זה גננת, צהרון או לא חשוב איזה מסגרת.
עירית לבנה: אחת האופציות הייתה שילוב של אותם רופאים וטרינריים רשותיים, שהם נגישים והם כתובת, מנהל בית ספר יודע מאוד בקלות למי הוא צריך לפנות כשיש לו איזה בעיה, הוא מאוד נגיש לו, מאוד זמין, וקל לו לפתור את הבעיות המיידיות, היומיומיות.
עירית לבנה: לכן, כיוון שהרופאים הרשותיים נמצאים הם יכולים להוות כלי.
עירית לבנה: אני מוציאה כמעט מדי שנה תזכורות, לדעתי הבעיה החמור היותר היא כל אותן התקשרויות שהן לא עם גורמים בעלי רשיון יצרן ועסק, שזו בעיה בפני עצמה שאני מנסה מצד אחד לאכוף אותה אבל יש לחץ של הורים שלא מיוצגים פה היום ולחצים נוספים.
ישראל אייכלר: לחץ של הורים למה?
עירית לבנה: לקחת ספק מזון שהוא זול יותר והוא ללא רשיון עסק.
קריאה: עסק זו לא הבעיה, הבעיה זה רשיון יצרן.
עירית לבנה: רשיון יצרן ורשיון עסק, ברור.
עירית לבנה: ההנחיה בחוזר המנכ"ל בפירוש מחייבת רשיון יצרן ורשיון עסק, כשמשרד החינוך תומך בכל אותם גורמים מפקחים אבל הם חייבים להיות נגישים לו.
עירית לבנה: אני אומרת שוב - כדי לשחרר את אותם בעלי תפקידים, מנהלת גן או מנהל בית ספר, הגורם הראשוני שלהם זה הגורם הרשותי.
עירית לבנה: צריך לחשוב איך פותרים את הקשר הזה ואיך מאפשרים לסייע.
ישראל אייכלר: מה שאת אמרת עכשיו זה שההורים מעונינים בחברות האלה.
עירית לבנה: יש הורים.
ישראל אייכלר: אני לא חושד בהורים שהם לא רוצים את בריאות ילדיהם, זה מלמד אותנו שאולי החברות המורשות מנצלות את הרשיון שיש להן לקחת מחירים כאלה שההורים לא יכולים לעמוד בו או שהתנאים שאתם מציבים לרף היצרן לפעמים הופכים לשיגעונות ממש.
ישראל אייכלר: אני יודע על דרישות מיצרנים קטנים בתחומים אחרים, לאו דווקא ממזון, אם החרסינה למעלה לא בדיוק שלמה והמון צרות עושים כל מיני מפקחים.
ישראל אייכלר: לכן אנחנו גם לא כל כך מעונינים לתת סמכויות בידי אנשי שלטון, לא משנה מי הם.
עירית לבנה: כל עוד אין השתתפות של המדינה במימון וההורים משלמים נוצרת פה מערכת של לחצים.
יולי תמיר: אני חושבת שזאת אחת הסיבות שהגשנו חוק שאומר שזה צריך להיות ממומן בחלקו הגדול על ידי המדינה, כי נוצר היום מצב שמצד אחד הצרכים בשטח הולכים ומתגברים, ודיברתי קודם גם על המפקחת על משרד החינוך, המדינה לא נותנת את השירות האמור ולכן הנטל נופל על העיריות ועל ההורים, כשלא לעיריות ולא להורים יש כסף וגם הרמה נדחפת למטה והילדים נמצאים בסכנה.
יולי תמיר: לכן אנחנו מנסים להסדיר את העניין בחוק.
יולי תמיר: החוק יסדיר גם את תשלומי ההורים, כשהם יכולים, גם את סבסוד המדינה כשהורים לא יכולים וגם את שאלת האיכות והבקרה.
יולי תמיר: יש פה גם שאלה של איכות, יש מזון לא מקולקל אבל לא איכותי, גם זו בעיה שצריכה להטריד הורים ששולחים ילד לבית ספר וחושבים שהוא מקבל ארוחה ראויה.
יולי תמיר: יש כאן מכלול של נושאים שצריך להסדיר.
קריאה: החוק לא יפתור את הבקרה והפיקוח.
יולי תמיר: בחוק יש אלמנט של בקרה ופיתוח.
יולי תמיר: בוודאי שהחוק לא מחליף את סמכויות הפיקוח, הוא מסדיר את הפיקוח אבל לא מחליף ולא יוצר סמכות חדשה.
יולי תמיר: אני לא חושבת שצריכה להיווצר סמכות נוספת.
יולי תמיר: נראה לי שהדבר שצריך להטריד אותנו כוועדה הוא שתהליך הפיקוח לא נעשה באופן הדוק מספיק והדבר הזה קריטי.
יולי תמיר: לכן, נראה לי שאחת המסקנות הברורות שלנו צריכה להיות שאנחנו דורשים גם ממשרד הבריאות וגם ממשרד החינוך לקבל את ההנחיות הברורות שיועמדו לפנינו, לדעת מי אחראי ומתי הדברים האלה יושמו ונאכפו וכן לקבוע בחוק עונשים מרתיעים מספיק למי שיפר את החוק, כי הפיתוי כאן הוא עצום, הלוא אנחנו עומדים מול פיתוי עצום שלכאורה אומרים לנו: "אין בעיה, זה בשר מלפני שבוע אבל בעצם הוא היה בקירור, זה לא נורא, נו, נעביר את זה".
יולי תמיר: מול הפיתוי הזה, שהוא פיתוי כלכלי משמעותי, אנחנו צריכים לדעת מה הפיקוח, מה האכיפה ומה הקנס.
יולי תמיר: למען יראו וייראו.
יולי תמיר: שלושה אנשים ילכו לבית סוהר - המצב ישתפר פלאים.
יעקב מרגי: לאחרונה אנחנו עדים לגידול במספר הילדים הרעבים ורבו התופעות של עמותות שמכניסות כריכים ומנות חמות לבתי הספר.
יעקב מרגי: בעירי באר שבע מדובר על קרוב ל-7,000 מנות ויש להם מצוקה.
יעקב מרגי: השאלה אם שם יש פיקוח כלשהו.
עירית לבנה: אני אומרת שוב, השאלה הנשאלת היא של מי הפיקוח - של מנהל בית הספר, של ההורים או של העמותות.
עירית לבנה: הפרצה הזאת של אותו מצב של ילדים רעבים שאנחנו מודעים לו, המענה שניתן על ידי עמותות שמפוקחות או לא מפוקחות, אתה שואל בדיוק את השאלה עליה אנחנו רוצים לתת פה את התשובה.
עירית לבנה: הצעת החוק היא הצעת החוק, אבל עדיין צריך לחשוב גם במידה וזה ניתן על ידי עמותות למיניהן והתארגנויות, התפקיד של משרד הבריאות ושל הרופאים הרשותיים הוא עוד יותר משמעותי כי אותם ספקים בעלי רשיון יצרן ורשיון עסק אין איתם בעיה, הבעיה היא עם אלה שאין.
עירית לבנה: כאן צריך לחזק את הגורמים המערכתיים.
ישראל אייכלר: אני באמת יודע מעמותות החסד שמחלקות מזון שהן מפקידות בדרך כלל לחלק מזון שימורים ודברים כאלה שלא מבושלים.
ישראל אייכלר: אלה שעושים מבושלים זה יותר בתי תמחוי, גם שם אני מניח שיש פיקוח.
עירית לבנה: המגוון הוא רחב, אבל גם שם כבר התגלו בעיות של בשר לא תקף ומוצרים לא תקפים.
ישראל אייכלר: יש מספיק - יש את הוטרינרים, יש את הרבנות הראשית, יש את משרד הבריאות.
ישראל אייכלר: אני לא מבין למה זה לא מבוצע, זה כל העניין.
קריאה: זה הדבר היחיד שאתה לא מבין למה לא מבוצע במדינת ישראל?
ישראל אייכלר: כשיש כל כך הרבה אנשים שמפקחים.
קריאה: זה לא שזה לא מבוצע, הבעיה זה החיבורים ביניהם.
ישראל אייכלר: אם היו כל כך הרבה טבחים כמו מפקחים האוכל היה מצוין.
ישראל אייכלר: נשמע את חני מונין, יו"ר ההסתדרות לצרכנות.
ישראל אייכלר: הצרכן לא נשמע היום פה.
חני מונין: שלום לכולם.
חני מונין: קודם כל, בנושא הזה באמת רציתי להבהיר שאת הצרכן לא שומעים הרבה בנושא הזה כי לכאורה זה דבר מינורי.
חני מונין: הילד חוזר מבית הספר, אכל שם ארוחת צוהריים, האוכל לא היה כל כך נקי והוא חוזר עם קלקול קיבה.
חני מונין: לכאורה הוא לא בא יום אחד לבית הספר ושום דבר לא קרה.
חני מונין: לא מדווחים על זה, לא לבית חולים, לא למשרד הבריאות ולא לבית הספר.
חני מונין: אבל מה שכן קרה זה שהילד לא הגיע יום שלם לבית הספר למחרת, הוא איבד את נושא הלימודים, אמא שלו נשארה איתו אם זה ילד קטן.
חני מונין: אם יעשו חישוב כלכלי כמה כסף הולך פה לאיבוד לכל המשק זה די מצטבר.
חני מונין: בהחלט אפשר לבדוק את זה ולראות שהרבה כסף יורד פה לטמיון.
ישראל אייכלר: קיבלתם תלונות מהורים?
חני מונין: אני שוב אומרת, אנחנו לא מקבלים תלונות אבל אני חושבת שדי ברור שזה המצב.
חני מונין: תודה לאל שלא קרו עד עכשיו הרעלות המוניות, אולי בצבא היו עד כמה שזכור לי.
קריאה: גם בבני ברק היו.
חני מונין: היו, אבל המקרים הם יותר בודדים, אבל בודדים שמצטברים לכמויות גדולות.
קריאה: יש מקרים במעונות יום, זה עובר חלק, תופעה חד פעמית פה ותופעה חד פעמית שם.
חני מונין: כן, אבל שוב - זו לא קטסטרופה, אבל זו עדיין בעיה שצריך להתייחס אליה במלוא הרצינות.
חני מונין: אני חייבת לציין שכשבאתי לישיבה הייתי מודאגת מהנושא ואחרי ששמעתי פה את הדברים ממשרד הבריאות ומהוטרינרים אני הרבה יותר מודאגת ממה שקורה.
חני מונין: למה אני מודאגת?
חני מונין: כי דיברו פה על הענישה, שאלו מה הקנסות שניתנו ונתתם את הדוגמה אולי הקיצונית ביותר שקרתה לכם בזמן האחרון, שסגרתם איזה מקום בבת ים ואמרתם להם להחליף את שירותי ההסעדה.
חני מונין: זה נראה לי אבסורד.
חני מונין: אני חושבת שבמקרה כזה זה לא צריך לעבור לסדר היום שרק יחליפו את שירותי ההסעדה, צריכים לתת פה ממש ענישה על דברים כאלה.
חני מונין: לא יתכן שבמקרה תהיה ביקורת, יגלו שמשהו לא בסדר ורק יחליפו את הקייטרינג.
חני מונין: אני חושבת שבלי קנסות ממשיים וענישה זריזה ומהירה הדברים יחזרו ויישנו.
חני מונין: לא צריכים תקציבים ממש גדולים כדי שיגישו אוכל איכותי, מדובר בפרוצדורות די פשוטות לפי מה שהבנתי, לא מבקשים פה סטריליות של האוכל.
חני מונין: צריך שיהיה מקום סגור, נקי, שילמדו איך לחמם נכון וכו'.
חני מונין: שירותי הסעדה לא צריכים להיות באמת יקרים, זה לא הסיפור פה.
חני מונין: זה מה שהבנתי מפה.
ציון אדדי: הוא בודק אותי.
ציון אדדי: אני בעל החברה שמייצר את האוכל.
יולי תמיר: כמה עולה לכם מנה?
ציון אדדי: מה את רוצה שיהיה במנה באותו יום?
ציון אדדי: אנחנו אנשי השטח, פה כולם פורסים מערכת של פיקוח, בואו נרד לשטח ונראה מה קורה.
ציון אדדי: מטבח שמתחיל לעבוד בחמש וחצי בבוקר ומבשל כאשר הילד הממוצע אוכל בין השעה 12 וחצי לשעה שתיים.
ציון אדדי: בקטע הזמן הזה אנחנו צריכים לשמור על האוכל בטמפרטורה, כפי שאמרו הוטרינרים, מעל 60 מעלות.
ציון אדדי: אוקיי, תיקנו אותי חבריי, אני מתקן - 65.
ציון אדדי: לצורך זה צריכים כלים מבודדי חום, להוציא את האוכל מהמטבח המרכזי או מהמטבח באזור ההספקה בטמפרטורה שעד האכילה של אותו ילד תישאר בטמפרטורה שאנחנו נדרשים לתת.
ציון אדדי: הגברת אומרת שזה לא עולה הרבה כסף.
ציון אדדי: הכלי שאנחנו צריכים לשים בו את האוכל ולשמור על חומו, עולה אלף שקל.
ציון אדדי: לכל מוסד חינוכי צריך שניים כי אחד אנחנו שולחים ואחד אנחנו מחזירים.
ציון אדדי: ביום אחד אנחנו נותנים, ביום שני לוקחים את הריק ומחזירים.
ישראל אייכלר: אולי כבר כדאי להחזיר את המטבחים למוסדות עצמם.
חני מונין: אלף שקל זה הרבה כסף?
רפי ידיד: אבל יש מספיק מרווחים בעלויות המזון שמאפשרים גם את הרכישה של הטרמופופים האלה וגם דברים נוספים.
ציון אדדי: סליחה, אנחנו מדברים על מחיר של מנה ממוצעת, כפי שח"כ תמיר אומרת וכפי שפורסם בעיתונים, מדובר ב-8 שקלים, שזה מחיר כולל מע"מ.
ציון אדדי: את המע"מ אנחנו מעבירים הלאה.
רפי ידיד: פגשתי עכשיו אחד משומרי הכניסה שאמר לי שהוא משלם 10.5 שקלים ליום לארוחה לילד שלו במעלה אדומים.
רפי ידיד: יש גם כאלה שמשלמים הרבה מעבר לזה.
ציון אדדי: אני ארד איתך לפרטים, אין לי בעיה בכלל כי אני חי את זה 17 שנה.
ציון אדדי: אנחנו מדברים על 8 שקלים.
קריאה: זו לא הייתה קביעה שלנו, זו קביעה של משרד העבודה והרווחה.
ציון אדדי: הכל בסדר.
ציון אדדי: נוריד את המע"מ, אנחנו מגיעים בערך ל-6.7 שקלים, מחיר שמקבל אותו ספק מזון.
ציון אדדי: בעלות הזאת נכללת הובלת המזון, הרכב, הביטוחים, הייצור והמזון עצמו.
קריאה: והרווח.
ציון אדדי: והרווח.
ציון אדדי: כאשר אנחנו מדברים על מחיר מנת פלאפל שמשולמת במזומן מדובר במעל 10 שקלים, כך שקביעתך שזה לא עולה הרבה כסף לא נכונה.
חני מונין: הכל יחסי.
חני מונין: כך הבנתי מבעלי המקצוע פה.
ציון אדדי: בעלי המקצוע בודקים אותנו.
יולי תמיר: מה מכילות המנות שאתה מספק ומה המחיר הממוצע שלהן?
ציון אדדי: המנה שאנחנו מספקים כוללת מנה עיקרית, שזה בשר משוק, שניצל, נקניקיות, המבורגר, קבב או קציצות למיניהן, בתוספת של פחמימה, שזה אורז, פתיתים, ספגטי, קוסקוס או תפוחי אדמה ובנוסף ירק חם.
ציון אדדי: לזה מצטרף בדרך כלל סלט חי, מנה אחרונה, לחם, קטשופ וממרח שוקולד.
קריאה: מרק?
קריאה: שתיה?
ציון אדדי: לא כל מוסדות החינוך לוקחות מרק, הן מחליפות את זה בדרך כלל.
ציון אדדי: אין מרק, כי בדרך כלל עושים בזה חילופין - בחורף מורידים את הירק החם ולוקחים מרק, ותרכיז.
ציון אדדי: מחיר מנה ממוצעת הוא 8.5 שקלים כולל מע"מ.
ציון אדדי: זה מה שאנחנו מקבלים היום.
קריאה: מה הטענה?
קריאה: אתם רוצים לרדת בדרישות של משרד הבריאות?
ציון אדדי: לא, אני משיב לטענת הגברת.
חני מונין: 8.5 שקלים, אין לנו ויכוח.
קריאה: זה זול מאוד.
חני מונין: יש לך טענה לזה שזה לא מכסה?
ציון אדדי: לא, אני לא טענתי את זה.
חני מונין: אז אין בינינו ויכוח.
חני מונין: אני רוצה לסיים את מה שהתחלתי להגיד.
חני מונין: גם אם ההתנהלות תהיה מאוד טובה במשרד הבריאות לוטרינרים, יעברו הפקסים וכו', אם לא תהיה ענישה לא תיפתר פה הבעיה.
ישראל אייכלר: הענישה הטובה ביותר היא שיפסיקו לקנות אצלם.
ישראל אייכלר: הרי לא צריך לתלות בנאדם שהוביל מזון לא בדיוק בטמפרטורה.
ישראל אייכלר: הדבר הראשון שצריך לעשות זה לא לקנות אצלו.
ישראל אייכלר: זה העונש החי חזק.
חני מונין: בסדר, אחר כך הוא יעבור למקום אחר.
ישראל אייכלר: את זה משרד הבריאות ומשרד החינוך יכולים לעשות - פשוט לא לקנות אצל מי שלא עומד בתקנים.
חני מונין: ואז הוא פותח קייטרינג במקום אחר, זה לא נסגר, הוא לא יוצא מהמקצוע.
קריאה: כדאי לפרסם אותו.
ישראל אייכלר: אם אף אחד לא יקנה אצלו אז אין לו למי למכור.
חני מונין: איך אנשים ידעו?
ישראל אייכלר: כי משרד החינוך ומשרד הבריאות לא ירשו להכניס לבתי ספר מזון ממפעל שאין לו רשיון, נקודה.
ישראל אייכלר: אני חושב שזה הפתרון הכי פשוט.
חני מונין: אני רואה את הדברים אחרת.
חני מונין: אני אומרת שהאחריות הנוספת והחשובה לא פחות היא בידי הציבור עצמו.
חני מונין: ועדי ההורים וההורים עצמם צריכים לבוא מדי פעם לבית הספר של הילדים שלהם ולבדוק את מקום ההסעדה.
יולי תמיר: הם לא יכולים כי לא מבשלים שם, את טועה.
יולי תמיר: המקום בו מכינים את המזון והמקום בו הם אוכלים, אין ביניהם שום קשר.
חני מונין: עדיין יש בידם מספר אפשרויות.
חני מונין: הם יכולים לבוא למנהל בית הספר ולשאול מתי בפעם האחרונה בדקו את האוכל שהילדים מקבלים, האם יש רישוי עסקים לאותו מקום וכו'.
רפי ידיד: כמו שבודקים את כוס המים של ראש הממשלה שרון, שכל פעם מנהלת בית הספר תטעם את האוכל של התלמידים.
חני מונין: אני לא חושבת שצריכים להיות ציניים.
ישראל אייכלר: אני לא חושב שבודקים את השתיה של שרון, היו מספרים את זה על סדאם חוסיין.
רפי ידיד: לא, כששרון היה בביקור בנצרת איש ביטחון שתה את המים.
ישראל אייכלר: השאלה מי ינהל את בתי הספר אז.
חני מונין: אני חושבת שלא צריכים להיות ציניים, אני חושבת שהאחריות היא גם בידינו ויש לנו מה לעשות פה.
חני מונין: אם נלחץ על מנהל בית הספר גם הוא יעביר את זה הלאה.
ישראל אייכלר: חשובה מאוד תודעת ההורים, לכן חשוב מאוד השידור החי.
ישראל אייכלר: אני מניח שעד היום, כמו שאני גם הורים אחרים רבים לא חשבו בכלל שזה נושא שצריך לבדוק ולהדאיג.
ישראל אייכלר: אולי ההורים יתחילו לשאול שאלות: מאיפה בא המזון, מי המפקח, מה הפיקוח, וזה מה שיעזור.
ישראל אייכלר: זו הסנקציה הכי טובה נגד היצרנים הבלתי מורשים.
ישראל אייכלר: נמצא פה נציג עמותת ידיד, אתה תדבר על עצם ההזנה.
רן מלמד: שמי רן מלמד, אני משנה למנכ"ל של עמותת ידיד, אנחנו מפעילים מרכזים לסיוע בכל הארץ.
רן מלמד: אנחנו לא עושים הסעדות והזנות אבל אנחנו יזמנו יחד עם ח"כ יולי תמיר, ח"כ אתי לבני, ח"כ אייכלר וח"כ סולודקין, הצעת חוק שנקראת חוק ההזנה.
ישראל אייכלר: עמותת ידיד היא עמותה פוליטית?
רן מלמד: לא, היא עמותה ציבורית שמקבלת תקציב מאוד קטן.
ישראל אייכלר: אז זה לא משנה אם זו אתי לבני משינוי או מרינה סולודקין מליכוד או אני מיהדות התורה.
ישראל אייכלר: מי שעשה את החוק זו ח"כ יולי תמיר ואנחנו הצטרפנו.
רן מלמד: בזמן שהצענו את הצעת החוק התנאי שלנו היה שלמרות שח"כ תמיר מובילה אותו הוא יהיה חוק חוצה מפלגות, לכן דרשנו שיהיו נציגים של כל סיעות הבית שיחתמו על הצעת החוק.
רן מלמד: אם תעבור הצעת החוק הזאת היא תקבע שכל ילד במערכת החינוך יקבל ארוחה חמה ביום במהלך יום הלימודים שלו.
רן מלמד: היום המצב הוא שכ-70,000 ילדים מקבלים הזנה בבית הספר כל יום במסגרת פרוייקט של קרן רש"י-סאקט"א ומשרד החינוך ובערך עוד 30,000 ילדים אחרים מקבלים במסגרות אחרות.
רן מלמד: החוק הזה, שהוא אוניברסלי, בא ואומר שכל הילדים יקבלו אוכל.
רן מלמד: מה שנוגע לדיון פה היום, צריך להסתכל קדימה ולהבין שכמות הילדים שהולכים לקבל הזנה הולכת לגדול באופן אדיר.
ישראל אייכלר: 600,000.
רן מלמד: אם לא הולכים להתכונן לזה מראש ואם לא הולכים לקבל מראש, כבר היום, החלטות על איך להתמודד עם הפיקוח ועם דברים אחרים, אז בהחלט הרעלות המוניות או דברים אחרים יכולים לקרות.
רן מלמד: אני רוצה לחזק פה גם את דברי הוטרינרים וגם אחרים ולבוא ולומר שחייב להיות פיקוח.
רן מלמד: מניתוחים שאנחנו עשינו אנחנו יודעים היום שיש מספיק מרווחים, גם כספיים, כדי בתוכם ליצור את הפיקוח והפיקוח הזה חייב להיות.
רן מלמד: הייתי קורא לכל חברי הכנסת להציע בעד הצעת החוק אבל גם לתת כבר היום את הדעת לזה שיהיו יותר הזנות בבתי ספר ב-2004.
רן מלמד: הקרנות האמריקאיות, יהודי ארצות הברית, שמו להם למטרה לעשות הזנה בבתי ספר בשנת 2004, זה אומר שהם הולכים לתת כסף להזנה בבתי ספר, מה שאומר שהרבה יותר ילדים, גם אם החוק יעבור וגם אם לא יעבור, יקבלו הזנה.
רן מלמד: צריך לקחת את זה בחשבון.
מרינה סולודקין: יש גם הבטחה של ראש הממשלה.
ישראל אייכלר: אבל ראש הממשלה רוצה לקחת את הכסף מקצבאות הביטוח הלאומי של ההורים למפעל ההזנה.
ישראל אייכלר: אני יודע שלראש הממשלה כבר אין ילדים בגיל בית ספר אבל אני מקווה שהוא יודע מה לעשות עם הכסף שלו לא פחות טוב מאשר ההורים שמקבלים את הקצבה הזעומה ושלא יעיז לקחת מהכסף הזה למפעל ההזנה.
ישראל אייכלר: מפעל ההזנה הוא מפעל ראוי לשמו, הוא מפעל שנותן למדינת ישראל את הזכות להיקרא מדינת רווחה, מפעל ההזנה היה גאוות המדינה בשנות ה-50 וה-60 ואין שום סיבה שהיום, במצב שיותר קשה משנות ה-60, לא יהיה מפעל הזנה מתקציב המדינה.
ישראל אייכלר: אני מניח שזה גם יהיה כדאי יותר מבחינה כלכלית, אבל על זה בוודאי ח"כ תמיר תדבר.
יולי תמיר: אני חושבת ומקווה שהחוק יעבור בעזרת כולנו.
יולי תמיר: השאלה שלי למשרד הבריאות ולמשרד החינוך היא מי לדעתכם צריך לקבוע את הכללים, גם למתן ייצור המזון, גם להובלה וגם לתנאים שבהם מגישים את המזון, מי צריך לפקח והאם יש היום הסדרה של קנסות כתובים בחוק.
יולי תמיר: זאת אומרת, האם יש קנס מוגדר למי שלא עומד בכללים האלה, גם מבחינת הספק וגם מבחינת בית הספר.
עירית לבנה: משרד החינוך פועל על פי הנחיות מקצועיות של משרד הבריאות.
עירית לבנה: כל הנחיה שלי בכל תחום היא קודם כל על פי הנחיה מקצועית.
עירית לבנה: אם משרד הבריאות יורה לי על הנחיות מסוימות זה מה שיופיע בחוזר מנכ"ל וזה מה שייוודע גם לציבור המנהלים וגם להורים.
עירית לבנה: קודם כל, ברמה העקרונית, תוך תיאום אבל תחת הפיקוח, ההמלצות והבקרה של משרד הבריאות.
עירית לבנה: שנית, מה שאני יכולה לעשות מבחינת משרד החינוך זה ברגע שיתקבל החוק, ואם יתקבל, להנחות את בתי הספר ואת מנהלי המחוזות איך וכיצד הדבר מתנהל ומתוך כל ההיערכות הזאת מה יהיה מתפקידם לבדוק, לבקר ולשים לב, וכמובן, אם יש בעיה, למי עליהם לפנות.
שלום גולדברג: אני רוצה לענות על החצי השני של השאלה של חברת הכנסת.
שלום גולדברג: זו התפרצות לדלת פתוחה, הכללים ישנם, המנגנון של רשיון עסק ורשיון יצרן לגבי הקייטרינג המוסדרים קיים, זה מבוצע ומפוקח.
שלום גולדברג: אני לא אגיד במאה אחוז, כי אין מאה אחוז ותמיד יהיו אלה שעושים את זה בלולים ובאורוות, אבל אנחנו מנסים כמיטב יכולתנו לעקוב ולעצור את זה.
שלום גולדברג: כל ההנחיות שהוטרינרים מצטטים - ה-65 מעלות, ה-4 מעלות והכלים - זה הכל הנחיות מקצועיות של משרד הבריאות שכתובות בתקנות ומופצות לכולם וכולם עובדים לפי ההנחיות והכללים שלנו.
שלום גולדברג: ביחס לענישה, אני מצטער, אני לא יודע כרגע מה הקנסות הקבועים היום בחוק.
ישראל אייכלר: אז צריך לחזק את הדבר הזה.
קריאה: הבעיה היא לא האות הכתובה.
הרב יעקב סבג: הייתי רוצה להוסיף, בהתייחס לדבריהם של ח"כ תמיר ומנכ"ל ידיד, אני מבקש שבמסגרת ההסדרים בחוק, שהולכים להיות בקנה מידה גדול, ייכנס הנושא של הכשרות.
הרב יעקב סבג: היות ומדובר פה במוסדות ציבור, אני מבקש שנושא הכשרות יוזכר בסעיף.
ישראל אייכלר: זה ברור, כל דבר ממלכתי צריך להיות לפחות בהכשר הרבנות הראשית.
ישראל אייכלר: אגב, גם בעולם יודעים שאוכל כשר הוא האוכל הכי בריא, לכן אני חושב שבעניין הזה שיעמדו נציגי הרבנות על זה מבחינת כבוד התורה, שמזון שיש לו הכשר חייב להיות מזון באיכות הכי גבוהה מבחינה בטיחותית.
ד"ר משה רפלוביץ': אני רוצה להעלות על נס את שיתוף הפעולה של הרבנות הראשית, מרמה של הרבנים הראשיים וכל הרבנות הראשית שמשתפת איתנו פעולה, במיוחד את הרב סבג שהוא מנהל מחלקת הכשרות.
ד"ר משה רפלוביץ': אנחנו מנהלים ימי עיון משותפים והדרכות משותפות ואינפורמציה עוברת מצד לצד, שזה דבר חשוב מאוד שמתבצע לפחות ב-5 השנים האחרונות ובפירוש מעלה את רמת המזון בישראל.
ד"ר משה רפלוביץ': כמו כן, אני רוצה להתייחס לדברי ידידי מר גולדברג ולשאלה של ח"כ תמיר.
ד"ר משה רפלוביץ': יש הנחיות, יש תחיקה בארץ וקבועים עונשים בחוק ועדיין אני רוצה לצטט נתון אחד מדו"ח מבקר המדינה הלפני אחרון, לפיו כ-70% מחברות הקייטרינג בארץ עובדות ללא רשיון.
ד"ר משה רפלוביץ': אני לא מצטט במדויק כי אין את זה לנגד עיניי אבל המספר הוא עצום.
ד"ר משה רפלוביץ': זה אומר שבשורה התחתונה, אחרי שכל האותיות נכתבו ואחרי שיש קנסות ואחרי הכל עדיין אפשר להגיד בהפרזה קלה בלבד שכל היצרנים החוקיים במדינה נמצאים פה.
ד"ר משה רפלוביץ': זה הדבר הנורא.
ישראל אייכלר: אני רוצה לבקש מאלי רפפורט, שהוא נציג אחת החברות, להסביר לנו מה בעצם הסיבה ש-70% לא עושים את הפיקוח.
ישראל אייכלר: מה הדרישות שיש ממך ומחבריך בחברות ההסעדה עם הרשיון שאין לחברות אחרות?
אלי רפפורט: קודם כל, אני בהחלט מברך על היוזמה.
אלי רפפורט: אני לא יודע אם התודה מגיעה לך או לעצם העניין.
ישראל אייכלר: לוטרינריים.
אלי רפפורט: אני פעם שלישית משתתף בסוג כזה של דיון באולם הזה בכנסת וראיתי שבקטע מסוים אפילו היו 6 חברי כנסת ועל זה כל הכבוד.
ישראל אייכלר: תדע לך שבמעט מאוד ועדות משתתפים חברי כנסת במספר כזה.
קריאה: אני חייב להגן על חברי הכנסת, לפעמים הם לא באים לישיבות כי הם חברים גם בוועדות נוספות.
אלי רפפורט: כמו שלמדנו בחיים, סדרי עדיפויות קובעים לכל אחד מה יותר חשוב ולפי זה הוא פועל.
אלי רפפורט: לעצם השאלה שלך, אנחנו, כמפעל ששם לו את האיכות כדגל, עם כל הציניות של הבחור מקרן ידיד שאומר שלא היית עושה אם לא היית מרוויח, מאחר והילדים הם חלק מעסק אז לפעמים אנחנו עושים גם דברים שבסך הכל אנחנו יוצאים בסדר אבל באותו קטע מסוים אנחנו מוכנים, משיקולים כלכליים, לא להרוויח עליהם ואולי אפילו להפסיד מעט כסף.
אלי רפפורט: איכות שווה כסף ואיכות זה בריאות וטיב המזון, לא רק מהבחינה הבקטריולוגית.
אלי רפפורט: יש פה שני גורמים שצריך לקחת בחשבון, בארץ שלנו, לצערי, לא מתייחסים לשניהם.
אלי רפפורט: פעם אחת למה שמעלים הרופאים הוטרינרים, וכל הכבוד להתמדה שלהם בעסק הזה, ופעם שניה לצד התזונתי שלא מתייחסים אליו בכלל ולא עלה הנושא הזה פה.
יולי תמיר: בהצעת החוק אנחנו נותנים את הדעת על זה.
אלי רפפורט: בסדר, אין לי את הצעת החוק לפניי, אני לא יודע.
אלי רפפורט: גם הרב אייכלר שחשב שאולי קצת מגזימים בדרישות, אז כן, חרסינה שבורה היא בעיה, חרסינה שבורה יכולה לגרום לזה שרסיסים של החרסינה ייכנסו לאוכל וזאת בעיה.
אלי רפפורט: וזה עולה כסף, אין מה לעשות.
אלי רפפורט: השאלה איך אנחנו מתייחסים לדברים האלה.
קריאה: אני שמח שהוא אומר את זה.
ישראל אייכלר: כן, זה מעניין, בדרך כלל אתם צריכים להיות מעונינים להתלונן על הדרישות.
קריאה: אמרו לך, רק הטובים פה.
קריאה: הטובים נמצאים פה, החאפרים לא פה.
אלי רפפורט: זו תפיסת עולם.
אלי רפפורט: כל הנושא עליו אנחנו מדברים פה, לצערי הוא עניין וולונטרי.
אלי רפפורט: אני יכול להגיד שאם קודם חשבתי שאני נגוע בנגיעה עסקית בעסק של המחיר אני יכול להרגיש עכשיו, לכאורה, הרבה יותר שקט מכיוון שאם אנחנו הולכים למפעל ההסעדה שמדבר על מאות אלפי ילדים בארץ, אז עם כל כמות הקופות שאנחנו פה נאסוף ממי שפה ומי שלא פה, לא נוכל היום אנחנו לתת את התשובה לכמות הזאת של הדרישה שאולי, בעזרת השם, תגיע.