GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל אייכלר: היו שני אנשים במכרז, ואתם רציתם יותר אנשים במכרז.
ישראל אייכלר: יעקב מרגי: אני מתנצל שלא אוכל להמשיך בדיון זה, אבל אני אמשיך לעקוב אחר ההתפתחויות.
ישראל אייכלר: היו"ר ישראל אייכלר: מדוע ההסכם השני לא מומש?
ישראל אייכלר: שאול מרידור: ההסכם השני היה הסכם זמני המוגבל ל- 45 יום שבהם צריך להגיע להסכמה.
ישראל אייכלר: לא הושגה הסכמה לגבי הסכום שהממשלה תשלם לעירייה ולכן תוקף ההסכם פג, וזה לא בגלל שמישהו מהצדדים לא מימש אותו.
ישראל אייכלר: שמעון בן טולילה: אתם נבהלתם מהסכום של הפנסיה, 155 מיליון שקל.
ישראל אייכלר: יש מסמכים שבהם אתם מודיעים ש- 155 מיליון שקל זה הרבה לאוצר.
ישראל אייכלר: שאול מרידור: הממשלה היא לא צד להסכם עם העובדים, אני מזכיר שמדובר בחברה עירונית ועובדיה הם עובדי העירייה.
ישראל אייכלר: אנחנו כמשרד האוצר לא צד להסכם, ואם משלמים כסף אנחנו משלמים לעירייה.
ישראל אייכלר: אנחנו לא עושים הסכמי פרישה לעובדי החברה, כי הם לא העובדים שלנו.
ישראל אייכלר: כאשר נחתם ההסכם, והיו לפני כן ויכוחים על ניסוחים משפטיים, לא דובר על הסכום הזה אלא על סכומים יותר קטנים, אבל זה לא משנה כי ההסכם הזה לא התממש והוא כבר לא רלבנטי.
ישראל אייכלר: בכל מקרה, הממשלה לא תיתן 150 מיליון שקל עבור 300 משפחות עובדים, עם כל ההערכה שיש למדינה לפועלם.
ישראל אייכלר: היו"ר ישראל אייכלר: מדובר ב- 150 מיליון מזומן, או אקטוארי?
ישראל אייכלר: שאול מרידור: 150 מיליון, רק כהתחייבות לעובדים.
ישראל אייכלר: היו"ר ישראל אייכלר: האם יש לך איזשהו פתרון למעשה?
ישראל אייכלר: שאול מרידור: אני רוצה להזכיר שהמטרה של כולנו, גם של משרד התחבורה ומשרד האוצר וגם של עיריית באר-שבע, היא קודם כל לדאוג לרווחת האזרחים בעיר, ולאו דווקא לרווחת העובדים.
ישראל אייכלר: זה אמנם צריך לבוא בחשבון, אבל זה בעיקר רווחת האזרחים.
ישראל אייכלר: הרצל דמרי: למי שאיכפת, עד היום אנחנו בלי משכורת.
ישראל אייכלר: שמעון בן טולילה: והעובדה שאתם מעמידים 30 אוטובוסים כשאין כסף, מזה לא איכפת לכם?
ישראל אייכלר: שאול מרידור: האינטרס של העירייה, הוא לעשות תחבורה ציבורית טובה בבאר-שבע.
ישראל אייכלר: היו"ר ישראל אייכלר: מה הפתרון שאתה מציע?
ישראל אייכלר: שאול מרידור: אנחנו היום דנים עם עיריית באר-שבע ועם החברה, ואני חושב שמחר יש ישיבה, לגבי הסכם שאני לא רוצה כעת לדבר על הפרטים שלו כי הוא עוד לא הוסכם, אבל הוא נותן פתרון לכל בעיית התחבורה הציבורית בבאר-שבע וכולל בתוכו את בעיית 30 האוטובוסים, שהממשלה רוצה עליהם ביטוח מקיף והחברה לא רוצה לעשות.
ישראל אייכלר: שמעון בן טולילה: בתנאי שהוא חותם על ההפרטה.
ישראל אייכלר: שאול מרידור: לא מדובר בהפרטת החברה, מדובר על הוצאת קווי התחבורה הציבורית בבאר-שבע למכרז.
ישראל אייכלר: לנו אין שום עניין בחברה עצמה.
ישראל אייכלר: ברוך בן בסט: הנהגים יכולים להשתתף במכרז?
ישראל אייכלר: שמעון בן טולילה: יש לנו זכות סירוב ראשונים, ויש צו מניעה של בית המשפט והנושא עכשיו בבירור.
ישראל אייכלר: אבישי דרורי: מבחינת עלות תפעול, אנחנו בדקנו את הנושא ומשמרת ממוצעת של נהג בחברה היא של 6 שעות, כאשר בפועל היא רק 3 שעות.
ישראל אייכלר: כאשר אנחנו מדברים על משכורת של 250 אלף שקל לשנה לנהג ותיק, שזה פי שתיים מחברת תחבורה ציבורית אחרת.
ישראל אייכלר: כאשר אתה מסתכל ומנתח את מצבת העובדים, ואתה מחשב עלות-תועלת ועלויות תפעול פר עובד ומוצא שהם פי שתיים, קיימת בעיה ואי אפשר לתעלם ממנה.
ישראל אייכלר: עומרי שרון: השאלה היא האם העלויות אולי נובעות מכך שיש שם הרבה תושבים דור א'.
ישראל אייכלר: שאול מרידור: זה לא העניין.
ישראל אייכלר: אם נעזוב לרגע את חברות "אגד" ו"דן", בכל החברות החדשות עלות עובד ממוצע היא כ- 90,000 שקל בשנה, שזה יותר מפי שתיים מעובד אחר.
ישראל אייכלר: נכון, היו הסכמים שהעירייה עשתה עם החברה ושהחברה עשתה עם העובדים, אבל העובדה היום היא, שאת התחבורה הציבורית בבאר-שבע אפשר להפעיל בצורה יותר יעילה וזאת כדי שהתושבים יוכלו ליהנות ממנה יותר, ולא כדי שאני אוכל להגיד שעשיתי משהו כלכלי.
ישראל אייכלר: היום אתם צריכים להבין שיש 15 מיליון שקל גירעון בשנה, שבסוף מישהו יצטרך לשלם את זה.
ישראל אייכלר: שמעון בן טולילה: ההוצאות שלנו יותר גדולות, בגלל שאנחנו עובדים על אוטובוסים שגילם עולה על 20 שנה.
ישראל אייכלר: למשל, כל יום אנחנו ממלאים 40 ליטר שמן במקום חצי ליטר שמן.
ישראל אייכלר: היו"ר ישראל אייכלר: אני רוצה לסכם את הדיון.
ישראל אייכלר: אנחנו למדנו בקצרה את הבעיה הזאת ואנחנו מבינים כך: משרד האוצר, משרד התחבורה והעירייה, מעוניינים להפריט את הקווים בבאר-שבע ואנחנו מבינים שמחר הם אמורים לחתום על איזשהו הסכם.
ישראל אייכלר: שאלנו את משרד האוצר, וביקשנו כועדה לפניות הציבור, האם צורכי העובדים יהיו בחשבון של ההסדר החדש, קיבלנו תשובה ואני מקווה שיעמדו בה, שצורכי העובדים יילקחו בחשבון בכל הסכם וכל עניין.
ישראל אייכלר: שאול מרידור: אני רק רוצה לחדד שוב מה שאמרתי קודם, הממשלה אינה צד בהסכם בין העירייה לחברה העירונית.
ישראל אייכלר: כלומר, מה שאנחנו עושים בהסכם שהעירייה תהיה אחראית על החברה.
ישראל אייכלר: היו"ר ישראל אייכלר: מי שחותם על ההסכם, צריך לקחת את העובדים בחשבון.
ישראל אייכלר: אנחנו נעקוב אחר התפתחות הנושא ונהיה אתכם בקשר, האם בהסכם אכן נלקחו צורכי העובדים בצורה טובה.
ישראל אייכלר: אנחנו דנים היום בזכויות אזרח בסיסיות ביותר, כמו: כבוד האדם הפרטי, כבוד העדה שאליה משתייך האדם, המוצא, האמונה וההשקפה של הכלל ושל הפרט.
ישראל אייכלר: זכויות יסוד אלה לא רק שאינן עומדות בסתירה לחופש הביטוי, אלא הן חלק בלתי נפרד מחופש הביטוי ומזכות הביקורת, זכות הצעקה וזכות המחאה – זכויות היסוד שיש לאזרח מול השלטון והממסדים השונים השולטים במדינה.
ישראל אייכלר: אדרבא, אותם ממסדים ואנשים ששוללים את חופש הביטוי מהרבה אנשים אחרים הם אלה שלא אוהבים ביקורת ויוצרים דעת קהל נגד קבוצות שלמות, נגד מגזרים ונגד אנשים פרטיים, שאין דעתם נוחה מהם.
ישראל אייכלר: אין צורך להכביר מילים על השפעתה של התקשורת שהיא מוקד כוח אדיר; אין אדם, ובפרט לא שליט או שופט שלא שואל את עצמו מה יאמרו הבריות.
ישראל אייכלר: מי שקובע מה יאמרו הבריות הם כלי התקשורת.
ישראל אייכלר: לכן יש להם כוח להיטיב, לתקן דברים, כי אילולא התקשורת השליטים היו עושים מה שהם רוצים ולא היו חוששים ממה יאמרו הבריות כי היו דואגים לכך שאנשי הממסד התקשורתי יהיו קשורים אליהם.
ישראל אייכלר: אנחנו יודעים על הרבה תיקונים שאילולא התקשורת לא היו נעשים.
ישראל אייכלר: לעומת זאת, יש לתקשורת כוח גדול מאוד לשבור ולהשחית.
ישראל אייכלר: זה תלוי ברצונו של איש התקשורת שמתרגם ומתווך.
ישראל אייכלר: הוא הטבח שמבשל את המוצרים וקובע איזה מידע יימסר ואיזה מידע לא יימסר לידיעתו של האזרח ולעיני הבריות.
ישראל אייכלר: אלו דברים רגישים מאוד.
ישראל אייכלר: לכן הזמנו לכאן אנשים מכל הקבוצות שהתלוננו: גם מבני העליות החדשות, מן העליות הוותיקות, חרדים וחילוניים, משמאל ומימין.
ישראל אייכלר: בהמשך הדיון אנחנו נשמע את כולם.
ישראל אייכלר: יש לנו בסך הכל שעה וחצי של שידור, אז אני מבקש מכל החברים לתמצת וגם, כמובן, חבריי, חברי הכנסת.
ישראל אייכלר: לצופים אמסור את פקס בוועדה שדרכו אתם יכולים עכשיו או בכל זמן שתבחרו לכתוב לנו על התבטאויות ועל סטיגמות חברתיות או אישיות באמצעי התקשורת, ולא משנה איזה; אם כי הדיון הזה יתמקד יותר בתקשורת האלקטרונית והממלכתית או זאת שקיבלה זיכיון או רישיון, ולא כל כך לתקשורת הפרטית.
ישראל אייכלר: אולי נדון גם בזה או נקיים דיון נפרד, כי התקשורת הפרטית בעצם היותה פרטית, אנחנו רואים לה זכות חשובה הרבה יותר, כפי שהיא רואה אותם.
ישראל אייכלר: לעומת זאת, התקשורת הממלכתית ואלה שזוכים לזיכיון ולרישיון חייבים בכבוד האדם של כל הצרכנים שלהם.
ישראל אייכלר: מספר הפקס בוועדה: 6496184-02.
ישראל אייכלר: אני רוצה לברך את חברי הכנסת ואת האורחים הנכבדים שעימנו כאן.
ישראל אייכלר: התלונות הגיעו מכל מיני אזרחים וקבוצות.
ישראל אייכלר: איתנו עורך הדין חיים כפיר שיציג את התלונה, ואחר כך יוכלו חברי הכנסת להתייחס, ולאח מכן אנשי התקשורת ונציגיהם שיענו על הדברים.
חיים כץ: לפני זמן מה אמר שדר בגלי צה"ל אמירה מהסוג הזה: "אם דמות היהודי זה אמנון יצחק אני יכול להבין אנטישמיות.
חיים כץ: " אחרי שבוע הוא חזר על האמירה הזאת, ואמר שלפגוע בו לא צריך, להרוג אותו לא צריך, אבל לפתח רגשות נגדו בוודאי שכן.
חיים כץ: נכון, חופש הדיבור הוא חופש שצריך לשמור עליו ולכבד אותו, אבל גם הוא מוגבל כמו כל זכות חוקתית.
חיים כץ: אני בא מארגון שופר, ולנו נראה שהניסיון להתחמק ולהסתתר מאחורי עיקרון חופש הדיבור זה ניסיון לפגוע בדמוקרטיה בכלים דמוקרטיים, וזה פסול ופגום בכל קנה מידה.
חיים כץ: כמו שיש דמוקרטיה מתגוננת, כך צריכה להיות תקשורת מתגוננת וגם אחראית.
חיים כץ: כאשר שדר בגלי צה"ל, רדיו ממלכתי לכל דבר ועניין, מרשה לעצמו לומר ביטויים כאלה, זה יותר מפגום; משום שאם הדברים היו נאמרים בהקשר של הרמטכ"ל, נניח, או בהקשר של שר הביטחון הדברים היו באים מתוך המערכת.
חיים כץ: כבר בתוך המערכת היה דואג מישהו להעמיד אותו על חומרת העניין ולדאוג שדברים כאלה לא יישנו.
ישראל אייכלר: פניתם לגלי צה"ל?
חיים כץ: פנינו לגלי צה"ל.
חיים כץ: אני רואה שהיועץ המשפטי של גלי צה"ל גם הוזמן, ואני מקווה שהוא כאן, ואם לא יש רק להצטער על כך.
חיים כץ: כמו-כן, פנה במקביל חבר הכנסת וקנין לקצין חינוך ראשי, תא"ל אלעזר שטרן, ולמרבה הצער, גם משם לא ראינו שום דבר.
חיים כץ: יש התעלמות מוחלטת באשר לכך.
דוד טל: לא קיבלתם תשובה מקצין חינוך ראשי?
חיים כץ: לא קיבלנו שום תגובה מקצין חינוך ראשי.
דוד טל: לא יכול להיות.
דוד טל: אני מכיר את האיש, לא יכול להיות שהוא לא ענה.
חיים כץ: יושב פה חבר הכנסת וקנין, הוא ידבר בזמנו הפנוי, ויסבר את אוזנינו.
ישראל אייכלר: אתם מדברים על פגיעה אישית באדם ששמו הרב אמנון יצחק.
ישראל אייכלר: מה אתם רואים פה?
ישראל אייכלר: פגיעה בעדה שלו או באמונה שלו?
חיים כץ: אני אחדד את הנקודה.
חיים כץ: צריך לשים לב מה נאמר כאן.
חיים כץ: לקחו את דמות היהודי שמאופיינת בסממנים שמאופיינים ברב אמנון יצחק, ואמרו שאם דמות היהודי היא כזאת, לא צריך לפגוע בו, להרוג אותו לא צריך, אבל לפתח נגדו רגשות – בוודאי שכן.
ישראל אייכלר: להרוג לא צריך או אסור?
ישראל אייכלר: מה הוא אמר?
חיים כץ: הוא אמר: להרוג – חס וחלילה, לפגוע בו – חס וחלילה.
חיים כץ: כדי להמחיש את הדוגמה הזאת:
חיים כץ: אם אברי גלעד היה אומר בשידור: "אם דמות היהודי זה שאול מופז אני יכול להבין את השאהידים", לדוגמה.
חיים כץ: דבר כזה לא היה עובר לסדר היום!
חיים כץ: אבל כשזה מגיע מגוף חיצוני, לא מתוך המערכת נתקלים באטימות, וזה לא מכובד.
חיים כץ: אני יכול לומר, לשם ההגינות, שהיועץ המשפטי של גלי צה"ל השיב לי מכתב תשובה.
חיים כץ: לטעמי, מכתב התשובה שלו, יש בו הרבה דברים שעוד נדון בהם בבית המשפט בבוא היום, כי אנחנו נעמוד על זכויותינו שם.
חיים כץ: אבל מעבר לכך, שום תשובה עניינית לאמירה הזאת מצד שדר שלוקח לעצמו את הכוח הזה; ומיקרופון הוא כוח, רבותיי! ידועה האמרה שכוח נוטה להשחית, וכוח מוחלט משחית לחלוטין.
חיים כץ: אם הדיון הזה יעזור כדי לרסן את הכוח הזה יצאנו נשכרים.
ישראל אייכלר: אני דווקא נגד ריסונים או פגיעה בחופש הביטוי כי אנחנו כבני מיעוטים נסבול מזה יותר מכל אחד אחר.
ישראל אייכלר: אני בעד הכוונת חופש הביטוי בהגינות כדי שתהיה תקשורת הוגנת ולא עוינת.
ישראל אייכלר: לכן אני גם לא רוצה להגיע לחקיקה בענייני תקשורת כי כל חקיקה עלולה לפגוע בחופש הביטוי.
חיים כץ: התוצאה של דברים כאלה היא שנוצרת דעה קדומה כלפי אישיות שבכלל לא יכולה להגיב בעניין הזה ולסתור אותם.
חיים כץ: יושב פה עורך דין חכם שאמור להופיע בבג"צ בימים הקרובים על עתירה אחרת לגמרי.
חיים כץ: זה מגיע למצב כזה שיש סטיגמה שהרב אמנון יצחק פסול מעיקרו בעוד אנשים לא מכירים את האיש.
חיים כץ: זו תולדה ותוצאה של התבטאויות כאלה.
דוד לוי: שאלת האם הפגיעה היא רק ברב.
דוד לוי: הפגיעה היא גם ברב וגם בכל הציבור שמגיע להרצאות שלו, שרואה עצמו חלק מהתרבות היהודית השורשית.
דוד לוי: אדם שמזדהה עם ערכיו של אמנון יצחק רואה את עצמו באותה קטיגוריה.
יצחק וקנין: הדמות, אני באותה קטיגוריה.
דוד לוי: הוא רואה את עצמו גם כן נפגע כי זה ציבור גדול מאוד, מאות אלפים של אנשים.
דוד לוי: לכן הפגיעה היא חמורה שבעתיים, זה לא רק הכפשת אדם בודד.
דוד לוי: מילא, האדם הבודד.
דוד לוי: יש פה הכפשה של ציבור גדול שאין לו פה, אין לו ייצוג בכלי התקשורת, ומי כמוך יודע.
דוד לוי: בעיית הייצוג היא בעיה חמורה מאוד.
דוד לוי: כיוון שבגלי צה"ל חושבים שאם הם מעמידים את אורי אורבך מול אברי גלעד הם פתרו ואיזנו אין יותר בעיה, ואפשר לומר כל מה שרוצים לומר.
דוד לוי: אפשר להכפיש, אחרי זה לתקן, והאוזן סובלת הכל.
דוד לוי: כמובן, זה לא ייעשה.
דוד לוי: יש כאן תופעה חמורה מאוד, אדוני היו"ר.
דוד לוי: התופעה היא שכל גוף שמפלה את כבוד הרב אמנון יצחק חושב שהוא היחיד.
דוד לוי: למשל, תאטרון הקאמרי לא רצה לתת לו לדבר.
דוד לוי: היינו צריכים ללכת לבית המשפט, ושם נקבעו דברים חמורים מאוד נגד תאטרון הקאמרי, ואמר שהיו טענות מן היקב ומן הגורן שתאטרון הקאמרי העלה העיקר לא לתת לרב אמנון יצחק לדבר.
דוד לוי: אותו דבר בגלי צה"ל: הם חושבים שהם היחידים שזכותם לומר את דעתם ולהשתיק אדם אחר.
דוד לוי: הכבלים חושבים שהם היחידים, אבל אם מסתכלים על כל הנקודות האלה בצורה מצטברת מגלים שיש כאן תופעה חמורה מאוד.
דוד לוי: היום זה אמנון יצחק, מחר זה הרב אייכלר ומחרתיים זה עוד אנשים.
ישראל אייכלר: אני רוצה לעבור לצד אחר של המטבע.
ישראל אייכלר: קיבלנו תלונות רבות גם מציבור העולים שמרגישים לפעמים דברים שכדאי שנדע עליהם.
ישראל אייכלר: הגברת סבטלנה בריליאנט, בבקשה.
ישראל אייכלר: את גם עובדת ב- YES?
סבטלנה בריליאנט: כן.
סבטלנה בריליאנט: מנהלת שיווק למגזר הרוסי של YES.
ישראל אייכלר: אבל עכשיו את לא מדברת כנציגת YES, אלא כמייצגת את הצופים ואת המאזינים של המגזר הרוסי, אם הבנתי נכון מהגברת שלומית.
ישראל אייכלר: זה מה שאנחנו רוצים בעיקר כי רק אחר כך נעשה סבב של התקשורת.
סבטלנה בריליאנט: אני מוכנה לענות לשאלות אם יש עניין כלשהו.
סבטלנה בריליאנט: אין לי אמירה.
ישראל אייכלר: אז זו השאלה.
ישראל אייכלר: השאלה היא האם ציבור העולים מרגיש לפעמים בתקשורת שיש ביטויים וסטיגמות שמופנים כלפיהם או הם מרגישים כך, ואין להם אפשרות למנוע את הפגיעה האישית, החברתית, העדתית בהם.
סבטלנה בריליאנט: אם אני מתערבת מתפקידי בטלוויזיה בלוויין ומייצגת את ציבור העולים, אז בזמן האחרון אני יודעת שהבעיות והכאב של ציבור העולים התבטא בפניות רבות למערכות העיתונים בשפה הרוסית.
סבטלנה בריליאנט: טענתם הייתה שהם שמעו וקראו על עצמם בתקשורת בשפה העברית על כך שיש תנועות נאו-נאציות, תנועות אנטישמיות בתוך החברה הישראלית; מעטות, אבל קיימות.
סבטלנה בריליאנט: בהשתתפות בכנופיות האלה בדרך כלל מאשימים את הרוסים, יוצאי ברית המועצות.
סבטלנה בריליאנט: מפה הדרך להשמצה כוללת נגד העולים היא קרובה מאוד.
סבטלנה בריליאנט: אלה הפניות, אלה הסטיגמות שבזמן האחרון הציתו את דעת הציבור הרוסי.
מרינה סולודקין: היה סיפור מאוד ארוך ולא נחמד בתחילת שנות ה- 90.
מרינה סולודקין: הייתה גם השמצה והמציאו מיתוסים שליליים על אופיים של העולים החדשים.
מרינה סולודקין: נאבקנו הרבה על כך, ובמחצית השנייה כמעט לא היה.
מרינה סולודקין: עכשיו התפרסמה בדיחה בעיתון מקומי בקריית שמונה, בדיחה כל כך גסה שאני לא מעזה לספר אותה, ותמורת הבדיחה הזו האיש שסיפר אותה קיבל פרס – טלוויזיה.
מרינה סולודקין: על מה הפרס, גם סיפרו בעיתון.
מרינה סולודקין: זו בושה וחרפה.
מרינה סולודקין: בטלוויזיה הבינלאומית RTVI היה שידור בנושא זה, ואנחנו קיבלנו הרבה תגובות מחו"ל מפני שזו טלוויזיה שמשדרת גם בארצות-הברית, גם בגרמניה וגם ברוסיה לשעבר: איך במדינה נאורה, מתקדמת וכאילו מערבית אפשר לפרסם בעיתון.
מרינה סולודקין: בתחקיר העיתונאי העורך של העיתון והאנשים שהעניקו את הפרסים אמרו שהכל בסדר, זה הומור ישראלי.
יולי תמיר: אני רוצה לברך על הדיון שהוא מאוד חשוב.
יולי תמיר: אנחנו צריכים לתת את הדעת על שני דברים: קודם כל, הסטיגמות והסטראוטיפים בתקשורת הישראלית יותר משהם נובעים מהשמצה כזה או אחר – לא שאני משמיצה השמצה כזו – נובעים מתהליך של הדרה של קבוצות שלמות מהתקשורת.
יולי תמיר: אלה יכולים להיות קבוצות של עולים, של חרדים או של ערבים שמופיעות רק כקוריוז, ובדרך כלל כקוריוז שלילי.
יולי תמיר: אז הדרך שבא הציבור רואה את זה – אני מכירה את זה היטב מכהונתי כשרת הקליטה – כאילו לא יכלו להכניס ידיעה חיובית על קליטה מוצלחת של עולים, אלא רק אם חלילה עולה התאבד, נרצח או לקח סמים.
יולי תמיר: זאת אומרת, כשהציבור נתקל בקבוצות האלה הוא נתקל בהן רק בפן השלילי.
יולי תמיר: אחת הבעיות הקשות ביותר היא שאין עיתונאים מהקבוצות האלה – אני לא רוצה לקרוא להן פריפריה כי רובן בחברה הישראלית.
יולי תמיר: אפשר למנות על יד אחת, ואפילו על פחות מיד אחת את בני העלייה שהשתלבו בעיתונות הישראלית, בזרם המרכזי שלה, וודאי שאפשר למנות על יד אחת את החרדים ואת הערבים.
יולי תמיר: אלה קבוצות שמדווחים עליהן מבחוץ; אלה קבוצות שלא חבריהן מדווחים עליהן; אלה קבוצות שלא מדווחים על מה שמעניין את הקבוצה, אלא רק את מה שמעניין אחרים על אותה קבוצה, ולכן נראה לי שזו הבעיה המרכזית.
יולי תמיר: אם יש קריאה מרכזית שהוועדה צריכה להעלות בסוף הישיבה זו דרישה למתן אפשרות להפליה מתקנת, העדפה מתקנת לעיתונאים מכל הקבוצות האלה בתוך מערכות השידור ומערכות העיתונאות המרכזית, אחרת תמיד מתקבלת תמונה מעוותת של אותן קבוצות.
יולי תמיר: לטובה, יש לנו בתקציר דבריה של נטשה מוטגוביה דוגמה מצוינת למה שקורה כשיש עיתונאית עולה, קוראת ודוברת רוסית שיכולה לכתוב על הקהילה מבפנים; זה מקרה נדיר, והעובדה שאפשר לציין שם אחד היא עובדה מדאיגה.
יולי תמיר: כמובן, יש למחות בתוקף נגד כל אמירה מהסוג שציינתם.
יולי תמיר: נדמה לי שיש אחריות דווקא לחברי הכנסת החרדים להקשיב קשב רב בערוצי השידור הפירטיים של התקשורת החרדית.
יולי תמיר: נאמרים שם דברים קשים, חמורים ומתסיסים כלפי חלקים ניכרים בציבור; החל מנשיא בית המשפט העליון, כלה בנציגים אחרים של המגזר החילוני.
יולי תמיר: אם אנחנו רוצים שהדיון הזה ייערך ביושר ובהגינות אז המאבק הזה צריך להיות הדדי.
יולי תמיר: אנחנו צריכים לבער כל התבטאות חריגה ולא הולמת בתקשורת נגד חרדים, והציבור החרדי – דווקא שאלה תחנות פירטיות, ואין דרך לפקח עליהן, דווקא משום שצריך היה לסגור אותן ולכן לא יקימו מוסד שיפקח עליהן – חייב ריסון עצמי.
ישראל אייכלר: אולי המסקנה צריכה להיות שצריך לאפשר לכל בן-אדם שרוצה לשדר או להדפיס עיתון לעשות את זה בחופשיות בלי שהמדינה תתערב, ואז אפשר יהיה להחיל על כל כלי התקשורת את אותן אמות מידה.
יולי תמיר: אני מסכימה עם העניין הזה.
יולי תמיר: המצב הנוכחי הוא מצב רע מעיקרו, אבל כל עוד זה כך נדמה לי שאחריותם של חברי-הכנסת שמאזינים או שקהלם מאזין לתחנות האלה להיות מאוד קשובים לסוג ההתבטאויות שנאמרות שם.
ישראל אייכלר: אגב, נשיא בית המשפט העליון הוא חלק מהשלטון, וביקורת נגדו היא כמו ביקורת נגד ראש ממשלה.
יולי תמיר: השאלה היא סוג הביקורת.
יולי תמיר: גם כלפי הרב יכולים, אני מניחה, לדעתכם להעלות ביקורת, רק לא סוג כזה של ביקורת.
דוד לוי: בוודאי, אנחנו בעד חופש הביטוי, וביקורת לגיטימית היא ביקורת טנטטיבית.
יולי תמיר: גם אפשר לבקר, ורבים מבקרים את נשיא בית-המשפט – השאלה איך.
דוד לוי: חופש הדיבור זה לא חופש ההסתה.
יולי תמיר: גם לא כלפי נשיא בית המשפט העליון וגם לא כלפי הצד השני.
דוד לוי: אין ספק שאסור להסית; רק הערה לגבי גלי צה"ל, המעמד של גלי צה"ל מבחינה משפטית וציבורית וערכית הוא לא כמו של תחנות רדיו פירטיות.
דוד לוי: עם כל הכבוד, גלי צה"ל היא תחנת רדיו לאומית של צה"ל, כותבים מכתב לקצין חינוך ראשי, ולכן מן הראוי שיענה, יגיב, יתקן ויפטר אם נעשתה כאן העוולה הזאת.
יולי תמיר: אתה צודק, אבל לצערי, חלק מהמאזינים של התחנות הפירטיות לוקחים אותן יותר ברצינות מאשר רוב הציבור את גלי צה"ל.
ישראל אייכלר: השאלה היא איך אנחנו כפרלמנט מקבלים את התחנות.
ישראל אייכלר: אם יכולתי להזמין לפה תחנות פירטיות כדי להציג את עצמן הייתי עושה את זה בשמחה, אבל אי אפשר משום שהם לא מוכרים.
ישראל אייכלר: הזמנו דווקא את גלי צה"ל, את רשות השידור ואת הרשות השנייה שהם כן מוכרים.
ישראל אייכלר: דוד טל, בבקשה.
דוד טל: אני מסכים לחלק גדול מדבריה של חברת-הכנסת יולי תמיר.
דוד טל: הביקורת היא נשמת אפה של הדמוקרטיה, כפי שאמר נשיא בית-המשפט העליון, אהרון ברק, וכל מוסד שלטוני פתוח לביקורת, וצריך להבדיל בין סוגי הביקורת.
דוד טל: יש ביקורות, ויש הסתות.
דוד טל: אם לא נשכיל במדינתנו לנהוג בסבלנות ובסובלנות כלפי כל השתייכות אתנית, ולא ננהג בהם כבוד, מהר מאוד נגיע לפירוקה של החברה הישראלית.
דוד טל: זה לוקסוס שמדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה.
דוד טל: לא נוח לי לדבר על גלי צה"ל מפני שאני בסך הכל מכיר הרבה פעולות ברוכות שלהם, ואני מכיר את אבי בניהו, מפקד גלי צה"ל.
דוד טל: חלק גדול מחברי-הכנסת בלי קשר להשתייכותם הפוליטית עזרו מאוד לתחנה הזאת להישאר באוויר, ולא לסגור אותה.
דוד טל: גם כאשר היו גזרות מאוד קשות על הרבה מאוד רבדים בחברה הישראלית סברנו שגלי צה"ל תשמור על האוטונומיות שלה, שיהיה לה פלח בשוק הזה, ובהרבה ועדות, כמו ועדת כספים שדנו בנושאים של גלי צה"ל הותרנו אותם על כנם.
דוד טל: אבל אני הותרתי אותם על כנם לא כדי שמישהו ייתן מיקרופון – כלי משחית במקרה הספציפי הזה – ויקרא, ואני מצטט ממה שנאמר: "אם היהודים זה אמנון יצחק אני יכול להבין אנטישמיות".
דוד טל: כלום יעלה על הדעת שאם אני גלי צה"ל אאפשר למישהו מהשדרנים שלנו לומר דברים כאלה ולעבור לסדר היום?
דוד טל: כאן נאמר שאם זה היה נאמר על מופז---.
דוד טל: אני רוצה לעשות אנלוגיה פשוטה יותר: אם זה אפילו היה נאמר על חיים חפר, על עמוס עוז או איש רוח אחר בצד החילוני – שאני מאוד מכבד אותו, באמונתו יחיה – לא הייתה חולפת דקה.
דוד טל: כולם היו מסיקים מסקנות, עולים לשידור ואומרים שהאיש הזה מודח מתפקידו.
דוד טל: לעשות אנלוגיה כזו לאנטישמיות לבן-אדם?
דוד טל: בגלל לבושו, בגלל תרבותו, בגלל המנטליות שלו?
דוד טל: בגלל הכושר והיכולת הרטורית שלו להסביר לציבור?
דוד טל: אתה יכול להסכים או לא; זה כבר נאמר במהפיכה הצרפתית ב- 1789, כמדומני: "אני לא מסכים לאף מילה מדבריך, אבל אני מוכן לשפוך את טיפת דמי האחרונה כדי שאוכל לומר אותם".
דוד טל: זה הבסיס לדמוקרטיה.
דוד טל: אם רב רואה בהשקפת עולמו את הדברים כך, ויבוא שדרן ממוסד ממלכתי כזה, במקרה הזה זה שייך לרשות המבצעת כשהוא אמר דברים כאלה?
דוד טל: ועוד נשאר על כנו?
דוד טל: מילא, ראיתי שהיה שידור שבוע לאחר מכן, והוא כבר תיקן קצת.
דוד טל: זה בסדר שהוא תיקן, אבל אז הייתה צריכה לבוא ההתנצלות, אז הוא צריך היה לבקש מחילה וסליחה; רק אז היינו מאמינים יותר במערכת הזאת, רק אז היינו נותנים לה גושפנקה; רק אז הייתי ממשיך בכנסת לשמור על אופיו של גלי צה"ל, הגם שהוא לא תואם להשקפת עולמי; אבל חיילי צה"ל, וזה חלק מההווי שלהם, אז אני צריך לשמור עליו.
דוד טל: אבל אם המיקרופון הזה ניתן לדברים האלה?
דוד טל: להסתה?
דוד טל: לגזענות?
דוד טל: אני רוצה לקרוא לך אדוני היושב-ראש מהי גזענות.
דוד טל: אני קורא מתוך החומר שמסרתם לנו כרגע.
דוד טל: בסעיף 144 לחוק העונשין מוגדר: "השפלה, ביזוי, גילוי איבר" – אני מדלג על השתייכות לגזע משום שאולי כאן זה לא השתייכות לגזע, אבל בפירוש כן למוצא אתני.
דוד טל: בגלל מוצאו האתני, בגלל תרבותו וגישתו ובגלל השקפת עולמו החליטו להסית נגד האיש הזה.
דוד טל: האיש הזה פליליסט?
דוד טל: האיש הזה נקי כפיים ובר לבב.
דוד טל: נקי מאין כמוהו.
דוד טל: אף רבב לא דבק באיש הזה.
דוד טל: לעשות דבר כזה זה חמור.
דוד טל: אמרתי שאני מכיר את אלעזר שטרן כקצין חינוך ראשי וגם בתפקידיו הקודמים.
דוד טל: אני מאוד מתפלא שהאיש לא מחזיר מכתב.
דוד טל: קודם כל, אני חושב שהוא צריך להגיב לכל אזרח ממדינת ישראל שפונה אליו; אז פונה אליו חבר-כנסת?
דוד טל: לחבר כנסת לא להשיב?
ישראל אייכלר: אני רוצה לציין שהבקשה ביקשה מתא"ל אלעזר שטרן שיבוא לפה באמצעות משרד הביטחון, והוא לא אישר את השתתפותו.
ישראל אייכלר: זה רק מראה שהוא כנראה מתבייש.
ישראל אייכלר: אני לא יכול להבין את זה אחרת.
ישראל אייכלר: אני לא רוצה לייחס את הכיפה המונחת על ראשו.
ישראל אייכלר: הוא לא רוצה להיראות לא איש נאור, לא איש סביר במדינה שלנו.
ישראל אייכלר: הוא לא רוצה לבוא ולהציג כאן עמדה.
ישראל אייכלר: אני לא מבקש ממנו להציג עמדה בעד או נגד, צודק או לא צודק, נכון או לא נכון.
ישראל אייכלר: אם היה עושה את זה מישהו אחר ומטיח דברים קשים כאלה באחד מאנשי הרוח הענקים האחרים במחנה החילוני – כלום זה היה עובר על סדר היום?
ישראל אייכלר: אני חושב שאסור לנו לעבור לסדר היום.
ישראל אייכלר: אני כפשרן מעדיף לקרוא לאברי גלעד להתנצל, אבל אם זה לא יקרה, אדוני היושב-ראש, אני מבקש שוועדת סיכום של הוועדה הזאת תקרא למפקד גלי צה"ל להדיח את אברי גלעד מתפקידו.
יגאל יאסינוב: ידוע שהשקפת עולמו של הרב יצחק ושלי אינן זהות, אבל אני דווקא רוצה להגן עליו כי הפעם זכותו הייתה לא להיות מטרה ולא להגיע למצב שהוא נפגע.
יגאל יאסינוב: אני מקווה שזו הפעם האחרונה שאתם תשמעו דברים כאלה.
יגאל יאסינוב: לצערי הרב, לא שמעתי לא מארגון "שופר" ולא מארגונים אחרים שהם מגינים על אנשים אחרים שנפגעו מההסתה.
יגאל יאסינוב: יושב מולכם בן-אדם שגם כן נפגע לא פעם, ואני לא ראיתי את האורחים הנכבדים מגינים על זכותי כאזרח רגיל.
יגאל יאסינוב: אני רוצה להזכיר כמה מהדוגמאות:
יגאל יאסינוב: אני נפגעתי מדברי הרב על עולים.
יגאל יאסינוב: דבריו צוטטו והובאו לתקשורת; מה שהוא אמר – אמר.
קריאות: אתה יכול להגיד מה הוא אמר, בבקשה.
יגאל יאסינוב: אני באתי היום להגן עליו.
יצחק וקנין: אז מה הוא אמר?
יגאל יאסינוב: הדברים הגיעו מהתקשורת וגם מרבנים אחרים.
יצחק וקנין: זה בדיוק העניין.
דוד לוי: התקשורת לא הייתה בהרצאות, המסר מגיע לציבור לא נכון.
יגאל יאסינוב: נתתי לך לדבר, אז תן לי לסיים.
ישראל אייכלר: הם שואלים שאלה ספציפית.
יגאל יאסינוב: בדיוק בגלל זה אני רוצה להגיד.
יגאל יאסינוב: אני אתן דוגמה של ציטוט מדבריו של הרב שלום מבת-ים שאמר ש- 90% מהעולים הם גויים.
יגאל יאסינוב: ציטוט אחר מהרב הרצל מנצרת עילית שאמר ש- 70% מעולי ארגנטינה הם גויים.
יגאל יאסינוב: זה פוגע.
יגאל יאסינוב: אני לא מאשים את הרבנים.
יגאל יאסינוב: הם אומרים את זה, וזו השקפת עולמם.
יגאל יאסינוב: אבל התקשורת שמביאה את זה הלאה היא האשמה בזה.
יגאל יאסינוב: אני שוב אומר, אני לא באתי להאשים פה רבנים.
יגאל יאסינוב: באתי להגיד לתקשורת.
יגאל יאסינוב: הדוגמה שהבאתם היא דוגמה טוב, ולצערי הרב המקרה קרה.
יולי תמיר: גם "קול המוסיקה".
יגאל יאסינוב: נכון.
ישראל אייכלר: אתה מרוצה מרדיו רק"ע כעולה?
יגאל יאסינוב: אני לא רוצה לדבר אם אני מרוצה או לא, אבל אין תחליף, ואין לי תחנה אחרת שמשדרת ברוסית במדינת ישראל.
ישראל אייכלר: קיבלנו גם הרבה תלונות על רשת א'.
ישראל אייכלר: יכול להיות שרק"ע זה לא בדיוק רשת א', זה רשת ד', נדמה לי.
יגאל יאסינוב: רק"ע היא רשת נפרדת בשפה הרוסית בתדר נפרד.
יגאל יאסינוב: לסיכום, גלי צה"ל חייבים להתנצל.
יגאל יאסינוב: צריכים לחשוב קצת על דרכי ענישה במקרים חמורים של הסתה בתקשורת.
יגאל יאסינוב: אולי ענישה צריכה להיות לא פלילית, לא דרך החוק.
קריאה: צעדים משפטיים?
יגאל יאסינוב: אני לא רוצה עכשיו לומר אילו צעדים.
יגאל יאסינוב: צריך לחשוב על ענישה כלשהי.
יגאל יאסינוב: כנראה, לא נגיע היום להחלטה איך.
יגאל יאסינוב: אני פונה לעיתונאים ולמנהלים של רשתות תקשורת: חברים, אל תתנו לנו להרגיש – לנו זה לכל האזרחים והתושבים – נפגעים.
יגאל יאסינוב: אני אישית נפגעתי מהדוגמה שמרינה הביאה.
יגאל יאסינוב: זו דוגמא גזענית.
יגאל יאסינוב: אני לא ראיתי אנשים מ"שופר" מגינים על עולים שנפגעים.
יגאל יאסינוב: ועוד מי שפוגע מקבל פרס.
יגאל יאסינוב: אני מצטער על מה שקרה.
יצחק וקנין: אדוני היושב-ראש, טוב שחבר-הכנסת יאסינוב דיבר לפניי.
יצחק וקנין: זו הדוגמה הבולטת ביותר לשיטה שפועלת כנגד הרב אמנון יצחק.
יצחק וקנין: "נאמר דבר קשה מאוד עליי", כך טען יאסינוב.
יצחק וקנין: ציטוט לא שמענו, אבל אחר כך הוא אמר שרבנים אחרים אמרו כך וכך.
יצחק וקנין: ראשית, כדי שלא נגיד שאנחנו מצדיקים אמירה כזאת של רבנים, אמירה מכלילה של ציבור עולים---