GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעה אבירם: ברשותך, יש קווים ברשת הירושלמית, לצורך הדוגמא, שמגיעים לגבעת רם, כמו שהם גם מגיעים לתחנה המרכזית וכמו שהם מגיעים גם לשכונת ארנונה.
<נעה אבירם: וכולם - - -
ישראל אייכלר: ואתם לא תפלו את גבעת רם, אתם לא תגידו אני לא נותן אוטובוסים בגלל שמשרד החינוך יממן את הסטודנטים שלו.
<נעה אבירם: נכון, ואני אומרת שיש גם קווים שנוסעים סמוך לישיבות ועוצרים בישיבות והדברים האלה ימשיכו להתקיים.
<נעה אבירם: מה שאני מפרידה ומשנה מהדיון זה את הקווים הייעודיים, שהגברת גם מכירה ואת מציינת שיש היום קווים לישיבה כזו או אחרת, לתלמוד כזה או אחר, לסמינר כזה או אחר.
<נעה אבירם: זה בהיבטים החוקיים שלו אסור לו יותר להתקיים.
ישראל אייכלר: אבל אתם תספקו את אותו אוטובוס לא ל - - -
<נעה אבירם: אז על זה - - -
ישראל אייכלר: אתם לא מספקים אוטובוסים.
ישראל אייכלר: מה אתם משחקים איתנו?
ישראל אייכלר: אני הרי עכשיו מביע זעקה של מאות אלפי נוסעים במשך כל ימות השנה.
ישראל אייכלר: אותן בנות שנוסעות כאילו לסמינר לא מקבלות ממך אוטובוס לסמינר.
ישראל אייכלר: תני להן אוטובוס רגיל, הסמינר שלהן נמצא במרכז העיר, שיוכלו לעלות על אוטובוס רגיל.
<נעה אבירם: זה לצערי - - -
ישראל אייכלר: ואתם לא מספקים את זה ואתם נותנים לאנשים לחכות בתחנות שעות, לא רק בימים ובמועדים, לא רק בחגים, אלא גם בבוקר ובערב, ואחר כך אתם אומרים לא, הן רוצות אוטובוס - - -
<נעה אבירם: קודם כל לצערי זה לא תמיד מדויק.
ישראל אייכלר: יש אלפי עדים לזה.
<נעה אבירם: מבקשים התאמות ספציפיות של שעות, של ימים, של כל מיני דברים שהן התאמות ספציפיות להיסעים מיוחדים, לא לתחבורה ציבורית.
<מיכאל אלחיאני: אני שואל שאלה, יש לכם איזה קריטריונים בעניין הזה?
<נעה אבירם: אין.
<נעה אבירם: אני אומרת שוב, אנחנו לא עושים הסעת תלמידים - - -
<מיכאל אלחיאני: מה זאת אומרת, אם אני עכשיו יש לי ילדים - - -
<נעה אבירם: לפיכך אין קריטריונים.
<מיכאל אלחיאני: לא, לא, לא אמרתי הסעות תלמידים.
<מיכאל אלחיאני: יש לי ילדים בשכונה מסוימת בנתניה, שאני צריך להסיע אותם, זאת אומרת הם לומדים בבית ספר בשכונה אחרת.
<מיכאל אלחיאני: אין להם תחבורה ציבורית.
<מיכאל אלחיאני: לדוגמא, מרמת פולג, אם את מכירה, שזה קרוב, לגבעת האירועים, בית ספר רזיאל, מרחק של אולי 3-4 קילומטרים, אולי פחות, אין תחבורה ציבורית.
<מיכאל אלחיאני: זאת אומרת יש לנו בעיה עם זה.
<נעה אבירם: אז לגבי תחבורה ציבורית - - -
<מיכאל אלחיאני: למי אני פונה?
<מיכאל אלחיאני: יש איזה גורם במשרד התחבורה שאני יכול להציג את זה בפניו?
<נעה אבירם: לגבי תחבורה ציבורית ככלל יש הנחיות שמגדירות.
<נעה אבירם: הרי בסוף אנחנו רוצים תחבורה ציבורית.
<נעה אבירם: תחבורה ציבורית היא רשת.
<נעה אבירם: היא לא מבוססת על נסיעה אחת בשבע ורבע בבוקר וחזור באחת בצהריים.
<נעה אבירם: זו לא תחבורה ציבורית.
<נעה אבירם: תחבורה ציבורית מבוססת על קווים סדירים, קבועים, בלוחות זמנים מוכרים, במסלול קבוע.
<נעה אבירם: זה מתקיים ויש צורך שהוא יתקיים - - -
ישראל אייכלר: בכל העולם התחבורה הציבורית קיימת - - -
<מיכאל אלחיאני: אבל יש לכם איזה שהוא גורם שאני יכול לפנות אליו?
ישראל אייכלר: סליחה, אני רוצה להעיר.
<נעה אבירם: זה בלי שום קשר כן, תמיד אפשר לפנות.
<נעה אבירם: יש ממונה מחוזי לכל מחוז.
<מיכאל אלחיאני: ונותנים מענה לדבר?
<נעה אבירם: נותנים מענה.
<נעה אבירם: הוא לא תמיד יהיה - - -
ישראל אייכלר: יש לי הערה לדברייך.
ישראל אייכלר: גם אצלכם וגם בעולם כולו, אתם כן יודעים שבשעות מסוימות יש עומס ואתם מגבירים, שעות מסוימות-.
ישראל אייכלר: זה לא חייבת להיות רשת אטומה, רובוטית, שנוסעת - - -
<נעה אבירם: הרשת היא לא, בוודאי שלא.
ישראל אייכלר: את לא תשלחי 10 אוטובוסים ריקים בשעות שאת יודעת שאין נוסעים.
<נעה אבירם: בוודאי שלא.
<נעה אבירם: כולנו יודעים וכולנו מכירים את זה מהכבישים - - -
ישראל אייכלר: אז יש צורך.
ישראל אייכלר: אומר לך מנהל – לצורך הפרוטוקול אני מציין – אתה מיכאל אלחיאני, מנהל מחלקת הסעות בעיריית נתניה.
ישראל אייכלר: אם הוא אומר שברמת פולג ילדים אין להם תחבורה ציבורית, את צריכה לספק תחבורה ציבורית, נקודה.
<נעה אבירם: הוא מבקש נסיעה אחת או שתיים, או לא משנה, לשעת הצלצול של בית הספר ונסיעה בחזור.
<מיכאל אלחיאני: לא, לא, לא.
<נעה אבירם: זה דבר אחד.
<מיכאל אלחיאני: לא ביקשתי את זה, לא.
<מיכאל אלחיאני: ביקשתי שתהיה הסעה והילדים יתאימו את עצמם להסעה.
<נעה אבירם: שוב, הסעה זה לא תחבורה ציבורית.
<מיכאל אלחיאני: לא, לציבור.
<מיכאל אלחיאני: תחבורה ציבורית, סליחה.
<מיכאל אלחיאני: מקבל את ההערה.
<נעה אבירם: אז קו תחבורה ציבורית נבחן על בסיס של ביקושים בין מוצא ויעד ובהתאם - - -
ישראל אייכלר: יש ביקושים.
ישראל אייכלר: בשעות האלה יש ביקושים.
ישראל אייכלר: את לא רוצה להוביל ברמת פולג לאזור בית הספר באמצע הלילה אוטובוסים, אבל בזמן שהילדים מגיעים והילדים חוזרים - - -
<נעה אבירם: אז שוב, תחבורה ציבורית לצורך העניין מבוססת בין היתר גם על אפשרות לבצע מעברים, ותחבורה ציבורית, ככל שהרשת היא בהירה וסדורה ותדירה, היא מאפשרת ביצוע מעברים.
<נעה אבירם: יכול להיות, אני לא מכירה את המקרה הזה ספציפית, אז אני לא אתייחס ספציפית לדוגמא, אבל יכול להיות שניתן לבצע את הנסיעה באמצעות מעבר וזה מענה שהוא תחבורה ציבורית.
<נעה אבירם: יכול להיות שזה לא מענה שמתאים לתלמידים.
ישראל אייכלר: אני רוצה לסכם את חילוקי הדעות בינינו.
ישראל אייכלר: לפי מה שאת אמרת וזו עמדת משרד התחבורה כבר כמה שנים, כל מה שלא – נקרא לזה הסעה מקרית – זה לא תחבורה ציבורית.
ישראל אייכלר: אם זה תלמידים, אם זה נסיעות לאירועים, אם זה זה ואם זה זה.
<נעה אבירם: זה מבחינת החוק גם.
ישראל אייכלר: השיטה שלי היא, וזאת השיטה בכל העולם וכך צריכה להיות, שתחבורה ציבורית זה איפה שהציבור ומתי שהציבור צריך.
ישראל אייכלר: אם זה ציבור בנתניה שצריך לרמת פולג, אם זה ציבור בשדרות שצריך למכללת ספיר ואם זה ציבורים שנוסעים בערבי חגים ובמוצאי שבתות.
ישראל אייכלר: אני לא מבקש שתשלחו אוטובוסים 24 שעות כמו שאתם עושים בקווי הלילה שנוסעים עם אוטובוסים ריקים בכל הארץ ומיליונים, מיליוני-מיליונים - - - -
<נעה אבירם: זה לא מדויק, אבל לא ניכנס לשאלת קווי הלילה.
<נעה אבירם: זה לא חלק מהדיון.
ישראל אייכלר: אני כבר קיבלתי ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, מה שנתתם להם.
ישראל אייכלר: גם נתתם להם חומר מאד מאד חלקי - - -
<נעה אבירם: אז תוכל לראות את מספר תאונות הדרכים שנמנעו.
ישראל אייכלר: ביקשתי לדעת כמה זה עולה, לא קיבלתי שום תשובות אמיתיות.
<נעה אבירם: אני לא יודעת למה לא התקבל, אבל אנחנו בוודאי – הכל שקוף וחשוף.
ישראל אייכלר: לא, לא, לא שקוף.
<מירב שמעון: גם בקשת המידע ממשרד התחבורה לא - - -
ישראל אייכלר: שום דבר.
ישראל אייכלר: קיבלנו תשובות מורחות, כלליות כאלה - - -
<נעה אבירם: ברמת העיקרון הכל חשוף - - -
ישראל אייכלר: שלא אומרות לי כמה עולות ההסעות הריקות אני מדבר, אני לא מדבר על מה שיש צורך.
ישראל אייכלר: כמה עולה למדינה הנסיעות הריקות שאתם עושים בלילות.
ישראל אייכלר: אבל אתם החלטתם, זכותם לעשות את זה, אבל לא יתכן שכשיש נוסעים ובמקומות שיש נוסעים, לא תספקו אוטובוסים בגלל שאין לכם מספיק תקציב.
ישראל אייכלר: זה דבר - - -
<נעה אבירם: אני לא דיברתי פה בכלל על תקציב.
<נעה אבירם: צריך להכיר או להתייחס למערכת החוקית.
<נעה אבירם: אנחנו יושבים בבית המחוקקים וככל שישתנו החוק ו/או התקנות, נפעל.
<נעה אבירם: במערכת החקיקה כיום - - -
ישראל אייכלר: הפירוש שלכם לחוק של הספקת תחבורה ציבורית מעוות.
ישראל אייכלר: זה מה שאני טוען ואת זה אני אצעק בכל מקום.
<נעה אבירם: זה נכון מה שאתה אומר שתחבורה ציבורית נסמכת על נוסעים אקראיים, לא מאורגנים – זו תחבורה ציבורית.
<נעה אבירם: קבוצות מאורגנות זה היסעים וזה חשוב לי - - -
ישראל אייכלר: מה זה קבוצות מאורגנות?
ישראל אייכלר: ילדים זה קבוצה מאורגנת?
<נעה אבירם: וחשוב לי, ברשותכם - - -
<מיכאל אלחיאני: אתם צריכים לתת מענה.
<מיכאל אלחיאני: לדוגמא מקריית השרון בנתניה צריכים להסיע תלמידים לבית ספר בר אילן בנות.
<מיכאל אלחיאני: עכשיו, אין מספיק מענה בתחבורה הרגילה, אז מה אנחנו נעשה?
<מיכאל אלחיאני: העירייה מוציאה מכספה כספים על מנת להסיע תלמידים - - -
<נעה אבירם: אני לא רוצה לדבר.
<נעה אבירם: אני מניחה שמשרד החינוך יכול להגיד - - -
<מיכאל אלחיאני: אם אתם לא מוצאים מענה, לתת מענה.
<נעה אבירם: להגיד בדיוק על מה כן מתקציבם את הרשויות ועל מה לא.
<נעה אבירם: שוב, זה לא לפתחו של משרד התחבורה.
ישראל אייכלר: לא, לא, אני לא ביקשתי ממך.
ישראל אייכלר: על העניין של המימון לא דיברתי מילה.
<נעה אבירם: אני חוזרת ואומרת – הסעות תלמידים מחויבות בתנאים שלא נמצאים היום בתחבורה הציבורית, בוודאי העירונית, בפרט שאנחנו מדברים על נסיעות שהן מחויבות בנגישות ושהן מבוססות על עמידה.
<נעה אבירם: הסעות תלמידים מחויבות במקומות ישיבה.
<נעה אבירם: אלה שני דברים שונים.
ישראל אייכלר: אני שמעתי את דברייך ואני מציין שוב שמבחינת משרד התחבורה אני מבקש ממך רק דבר אחד, איפה שיש ציבור, שם תשימי אוטובוס.
ישראל אייכלר: לא יותר.
<נעה אבירם: בהתאם ל - - -
ישראל אייכלר: עניין מימון נדבר עכשיו.
ישראל אייכלר: ואת צודקת שאסור לקרוא לזה הסעת תלמידים.
<נעה אבירם: מהותית.
ישראל אייכלר: לגבי תקצוב אני מדבר על הסעת תלמידים.
ישראל אייכלר: לגבי נסיעה זה הסעת אזרחים.
<נעה אבירם: מהותית – הסעת תלמידים לא יכולה להתבצע בתחבורה ציבורית.
<דוד שגיב: צריך להפריד בין מערך היסעים לתלמידים לבין מערך היסעים לציבור הרחב.
ישראל אייכלר: לא, התלמיד לא שונה מהציבור הרחב.
ישראל אייכלר: זה מה שאני טוען.
<דוד שגיב: אז צריך להגדיר את הישיבה הזאת בהתאם.
ישראל אייכלר: לגבי משרד התחבורה סגרתי את העניין.
ישראל אייכלר: שלום לחברת הכנסת לביא.
ישראל אייכלר: כל מקום שיש ציבור – צריך אוטובוס וזה צריך להיות ציבורי ולא פרטי ולא ארגוני ולא קבוצתי ולא להפלות בין קשיש לילד, לבין צעיר, לבין חייל, לבין נתמך משרד הרווחה או כל אפליה אחרת.
ישראל אייכלר: לא יכולה להיות אפליה.
ישראל אייכלר: עכשיו נעבור לגבי משרד החינוך.
ישראל אייכלר: מה הם הקריטריונים לסבסוד ומימון תלמידים במשרד החינוך?
ישראל אייכלר: ואת זה אני מבקש לשמוע משמעון אבני, מנהל אגף הסעות והצטיידות במשרד החינוך.
<שמעון אבני: אני רק אגיד בפתיחה שהאגף שלי לא מתעסק, אני לא מסיע, לא מממן ולא אחראי על כל מה שקשור לחינוך העצמאי, לצורך העניין.
<שמעון אבני: יש אצלנו אגף נפרד, שהוא מטפל ב - - -
עליזה לביא: באגף החרדי?
<שמעון אבני: כן, האגף החרדי.
<שמעון אבני: יש גורם אחר שהוא מטפל.
<שמעון אבני: זה היסטורית ככה.
<שמעון אבני: כשאני נכנסתי זה היה ככה.
<שמעון אבני: אין לי מושג למה.
<שמעון אבני: כל מה שקשור לחינוך מיוחד במגזר החרדי - - -
<תמר זוסמן: לא חינוך מיוחד, חינוך עצמאי.
<שמעון אבני: כן, בחינוך העצמאי.
<שמעון אבני: אני אומר, אבל החינוך המיוחד הוא כן אצלי, אבל זה לא הדיון כאן.
ישראל אייכלר: אני ממש מצטער, אבל אני לא מבין למה שמעון אבני לא יכול לייצג ולנהל את מערך ההיסעים בחינוך החרדי.
<שמעון אבני: כי אני לא אחראי עליו.
<שמעון אבני: למה אני לא אחראי עליו?
<שמעון אבני: כי זה היסטורית ככה.
<שמעון אבני: יש גוף - - -
עליזה לביא: הוא עובד ציבור, אתה יודע.
ישראל אייכלר: אני שואל אותו כנציג משרד החינוך.
<שמעון אבני: אני אומר, אני לא יודע.
<שמעון אבני: זה היסטורי.
<שמעון אבני: כשאני נכנסתי לתפקיד זה היה.
<שמעון אבני: אגב, אני פועל היום, כי אני חושב שצריך להיות גוף אחד במשרד החינוך.
<שמעון אבני: זאת אומרת כל המנהל החרדי, אני פועל להעביר את תחום ההסעות שלו אלי ואני אנהל אותו גם כן, כדי שיהיה גורם אחד שרואה.
עליזה לביא: זה משהו שהוא חריג, או שבמשרד החינוך הכל מופרד?
עליזה לביא: או שרק הנושא הזה?
<מירב שמעון: מי אחראי על זה, שושי?
<שמעון אבני: כן, שוש איפרגן.
<שמעון אבני: לא, לא, זה מופרד.
עליזה לביא: הכל מפורד?
עליזה לביא: אז זה לא משהו שרק הוא מופרד.
<שמעון אבני: לא, לא, זה לא.
עליזה לביא: גם התכנים.
עליזה לביא: גם הפיקוח.
עליזה לביא: הכל מפורד.
<שמעון אבני: כן, כן, מופרד, וודאי.
ישראל אייכלר: תכנים זה משהו אחר.
ישראל אייכלר: דברים אובייקטיבים, למשל פיקוח בטיחותי גם נפרד?
<תמר זוסמן: כן, כל הקטע של רישיונות וסמל מוסד.
<שמעון אבני: הכל, זה מופרד, בוודאות, כן.
<שמעון אבני: יש קצין בטיחות למינהל החרדי.
ישראל אייכלר: גם דברים טכניים מופרדים?
<תמר זוסמן: שתבין איך זה עובד, עכשיו היינו צריכים רישיון וסמל מוסד לבית הספר שברמה ג', אז הפעלתי את אלרואי ואת כולם שם.
<שמעון אבני: כן, זה - - -
עליזה לביא: את פונה לאגף העצמאי?
<תמר זוסמן: לא, אז פניתי לאלרואי, שהוא קשור - - -
עליזה לביא: אל תגידי שמות.
עליזה לביא: תגידי - - -
ישראל אייכלר: כן, אנחנו לא מכירים.
<תמר זוסמן: הוא ראש המטה של הרב פורוש, של סגן השר.
<תמר זוסמן: הוא פעל לי בקטע הזה, אבל זה אנחנו והערבים בעצם באותה משבצת, תכלס.
ישראל אייכלר: אז קודם כל קריטריון ראשון, חינוך עצמאי וחרדי מחוץ למערכת ההיסעים - - -
<שמעון אבני: עכשיו אני יודע שלא מסיעים, מסיעים רק את אל המעיין.
<שמעון אבני: עוד פעם, אני מדבר עכשיו במקום הגברת שוש אפרגן, שהיא אחראית, היא לא כפופה אלי ואין לי אחריות עליה ואני - - -
עליזה לביא: אז למה שוש אפרגן לא פה?
<שמעון אבני: היה צריך לזמן אותה.
ישראל אייכלר: אני באמת לא יודע.
<תמר זוסמן: שוש אפרגן היא האחראית.
<שמעון אבני: אני הייתי בטוח שתזמנו אותה, כי היא - - -
ישראל אייכלר: אנחנו מזמינים את לשכת השר ולשכת השר צריכה להחליט.
עליזה לביא: יכול להיות שצריך דיון המשך ואז תבקש שהגברת תגיע.
<שמעון אבני: כן, כי היא תדע הכי טוב לענות.
<שמעון אבני: זה בדיוק.
<שמעון אבני: אני ממש לא בקיא בפרטים, בדקויות.
<שמעון אבני: בנושא החינוך המיוחד, אני מסיע את כל ה - - -
ישראל אייכלר: תעזוב בחינוך המיוחד דנו.
ישראל אייכלר: תן את הכללים, את הקריטריונים בחינוך הכללי.
ישראל אייכלר: הרגיל.
<שמעון אבני: בחינוך הרגיל, בסדר.
<שמעון אבני: בחינוך הממלכתי או הממלכתי דתי לצורך העניין - - -
ישראל אייכלר: כן, מה הם הקריטריונים?
<שמעון אבני: הקריטריונים הם, ואנחנו גם העברנו את זה לדעתי כתוב.
ישראל אייכלר: כן, יש לנו.
<שמעון אבני: גם את חוזר מנכ"ל.
<שמעון אבני: יש את עיקרון המרחק ואת הקרבה של בית הספר לבית של הילד.
<שמעון אבני: הוא צריך ללמוד בבית הספר הקרוב לביתו - - -
ישראל אייכלר: כן, שני קילומטרים לגן חובה ושלושה קילומטרים ל - - -
<שמעון אבני: ל-ה' עד י"ב'.
<שמעון אבני: אין הפרדה בין שכונות מבחינתנו.
ישראל אייכלר: ואתם משלמים למשרד התחבורה או לעיריות?
<שמעון אבני: אנחנו משלמים ישירות לרשויות המקומיות.
<שמעון אבני: אנחנו עובדים ישירות מול הרשויות המקומיות והרשות המקומית מעסיקה קבלן הסעות, בהנחה שהיא עושה הסעות.
<שמעון אבני: אנחנו גם משלמים, אם יש תחבורה ציבורית, אנחנו גם יכולים לשלם לרשות כרטיסייה והיא מעבירה להורים.
<תמר זוסמן: אבל עבור ההסעות אתם משלמים פר נסיעה כמו בתחבורה הציבורית, או שמשלמים עבור ההסעות?
<שמעון אבני: תלוי.
<שמעון אבני: יש פה שתי שיטות התחשבנות.
<שמעון אבני: בדרך כלל החינוך הרגיל, לא החינוך המיוחד, החינוך הרגיל, אנחנו משלמים פר תלמיד.
<שמעון אבני: זאת אומרת אנחנו משלמים על כל ילד את הנסיעה ובחינוך המיוחד אנחנו משלמים מסלול.
<שמעון אבני: זאת אומרת זה לא משנה כמה ילדים ייסעו, אנחנו משלמים על האוטו כאוטו.
ישראל אייכלר: אבל בשביל ילד מסוים, לא סתם.
<שמעון אבני: נגיד עכשיו יש ילד אחד שיכול לנסוע על אוטו, כשאתה מבין שהחינוך המיוחד הוא הרבה יותר יקר כי - - -
ישראל אייכלר: בוודאי, זה טנדרים.
<שמעון אבני: כי זה יכול להיות ילד אחד על הסעה אחת וזה מייקר את ה - - -
ישראל אייכלר: דיברנו על זה כמה וכמה פעמים.
<שמעון אבני: ובחינוך הרגיל אנחנו משלמים אתך זה בדרך כלל בפר תלמיד.
<תמר זוסמן: לפי נסיעה בתחבורה ציבורית?
ישראל אייכלר: מה הסכום שאתם נותנים לילד רגיל?
<שמעון אבני: לכל רשות יש לה מחיר אחר.
<שמעון אבני: כל רשות יש לה אחוז השתתפות אחר.
<שמעון אבני: כי זה בנוי גם כן היסטורי.
<שמעון אבני: למשל, רשויות - - -
ישראל אייכלר: את לא היית פה בפתיחה.
<שמעון אבני: למשל רשויות שמסיעות בממוגני ירי, אחוז ההשתתפות שלהן הוא 90%.
<שמעון אבני: מועצות אזוריות – 85%.
<שמעון אבני: נתניה – 50% או 40%.
<שמעון אבני: כמה אחוז?
<שמעון אבני: משהו כזה.
<תמר זוסמן: מה הוא בסיס העלות?
<שמעון אבני: והפר תלמיד שלה הוא אחר.
<שמעון אבני: זאת אומרת יכול להיות בנתניה זה יהיה 10 שקלים.
עליזה לביא: אבל על פי מה המדד?
עליזה לביא: מה המדד?
עליזה לביא: למה נתניה זה ככה ותל אביב אחרת?
ישראל אייכלר: את לא תאמיני מה שענו לנו.
ישראל אייכלר: הם תוצאה של הסדרים היסטוריים המתעדכנים לעתים רחוקות.
ישראל אייכלר: זה בערך 30 שנה.
<שמעון אבני: זה לא עודכן הרבה מאד זמן, הרבה מאד שנים.
עליזה לביא: ערים משתנות.
עליזה לביא: המדד שלהן משתנה.
<שמעון אבני: אני מסכים איתך.
<שמעון אבני: אגב, בגלל זה אני שאלתי למה אין פה נציג אוצר.
<שמעון אבני: אגב, הרשויות מוציאות הרבה יותר כסף כי היו התייקרויות מאז.
עליזה לביא: היסטורי?
<שמעון אבני: כן, זה היסטורי.
<שמעון אבני: פעם ישב האוצר עם כל משרדי הממשלה, לפני 20 שנה ולקחו ועשו איזו שהיא התחשבנות וקבעו לכל רשות מה התעריף פר תלמיד שלה.
<שמעון אבני: זאת 10 שקלים, זאת 5 שקלים, זאת 3 שקלים.
עליזה לביא: אתה יודע, יש ערים שמוגדרות כערים קולטות עלייה וגם לא.
עליזה לביא: הרי יש על זה עכשיו דיון מי כן, מי לא.
עליזה לביא: רמת השרון מוגדרת כעיר קולטת עלייה, נתניה לא.
עליזה לביא: אנחנו יודעים באיזה עיוותים היסטוריים אנחנו נמצאים פה במדינת ישראל.
ישראל אייכלר: נמצא פה נציג נתניה, יספר לך כמה עולים יש.
<מיכאל אלחיאני: בוקר טוב.
עליזה לביא: אהלן, מה שלומך?
<מיכאל אלחיאני: בסדר גמור.
ישראל אייכלר: כמה עולים יש לכם?
ישראל אייכלר: יש לכם אלפי עולים.
עליזה לביא: נכון, נכון.
עליזה לביא: וזו אחת השערוריות הגדולות.
ישראל אייכלר: מצרפת ו - - -
עליזה לביא: ורמת השרון מוגדרת כעיר קולטת עלייה, כן.
<שמעון אבני: אגב, עשינו בנושא הזה, לצורך העניין נגיד ניקח את נתניה כי הם יושבים פה, כי הוא יושב פה - - -
עליזה לביא: בצדק הוא יושב פה, אתה יודע.
עליזה לביא: למשל זו דוגמא.
עליזה לביא: זו השלכה של הדיון, של הדברים שאני כרגע אומרת.
<שמעון אבני: בסדר, אז אני אומר, אז נגיד הם קלטו ויש אחוז גבוה של אתיופים שנקלטו.
<שמעון אבני: אגב, יש עשינו את זה בכל הארץ.
<שמעון אבני: לקחנו את האוכלוסיות, גם אגב כדי לפזר אותם ולא ליצור ריכוזים.
<שמעון אבני: זאת אומרת כשיש מקומות שהם בעיתים, שמזוהה איזו שהיא בעיה מערכתית, אז אנחנו נותנים לזה פיתרון.
<שמעון אבני: אז למשל בסוגיות של עולי אתיופיה קיצרנו מרחקים ופיזרנו אותם בבתי ספר ושילמנו 100%, לא נתנו לרשות לשאת בעלות.
<שמעון אבני: זאת אומרת המערכות לא עד כדי כך אטומות.
ישראל אייכלר: זאת אומרת כן עדכנתם מפעם לפעם.
<שמעון אבני: לא עדכנו.
עליזה לביא: מה זה כן עדכנתם?
עליזה לביא: אבל הייתה עבודה של ראשת העיר, כי באמת אחרי מאבקים מאד גדולים, אני מזכירה לכם.
עליזה לביא: לא הייתה איזו רוח התנדבות של - - -
<שמעון אבני: זה לא ראשת העיר, כי זה היה בצפון וזה היה בדרום.
<שמעון אבני: אנחנו עשינו את זה ארצי.
עליזה לביא: אבל בריכוזים שיש בהם.
עליזה לביא: תאמין לי, אני ליוויתי את זה כוועד הורים.
<שמעון אבני: מה בסדר?
<שמעון אבני: בסדר שליווית את זה כוועד הורים.
עליזה לביא: המדינה לא באה ולוקחת אחריות.
עליזה לביא: באים וקולטים בנתניה ואז יש בעיה עם בתי הספר ואז צריך הסעות ואז העירייה אומרת אני לא יכולה.
עליזה לביא: זה לא שיש פה איזה שיתוף פעולה מלמעלה, שבא עוטף ומלווה את כל הסוגיה הזאת.
<שמעון אבני: תראי, הרשות היא לצורך העניין הגורם הדומיננטי המוביל, המתכנן, היוזם.
<שמעון אבני: בלי פנייה של הרשות אנחנו לעולם לא נדע אם יש בעיה.
<שמעון אבני: אם בית שמש לא הייתה פונה, לא היינו יודעים שיש בעיה בבית שמש.
<שמעון אבני: אז כשעיריית נתניה פנתה ואמרה - - -
ישראל אייכלר: אומרת לי מירב, ממלאת מקום המנהלת של הוועדה, המזכירה שלנו, למשל קריית גת.
ישראל אייכלר: יש שם הרבה קליטת עלייה ופיתוח וכל זה.
ישראל אייכלר: אם ראש העיר לא בא אליכם וראש עיריית נתניה כן בא, אז תושבי קריית גת - - -
<שמעון אבני: לא, אז למשל כשבאה ראש עיריית נתניה, במקרה הזה זה לא הייתה ראשת עיריית נתניה, במקרה הזה באו ראשי המועצות והרשויות בקריות, בצפון, ואמרו יש לנו בעיה עם ילדים אתיופים, אנחנו רוצים להסיע.
<שמעון אבני: ואז עשינו בדיקה ארצית.
<שמעון אבני: זאת אומרת אם תהיה עכשיו פניה לגבי ילדים, לא יודע, שיש איתם איזו שהיא בעיה, אנחנו נעשה בדיקה ארצית ואנחנו ניתן מענה ארצי.
<שמעון אבני: אנחנו לא נותנים נקודתית.
<שמעון אבני: אנחנו יודעים גם לתת נקודתית, אבל כשבדקנו את זה וראינו שיש בעיה רוחבית עם כל הילדים, אז פנינו לכל הרשויות בארץ ואמרנו חברים, בואו תציגו לנו איפה יש בעיות עם ילדים אתיופים שלומדים בבתי הספר.
<שמעון אבני: מי שהעלה בעיה, מצאנו לזה פתרון, נתנו כסף, קיצרנו מרחקים וכל שנה אנחנו בודקים את הדבר.
<שמעון אבני: זאת אומרת יש אישורים חריגים.
<שמעון אבני: זה לא שהמערכת אטומה, היא לא רואה.
<שמעון אבני: במקרה הזה אני לא יודע - - -
עליזה לביא: בוא נחזור אחורה לגבי קריטריונים שלא עודכנו 30 שנה.
<שמעון אבני: איזה קריטריונים לא עודכנו 30 שנה?
ישראל אייכלר: מה שאמרת.
<שמעון אבני: המחירים?
<שמעון אבני: לא יודע, שהאוצר יבוא יסביר.
<שמעון אבני: אני באמת לא יודע להסביר את זה.
<תמר זוסמן: לא, 30 שנה כאילו אנחנו, החינוך העצמאי, עדיין לא - - -
ישראל אייכלר: לא, הסכמים היסטוריים.
ישראל אייכלר: האמת היא שאני מצטט את מרכז השלטון המקומי.
<שמעון אבני: אז אני אומר, מרכז השלטון המקומי צודק'.
ישראל אייכלר: הסכמים היסטוריים.
<שמעון אבני: נכון, נעשו הסכמים היסטוריים שלא נפתחו עד היום.
<שמעון אבני: האוצר לא מסכים לפתוח אותם.
ישראל אייכלר: הם מתעדכנים לעתים רחוקות.
עליזה לביא: ההסכם בין השלטון המקומי לאוצר?
<שמעון אבני: אתם מבינים?
<שמעון אבני: זה הסכם בין משרד החינוך, השלטון המקומי והאוצר – שלושת הגופים האלה ישבו וסיכמו ועשו הסכמים.
<שמעון אבני: במסגרת ההסכמים האלה נקבעו מחירי פר תלמיד.
<שמעון אבני: היו שלוש פעמים התייקרויות בשנת 2006, בשנת 2008 ובשנת 2012.
<שמעון אבני: שלוש פעמים האוצר אמר, באמת הסכום נשחק בצורה שהיא בלתי אפשרית והוא נתן פיצוי.
עליזה לביא: מתי היה העדכון האחרון?
<שמעון אבני: בשנת 2012, לפני ארבע שנים.
<שמעון אבני: זאת הייתה הפעם האחרונה.
<שמעון אבני: להגיד לך, אני אומר לך ואני מצהיר את זה, שחד משמעית הסכומים הם לא מדויקים והם לא טובים והם לא נכונים והרשויות נאלצות להוציא הרבה מאד כסף מכיסן ולממן.
<שמעון אבני: זאת אומרת כשאני אומר נגיד שעלות ההסעה היא 50%, אז אני לא באמת נותן לו 50%.
<שמעון אבני: אני נותן לו 30%, 35%, כי זה נשחק.
<שמעון אבני: ועכשיו נעשית עבודה מאד גדולה מול האוצר, עם חשבות משרד החינוך והתקציבים, כדי לעדכן את הדבר הזה.
<שמעון אבני: כמה האוצר יסכים ללכת ולפתוח ולתת, בסוף זה כסף.
ישראל אייכלר: יש לי שאלה של מה שנקרא אדם פשוט.
ישראל אייכלר: למה שלא תתנו, אתם נותנים לכל תלמיד, נכון?
ישראל אייכלר: בשלושה קילומטרים.
<שמעון אבני: עקרונית.
<שמעון אבני: תראה, למשל עיריית ירושלים לא מסיעה חינוך רגיל.
ישראל אייכלר: אז למה אתה צריך שעיריות יפעילו חברות הסעה שזה מכרזים וביזנס וקשרים ופרנסות ותעשייה שלמה?
ישראל אייכלר: למה שלמשרד התחבורה לא יהיו אוטובוסים רגילים, הרי מדובר בילדים בריאים, נכון?
ישראל אייכלר: לא מדובר פה בילדים נכים.
ישראל אייכלר: שיקבלו כרטיסייה מהעירייה, אפילו דרך העירייה, אבל ממשרד החינוך, כל ילד אותה כרטיסייה, אותה נסיעה, אותה זכאות.
<שמעון אבני: הם לא יוכלו להעמיד.
<שמעון אבני: לא תהיה תחבורה ציבורית.
<שמעון אבני: ומי יסיע את הילדים?
ישראל אייכלר: משרד התחבורה בתחבורה הציבורית.
<שמעון אבני: מי יסיע מקיבוץ X לבית ספר אזורי Y?
ישראל אייכלר: אותו אוטובוס שמביא את כולם.
<שמעון אבני: היא תשים אוטובוס בכל קיבוץ שייצא ויאסוף בבוקר את הילדים?
ישראל אייכלר: אותם אוטובוסים שנוסעים בכל קיבוץ.
<שמעון אבני: זה האוטובוסים הצהובים של המועצות האזוריות.
ישראל אייכלר: למה צריך לפרנס אוטובוסים ציבוריים?
ישראל אייכלר: למה צריכה להיות פה תעשייה של תקציבים?
<שמעון אבני: כי הילדים לא יגיעו לבתי הספר, זה הכל.
ישראל אייכלר: הם לא יגיעו באוטובוס רגיל?
<שמעון אבני: איך יגיעו?
<שמעון אבני: היא אומרת לך שעכשיו את רמת בית שמש ג' אנחנו לא מצליחים להסיע.
ישראל אייכלר: אין אוטובוסים?
<שמעון אבני: אז אתה רוצה להוסיף עכשיו עוד 10,000 לרמת בית שמש?
<נעה אבירם: א' זו מערכת ביקושים שונה לגמרי.
<נעה אבירם: הוא צריך את האוטובוסים בשבע בבוקר ובאחת בצהריים, שעות הצהריים.
<נעה אבירם: משקית זה לא סביר לעשות את זה.
<שמעון אבני: אין סיכוי.
<שמעון אבני: הם לא יגיעו לבתי הספר פשוט.
ישראל אייכלר: אני לא יודע מי קבע שמשקית אי אפשר לעשות את זה.
ישראל אייכלר: אתה אומר קיבוץ, הבנתי, כי אולי אין שם אוטובוס, אבל בערים יש אוטובוסים?
<שמעון אבני: נתניה.
<שמעון אבני: הנה, עכשיו הוא נתן לך את הדוגמא.
ישראל אייכלר: בנתניה יש אוטובוסים, אז שמשרד התחבורה יפעיל עוד אוטובוסים.
<נעה אבירם: אני אגיד דרך אגב שמשרד התחבורה כן חושב וכן התניע עבודה בנושא, שנכון לאגם את התקציבים ולייצר מפלס, שהוא לא מפלס של תחבורה ציבורית, שהוא מפלס של הסעות תלמידים שהוא מאפשר גמישות.
<נעה אבירם: מחר יש טיול שנתי, אז מה?
<נעה אבירם: אז הנסיעה מתבטלת?
<נעה אבירם: אני מזכירה שעל תחבורה ציבורית עולים כולם, לא רק תלמידי בית הספר.
עליזה לביא: סליחה.
<נעה אבירם: אני אומרת למשל יש היום קו – וזה לא מצב תקין – אבל יש היום קו שמשרת ייעודית בית ספר.
<נעה אבירם: מחר בית הספר הזה יוצא לטיול שנתי, אין לכאורה צורך בנסיעה הזאת.
ישראל אייכלר: אני לא דיברתי על ייעודית.
ישראל אייכלר: אני מתנצל שלא הובנתי נכון.
ישראל אייכלר: אני סיכמתי בקטע הראשון של הדיון שלדעתי תחבורה ציבורית צריכה לספק תחבורה איפה שיש ציבור, לפי השעות שיש ציבורים.
ישראל אייכלר: למה משרד התחבורה לא אומר אני מממן כל ילד שגר רחוק.
ישראל אייכלר: אני נותן לעירייה או לבית הספר כרטיס נסיעה, שיעלה לאוטובוס הרגיל ומשרד התחבורה יספק אוטובוסים.
ישראל אייכלר: למה אני צריך את כל המסחרה שיש בעיריות ובמועצות האזוריות, עם כל מיני מערכי היסעים.
ישראל אייכלר: אני מבין את זה שלגבי ילדים בחינוך מיוחד צריך את זה.
<שמעון אבני: זה בטוח, כי אי אפשר יהיה להסיע ילדי חינוך מיוחד.
ישראל אייכלר: כי זה טנדרים, זה קשר אישי שבין הנהג למשפחה, אבל ילדים בריאים, שיהיו בריאים, הם עולים לאוטובוס.
<נעה אבירם: אז אני חוזרת ואומרת, אני באמת לא חושבת שזה צריך להיות מופנה אלינו.
<שמעון אבני: אני אגיד לך, רגע, שנייה נעה.
<שמעון אבני: קודם כל זה מופנה אליכם, אבל א' לדעתי אין לכם את כמות כלי הרכב להעמיד, אין סיכוי בעולם שאתם תעשו ותבנו מערכת שתיכנס במקום קווי ההסעות, אבל יש המון ילדים שהם ילדי כיתה א'.
<שמעון אבני: אתה רואה ילד בכיתה א' עולה עכשיו על אוטובוס קו תחבורה ציבורית?
<תמר זוסמן: כן.
<תמר זוסמן: אנחנו רואים את זה ברמה ג' כל הזמן וגם בחפציבה.
<תמר זוסמן: בכל בית שמש.
<שמעון אבני: אתם, אתם מוכשרים.
<שמעון אבני: אצלנו פחות מוכשרים, אבל אין מצב שילד שבגן או ילד בכיתה א' יעלה על קו תחבורה ציבורית ולכן יש את הקווים המסודרים האלה.
<שמעון אבני: אני חושב שזה נכון, אגב.
<שמעון אבני: אין לי בעיה שמשרד התחבורה רוצה לקחת את זה עליו, זה - - -
<נעה אבירם: לא.
ישראל אייכלר: לא, לא, משרד התחבורה לא רוצה.
ישראל אייכלר: הוא לא רוצה אפילו מה שהוא צריך לעשות.
<שמעון אבני: הוא לא רוצה אפילו להסיע את הנוסעים הרגילים, אתה אומר.
<נעה אבירם: לא, אבל אני חושבת שיכול להיות, ושוב, אני אומרת שזה דברים שנדונו ושיש הסכמה לגביהם.
<נעה אבירם: חסר פה היום איזה שהוא מפלס.
<נעה אבירם: האוטובוסים הצהובים האלה שאנחנו מכירים מחו"ל, יכול להיות שזה איזה שהוא מפלס שירות שנדרש ב - - -
<שמעון אבני: לא, יש לנו את הצהובים.
<שמעון אבני: אולי הם לא כמו ה-School Bus של האמריקאים, אבל יש לנו.
<נעה אבירם: לא, הצהובים של האזוריות.
<נעה אבירם: הם בכלל סיפור של מועצות אזוריות, אבל לצורך העניין מה שאין בארץ היום זה קווי היסעים ייעודיים לתלמידים מפתח הבית לדלת בית הספר.
<נעה אבירם: יכול להיות שזה משהו שנכון לעשות אותו.