GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל אייכלר: זה גם אנשים שחשבו שהנה, הם כבר מקבלים כרטיס ככל בני האדם, והוועדה ממשיכה לקבל תלונות רבות מתיירים עם אשרות תייר, שלא מצליחים לקבל רישיונות נהיגה בכרטיסים, ברישיונות מפלסטיק, כפי שהובטח.
ישראל אייכלר: בדיונים קודמים באו לפה פונים וסיפרו את תלאותיהם בקבלת רישיונות מנייר, וסוכם בהסכמת רשות האוכלוסין, שנציגה עמוס ארבל נכח בישיבה האחרונה, שהתיירים יקבלו כרטיס מפלסטיק, בהתאם למשך תוקף אשרת השהייה שלהם בישראל – כך שלא יהיה מצב שמי שאין לו רישיון שהייה, יהיה לו רישיון נהיגה.
ישראל אייכלר: סוכם שהקבצים במשרד הפנים של התיירים וקבצי האשרות יועברו למשרד הרישוי מרשות האוכלוסין ובהתאם לכך יונפקו כרטיסי הפלסטיק, והדבר אכן נעשה.
ישראל אייכלר: זאת אומרת, אין פה מניעה מעשית לא לקיים את החלטות הוועדה ולא לקיים את הבטחת המנהל במשרד הרישוי, שזו הבטחה שלטונית.
ישראל אייכלר: הייתה קיימת מחלוקת לגבי משך הכרטיס – שנתיים או שלוש.
ישראל אייכלר: האשרה מתחדשת ברשות האוכלוסין כל שנתיים.
ישראל אייכלר: בינתיים דובר שהרישיון מפלסטיק יהיה בתוקף לשנתיים, ובמידת הצורך יוארך בשנה נוספת.
ישראל אייכלר: אני מקווה שעכשיו, כשכבר יהיו כרטיסי פלסטיק, זה כבר יהיה לשלוש שנים.
ישראל אייכלר: לא בגלל שעד שזה יהיה כבר תעבור שנה, אלא אני מקווה שזה יהיה ממש במהירות.
ישראל אייכלר: שר התחבורה כתב לוועדה ב-13 ביולי 2016, כי תקנה 173(א)(4) מגבילה את מתן הרישיון למי שמופיע ברשימת הזרים לתקופה של שלוש שנים.
ישראל אייכלר: לפיכך, אגף הרישוי באמצעות הלשכה המשפטית פועלים לשינוי התקנה באופן שיאפשר מתן רישיון לתושב זר עד שלוש שנים, וזאת בתנאי שתוקף אשרת השהייה שלו בישראל תומך את הבקשה.
ישראל אייכלר: למרות תשובת השר לוועדה ולמרות הנכונות והרצון הטוב של כל הנוגעים בדבר, גם משרד הרישוי וגם רשות האוכלוסין, העניין טרם התבצע בפועל הלכה למעשה.
ישראל אייכלר: ומה שאבסורדי, שהמחשב והטכנולוגיות שהיו אמורים לקדם אותנו לעולם מהיר יותר, בגלל בעיות מחשוב וטכנולוגיה שטרם הצליחו לפתור, התושבים הזרים לא זוכים לקבל רישיונות מפלסטיק, וזה דבר שהדעת איננה סובלת.
ישראל אייכלר: אני רוצה לאפשר לאנשים שנוגעים בדבר לספר לנו למה ומדוע זה לא נהייה.
ישראל אייכלר: יש לנו פה את מנהל אגף הרישוי, אפי רוזן, ויש לנו פה את יצחק גולדין, מנהל תחום יישומים, עורכת דין תמר פרידמן מהלשכה המשפטית, וענבל בן ישעיה ראש אגף נהגים ובטיחות בנהיגה ממשרד הרישוי.
ישראל אייכלר: אז מי ממשרד התחבורה רוצה רשות דיבור ראשון?
<אפי רוזן: אולי אני אדבר, וזהו, אדוני?
<אפי רוזן: אני אסביר, ואם יידרשו הבהרות, אז נבהיר אותן עוד.
<אפי רוזן: צחי מייצג כאן את - - -
ישראל אייכלר: אבל אם רק אתה תדבר, ויש לך נגיעה בדבר, כי אתה הבטחת והתחייבת, אתה רוצה שכך זה יהיה?
<אפי רוזן: כן, אבל אתה יודע, כיוון שאני עוד חדש בשירות הציבורי אני גם יודע להודות איפה לא היינו בסדר, אז תנצל את זה.
<אפי רוזן: כשאני אהיה כבר שלוש שנים עובד מדינה, אני כבר אפסיק לומר את זה.
<אפי רוזן: קודם כל, אנחנו התחייבנו ב-1 באוגוסט כמשרד, שהעניין הזה כבר יהיה פעיל לגמרי.
<אפי רוזן: אנחנו לא עמדנו בהתחייבות הזאת, זה במבחן התוצאה, עם כל הרצון הטוב.
<אפי רוזן: מה שמנע מאיתנו את ההתקדמות הזאת זה באמת סוגיות טכנולוגיות שעניינן הוא לעבוד על מערכת הנהיגה ולתכנת את העניין הזה אחרת.
<אפי רוזן: נכון, זה קשה, המערכת היא מורכבת מאוד, מערכת מיושנת, אבל היינו צריכים לעמוד בזה.
<אפי רוזן: אנחנו מבחינת החוקות סיימנו הכל.
<אפי רוזן: גם אחרי הדיון איתך חזרנו, עשינו שיעורי בית, וכפי שכתב לך השר, אנחנו גם ביקשנו בקשה לתיקון תקנה להאריך משנתיים לשלוש את האפשרות שלנו למתן רישיון.
<אפי רוזן: אגב, זה עבר למשרד המשפטים, לא הייתה גם התנגדות של הציבור, אנחנו מפרסמים את התקנות לציבור, והעניין הזה, לדעתי, יבוא על מקומו בשלום.
<אפי רוזן: הסדרנו גם את כל הממשקים בינינו לבין רשות האוכלוסין, אנחנו מדברים באותה שפה, אחרי המון שנים שהיו ויכוחים, אגב.
<אפי רוזן: אלמלא זה, זה היה נגמר לפני ארבע שנים.
<אפי רוזן: באמת כל מה שעומד כרגע זה לאפשר למחשב לעשות את מה שאנחנו רוצים שהוא יעשה.
<אפי רוזן: העניין הזה לא הסתייע.
<אפי רוזן: אני אומר לך שאחרי שיחה, צחי הוא מאגף מערכות מידע, אני שוחחתי אתמול עם מנהל אגף מערכות מידע, והם יודעים להעריך שהם יכולים לסיים את זה, צחי, תוך שלושה חודשים?
<יצחק גולדין: כן.
<אפי רוזן: תוך שלושה חודשים.
<אפי רוזן: לא את הכל.
<אפי רוזן: אנחנו ניתן קודם כל את (א)(5) ונלך על (א)(1), שזאת האוכלוסייה שבעיקר כרגע היא אוכלוסיית הליבה, ולאחר מכן נלך לעוד אוכלוסיות.
<אפי רוזן: אגב, אדוני, על תיירים לא דובר.
<אפי רוזן: תיירים לא יוכלו לקבל רישיון קבע.
<אפי רוזן: מי שבמעמד של תייר לא יוכל לקבל.
<אפי רוזן: דיברנו בעיקר על הסטודנטים, על אנשים שבאים לפה ללמוד, לשהות פה באמצעות אשרות שהייה שונות.
ישראל אייכלר: מה זה היה עם התיירים?
<אפי רוזן: על תיירים לא דיברנו.
<אפי רוזן: תיירים לא יכולים לקבל - - -
ישראל אייכלר: תיירים, אתה מדבר על מי שבא לשבוע ימים?
<אפי רוזן: עד שנה גם.
<אפי רוזן: כל עוד הוא במעמד של תייר ולא ביקש אשרה אחרת, אז הוא לא יקבל את זה.
<אפי רוזן: גם אין לו אינטרס, אם הוא בא לעד שנה.
ישראל אייכלר: אהה, כי הוא יכול לנהוג עם הזר.
<אפי רוזן: עם הרישיון הזר שלו.
<אפי רוזן: עוד רציתי, אדוני, בעקבות שתי שיחות שגם קיימנו בינינו לצאת לדרך עם הצֶטָלֶה.
<אפי רוזן: בינתיים שהצטלה ייקח שנתיים, דיברנו על זה, ולא הפלסטיק, אבל זה הא בהא תליא – ברגע שהצטלה יוכל להיות שנתיים, אז הפלסטיק יהיה, אי אפשר להפריד ביניהם.
ישראל אייכלר: יש עוד סיבה שלא נסכים – כי אין דבר קבוע מזמני.
ישראל אייכלר: אם אנחנו נקבע את הצטלה הזה, אז המחשב יחכה עד שיהיה windows אני לא יודע מה.
<אפי רוזן: אז אני יכול להצטער על זה שלא עמדנו בזמן, אבל אני מבטיח שזה ייצא לפועל.
<אפי רוזן: זהו, אדוני, אין לי תירוצים יותר מזה.
<אפי רוזן: אני מתחייב שזה יקרה.
ישראל אייכלר: שלושה חודשים, זה אומר?
<אפי רוזן: בסוף השנה זה יקרה.
<שלומית אבינח: דצמבר, 16'.
ישראל אייכלר: זה נראה לי הרבה זמן.
ישראל אייכלר: אתם יכולים לקצר את הזמן?
ישראל אייכלר: אני יכול לעזור לכם.
ישראל אייכלר: יש לי חברים שמבינים קצת במחשב.
ישראל אייכלר: למה זה צריך לקחת יותר מחודש?
<יצחק גולדין: אני מאגף מערכות מידע.
<יצחק גולדין: קודם כל, העבודה נטו צריכה לקחת חודשיים ימים בסך הכל, כשעד עכשיו פשוט המשימה לא הוגדרה כמו שצריך ולא הוטלה על אנשי הפיתוח.
<יצחק גולדין: זאת אומרת, יש עניין בתהליך עבודה סדור שצריך להגדיר את הדרישות, אחרי זה צריך לבוא איתן למערכות מידע, צריך לפתח.
<יצחק גולדין: רק אתמול עוד ישבנו על הגדרת הדרישות, על סגירת פינות אחרונות של הדרישות, אז זה דבר אחד שעיכב את העניין.
<יצחק גולדין: נושא נוסף זה שלא הוקצו המשאבים.
<יצחק גולדין: זאת אומרת, עד היום אנשי הפיתוח בכלל לא התחילו לעבוד על הנושא הזה.
<יצחק גולדין: מה שנדרש כעת זה חודשיים עבודה נטו, זה הכל.
ישראל אייכלר: הם קיבלו משכורת אנשי אגף הפיתוח בחודשיים האלה?
<יצחק גולדין: הם קיבלו משכורת.
ישראל אייכלר: אז למה הם לא עשו את זה?
<יצחק גולדין: הם עסקו במשימות שתועדפו בעדיפות גדולה יותר.
ישראל אייכלר: מה זה עדיפות גדולה יותר מוועדת כנסת שמחליטה, מנהל שמתחייב?
<יצחק גולדין: הנהלת המשרד.
<יצחק גולדין: אני מייצג את עצמי.
<יצחק גולדין: אינני יודע מי מגדיר את המשימות.
ישראל אייכלר: השר עכשיו סגר את הרכבת שמונה ימים, בגלל שהוא צריך לבצע משימות.
ישראל אייכלר: הוא לא יכול להגיד לאגף הפיתוח לעשות משהו טכני, כמו כרטיס?
<שלומית אבינח: ביולי הוא אמר שעושים את זה.
ישראל אייכלר: והוא כתב לנו.
ישראל אייכלר: זה לא שהשר לא ידע.
ישראל אייכלר: מה שאמר פה המנהל היה מגובה על ידי השר.
<יצחק גולדין: אוקיי, אני מדבר ממה שידוע לי בסמכותי ובאחריותי.
<יצחק גולדין: מעבר לזה, אני לא קובע את תוכנית העבודה של האגף ואני גם לא - - -
ישראל אייכלר: איך אני אדע שעכשיו הם כן יקבלו את ההוראה?
<יצחק גולדין: איך אתה יודע?
<יצחק גולדין: אני יודע ממנהל האגף שזו המשימה שצריכה להיעשות כרגע.
<יצחק גולדין: אני לא יכול להבטיח, אם מחר יבואו ויטילו משימה אחרת, אז המשימה הזאת תידחה שוב.
<יצחק גולדין: אי אפשר לדעת את זה.
<יצחק גולדין: אכן, אי אפשר לדעת.
<יצחק גולדין: המשימות, לא אני קובע אותן, הן נקבעות בהנהלת המשרד.
ישראל אייכלר: תקשיבו, אומרת לי המנהלת – 'אל תסכים'.
ישראל אייכלר: זה לא רק שאני לא מסכים, אנחנו מייצגים פה ציבור, אנחנו יושבים פה בפניות הציבור, זה לא עסק של אבא שלי ולא ירושה של אמא שלי.
<יצחק גולדין: בוודאי, אבל זה - - -
ישראל אייכלר: ולכן אני חושב שזה חמור ביותר.
<יצחק גולדין: אז האנשים שצריכים להיות פה זה אולי מנכ"לית המשרד, או מי שקובע את תוכניות העבודה של האגף.
ישראל אייכלר: קבענו פגישה עם מנכ"לית המשרד, אבל איתה אני רוצה לדבר על האנשים שעומדים בתחנות בשמש ובגשם והיא לא שולחת אוטובוסים, לא על כרטיס פשוט, שאת זה אני יכול לסגור איתך ועם המנהל.
ישראל אייכלר: למה אנחנו צריכים להגיע למנכ"לית?
<יצחק גולדין: אין שום צורך להגיע.
<יצחק גולדין: מי שמכתיב, שוב אני אומר - - -
<שלומית אבינח: הוא הוזמן לדיון, ראש האגף, והוא אמר שהוא באיזה כנס מנמ"רים, והוא כתב – אני בכוונה מציינת לפרוטוקול – שאתה תהיה מוסמך ורשאי לתת את כל התשובות בשמו.
<יצחק גולדין: אוקיי, בסדר, אז התשובות בשמו שאני כרגע מסוגל לתת זה שזה מה שהוכתב בתוכנית העבודה לשנת 2016.
<יצחק גולדין: זה מה שהוכתב.
<יצחק גולדין: זה לא הוכתב שזה יהיה באוגוסט.
<יצחק גולדין: אני בפעם הראשונה ששמעתי שזה אמור להיות ב-1 לאוגוסט, לא ידעתי מאיפה זה, אני לא שמעתי על זה.
ישראל אייכלר: עכשיו אתה שומע את זה בפעם הראשונה?
<יצחק גולדין: לא, אני שמעתי את זה לפני חודש, או משהו כזה.
<שלומית אבינח: המכתב היה ביולי.
<יצחק גולדין: אבל זה לא הוכתב בתוכנית העבודה של אנשי הפיתוח של מערכות מידע.
<יצחק גולדין: היו משימות, והם עוסקים במשימות - - -
ישראל אייכלר: אתה יכול להכניס אותי לסוד העניין המקצועי – כמה שעות עבודה רצופות של ימים ולילות צריך לקחת בשביל לעדכן את הצעטלע הזה לכרטיס במחשב?
<יצחק גולדין: זה נושא לא פשוט.
<יצחק גולדין: ראשית, יש פה עניין של בדיקות רפואיות, שזה נושא שאתמול דנו בו, זה נושא מאוד מורכב שצריך להגדיר אותו, ואני הבנתי שגם התקנות לא סגורות בעניין הזה – שזה לא ברור לי אם אפשר ליישם את זה בלי תקנות, אבל הבנתי שגם התקנות עדיין לא סגורות.
ישראל אייכלר: מה זה קשור לטכנולוגיה?
ישראל אייכלר: אתה עוסק בטכנולוגיה?
<יצחק גולדין: כן, אבל לא ניתן לבצע משהו שלא מתוקן בתקנות.
<אפי רוזן: הרב, ככל שתמשיך לחקור, נהייה במערומינו עוד יותר.
<אפי רוזן: בוא נעצור.
<אפי רוזן: עשינו לא בסדר.
<אפי רוזן: אל תחפש.
ישראל אייכלר: אני רוצה שיהיה בסדר.
<אפי רוזן: יהיה בסדר.
<אפי רוזן: אני חושב שאחרי השיחה שלי אתמול עם צחי כבר יהיה בסדר.
<שלומית אבינח: כבר עברו שלושה חודשים.
<אפי רוזן: נכון יהיה בסדר אחרי השיחה אתמול, צחי?
<יצחק גולדין: בעזרת השם.
<יצחק גולדין: בלי קשר לשיחה אתמול.
<שלומית אבינח: שלושה חודשים עברו.
<יצחק גולדין: בשיחה אתמול דווקא לא - - -
<אפי רוזן: יש מנכ"לית, וצריך להגיד שהמנכ"לית היא חדשה, זו לא היא שעסקה בזה קודם.
ישראל אייכלר: היא תגיד לי – אני רוצה שלושה חודשים רק ללמוד את הנושא.
<אפי רוזן: לא, זה לא מתאים לה.
<אפי רוזן: זה לא מתאים.
ישראל אייכלר: אני לא מכיר אותה, אבל אני אומר.
<אפי רוזן: אני מכיר.
<יצחק גולדין: יש לנו פגישה עם המנכ"לית.
<אפי רוזן: זה בסדר עדיפות עבודה עכשיו כהנחיה של צור, זה בסדר עדיפות, זה נכנס לתנור.
<אפי רוזן: זהו.
ישראל אייכלר: אני מנסה ללחוץ, שאני אשמע לפחות שבתחילת אוקטובר, או משהו כזה - - -
<אפי רוזן: לא יקרה, אדוני.
<יצחק גולדין: תחילת אוקטובר זה מחר.
<אפי רוזן: במצב שאנחנו נמצאים בו – זה לא יקרה.
<אפי רוזן: זה יכול היה לקרות עד 1 לאוגוסט, אני מתעקש על זה, שבמשרד מתוקן זה היה צריך לקרות עד 1 באוגוסט, אבל לא עשינו את זה, אז אפשר להתנצל.
ישראל אייכלר: אבל מעכשיו?
<אפי רוזן: אני אומר לך שזה יקרה, אבל זה לא יכול לקחת שבועיים.
ישראל אייכלר: מינימום זה צריך לקחת חודש?
<אפי רוזן: זה לא ייקח חודש.
<אפי רוזן: אל תשכח, אדוני, חודש אוקטובר - - -
<שלומית אבינח: יש חגים באוקטובר.
ישראל אייכלר: יש חגים.
<אפי רוזן: שנהייה בריאים, אנחנו עובדים עשרה ימים.
ישראל אייכלר: עכשיו חזרנו מחופשה.
<אפי רוזן: אנחנו דואגים שיהיו לנו חופשות כל הזמן, ולכן זה למעשה באמת באמת חודש וחצי, נטו.
ישראל אייכלר: בסדר, חודש וחצי נעשה את זה.
ישראל אייכלר: נטו, אמרת.
<אפי רוזן: אין פחות מזה.
ישראל אייכלר: בקיצור, אז איזה תאריך אתם קובעים לנו?
<אפי רוזן: סוף השנה, אדוני.
ישראל אייכלר: ה-31 בדצמבר?
<אפי רוזן: אני מבטיח.
<אפי רוזן: אבל אני אגבה גם הפעם את ההתחייבות שלי במכתב של המנכ"לית אליך, כי אחרת איך אני אבוא בפעם הבאה להסביר?
ישראל אייכלר: אז זהו, אז אני רוצה באמת מכתב מהמנכ"לית.
<אפי רוזן: לגמרי.
<שלומית אבינח: יש מכתב של השר.
<שלומית אבינח: הנה, המכתב של השר מיולי.
<שלומית אבינח: בבקשה, הנה, יש כאן מכתב של השר.
<אפי רוזן: יש גם פגישה עם המנכ"לית.
ישראל אייכלר: כן, יש פגישה עם המנכ"לית.
<אפי רוזן: שלומית, ביקשתי שגם זה יעלה שם בנושא הזה.
ישראל אייכלר: יש פגישה עם המנכ"לית, הרבה בעיות שיש שם שהיא עדיין לא מכירה, אבל נצטרך להתעסק גם בזה.
ישראל אייכלר: אז בואו נסכם את זה, שעד סוף השנה יהיה הכרטיס הזה, ואני רוצה מאוד לארח אותך, מאוד נעים לנו בחברתך, אבל שלא נצטרך בנושא הזה.
<אפי רוזן: אל תדאג, לא חסרים לנו נושאים.
ישראל אייכלר: אז הנושא הזה סגור?
<אפי רוזן: אני נשאר.
<שלומית אבינח: כן, צחי, אתם קשורים גם לנושא השני?
<אפי רוזן: צחי, אתה משוחרר.
<אפי רוזן: אני וענבל מאוד קשורים לנושא השני.
<יצחק גולדין: מצוין.
ישראל אייכלר: אבל נראה לך שתוכלו - - -
<יצחק גולדין: אני יכול להישאר, אם יש צורך.
ישראל אייכלר: לא, שתוכלו לעמוד במשימה?
<יצחק גולדין: אם לא תוטל משימה אחרת באופן מפתיע – אכן כן.
<יצחק גולדין: נדרשים חודשיים נטו.
<יצחק גולדין: אנחנו נמצאים היום ערב ראש השנה.
<יצחק גולדין: אנחנו חוזרים בנובמבר-דצמבר, זה לוח הזמנים שאנחנו מעריכים.
ישראל אייכלר: אני לא רוצה להמשיך, כי המנהל יעץ לי, אבל אני רוצה לגלות לך סוד – יש עכשיו רכבת שצריך למחשב אותה מירושלים עד שער הגיא, הכל מחושמל, זה יוטל עליכם גם אולי, אני לא יודע, לבקר את החברה שרוצה לעשות את המחשוב, את החשמול, זה נקרא.
ישראל אייכלר: אז רק שזה לא ייכנס לפנינו, כי אז אני דוחה את זה לעוד שלוש שנים, אבל לא אמרתי כלום.
ישראל אייכלר: אני סוגר את הנושא הזה בהתחייבות, בעזרת השם, שעד ה-31 בדצמבר למספרם הכרטיס ייסגר.
ישראל אייכלר: אנחנו נעבור לנושא השני, ברשותכם – פניות ציבור בנושא הגבלה לרישיון נהיגה לחייבים בהוצאה לפועל.
ישראל אייכלר: יש לנו פה כמה פניות ציבור.
ישראל אייכלר: הנושא הזה כבר גם דנו פה, יש לי פה אפילו את הפרוטוקול.
<שלומית אבינח: יש גם את הפונה.
ישראל אייכלר: היות ויש לנו פה פונה, זכות ראשונים לפונה.
ישראל אייכלר: דב וולף, בבקשה.
ישראל אייכלר: קח את המיקרופון.
<דב וולף: צהריים טובים.
<דב וולף: שמי דב וולף ואני נוהג כמעט 40 שנה.
<דב וולף: ב-2010 קיבלתי מראש ההוצאה לפועל תמצית בקשה מלחדש רישיון נהיגה.
<דב וולף: במשך השנים חידוש רישיון הנהיגה היה אמור להתבצע ב-16.8.2016.
<דב וולף: לפני כשלושה חודשים קיבלתי מכתב ממשרד הרישוי שאני צריך לעשות בדיקת עיניים.
<דב וולף: אחרי גיל 40 צריכים לעשות בדיקת עיניים.
<דב וולף: בסדר, עשיתי, הכל תקין.
<דב וולף: לפני כחודש וחצי, לאחר שלא קיבלתי הודעה לחדש את רישיון הנהיגה, פניתי למשרד הרישוי.
<דב וולף: אומרים לי – 'אדוני, מ-2010 חילטו לך את הרישיון'.
<דב וולף: אמרתי – 'סליחה?
<דב וולף: לא קיבלתי שום מכתב'.
<דב וולף: המכתב היחידי שקיבלתי מההוצאה לפועל זה לחדש את רישיון הנהיגה.
<דב וולף: במידה שהייתי מקבל, כל הסיפור היה על 2,000 שקל, זה לא דו"חות, זה לא כלום, אני 40 שנה נוהג ברכב, ברוך השם, הדו"חות שלי כמעט נוטים לאפס.
<דב וולף: לא עשיתי פה שום דבר.
<דב וולף: יתרה מכך, ב-2013 נסעתי עם הרכב ביד אליהו ולא נתתי זכות קדימה במעבר חציה.
<דב וולף: תפס אותי שוטר, בדק לי את הרישיון, לקח את הרישיון, נכנס למסוף – הכל בסדר, תמשיך הלאה.
<דב וולף: קיבלתי 500 שקל קנס ב-2013.
<דב וולף: ועכשיו אני חודש ימים נשאר בבית, כי אין לי רישיון.
<דב וולף: אז למה?
<דב וולף: אם הייתי מקבל את זה, ברור לי שהייתי משלם בו ביום.
<דב וולף: אבל לא קיבלתי בכלל מכתב שחילטו לי.
<דב וולף: בדרך כלל, אם יורשה לי, אני יודע שאם מחלטים רישיון, אני מתכוון לא מהמשטרה, צריך להחזיר את הרישיון, כי אסור שזה יישאר אצלי.
<דב וולף: אם זה נכון הדבר.
<דב וולף: לא קיבלתי כזה מכתב בכלל.
ישראל אייכלר: זאת אומרת, בכלל לא קיבלת את כל המכתבים?
<דב וולף: קיבלתי מכתב - - -
ישראל אייכלר: עברת דירה אולי?
<דב וולף: לא.
<דב וולף: אני גר שם 40 שנה, כמעט.
<דב וולף: יש לי מכתב של ההוצאה לפועל.
ישראל אייכלר: מה נהייה עם ה-2,000 שקל עצמם?
<דב וולף: שולם.
<דב וולף: הכל סגור כבר.
ישראל אייכלר: אהה, כבר כן שולם?
<דב וולף: כן, בטח ששולם.
<דב וולף: שילמתי אפילו יותר.
ישראל אייכלר: אז למה לא מחדשים לך?
<דב וולף: הם רוצים שאני אלמד עכשיו תיאוריה ולעשות טסט.
ישראל אייכלר: אהה, זאת הבעיה שדיברנו עליה עם המנכ"ל פה בדיון הקודם.
<דב וולף: הם טוענים שלא נהגתי שש שנים, ואני נהגתי כן, כי לא קיבלתי, לא היה לי כזה דבר.
ישראל אייכלר: כן, דובר על זה.
ישראל אייכלר: הגברת היועצת המשפטית, יש פה פגיעה בזכויות האדם ובזכות הבסיסית ביותר, בלי קשר לעניין של ההוצאה לפועל, בעצם העובדה שאדם שמנסיבות טכניות, לא משנה מה – הוא לא קיבל רישיון, ואז כשהוא הולך לקבל רישיון, המדינה דורשת ממנו שוב לעבור את כל המבחנים, בהנחה שהוא לא נהג.
ישראל אייכלר: פה מדובר באדם שמוכח שהוא נהג.
<דב וולף: 40 שנה.
ישראל אייכלר: הוא אפילו קיבל דו"ח תנועה.
ישראל אייכלר: אני לא יודע איך מתקנים את זה.
ישראל אייכלר: אולי נציע איזה משהו?
ישראל אייכלר: לא יכול להיות, שאם יש לי רישיון נהיגה ולא נהגתי עשר שנים – אני לא צריך לעבור עוד מבחן, ויש הרבה נהגים כאלה, שהרישיון בכיס, והם משלמים פעם בשנה, כדי שזה יהיה, והם לא נוהגים.
ישראל אייכלר: אבל אם לקחו לי את הרישיון, ואני אפילו כן נהגתי, כמו שהפונה אומר, הוא כן צריך לעבור.
ישראל אייכלר: וזו עוד הוצאה, ובפרט כשמדברים באנשים שחייבים, הם בדרך כלל אנשים לא עשירים, והם צריכים לעבור.
ישראל אייכלר: חייבים לתקן את זה.
ישראל אייכלר: אולי משרד התחבורה צריך לתקן את זה, לא?
<ורד קירו-זילברמן: יש איזשהן מחשבות על זה שלא צריך לשלם אגרות - - -
ישראל אייכלר: דובר בדיון הקודם.
<אפי רוזן: האגרות זה לטפל באקמול במשהו שצריך הקרנה.
<אפי רוזן: יש פה בעיה אמיתית, שאנחנו ישבנו אצל סגן היועץ המשפטי לממשלה, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, אבי, לדעתי הוא עבר תפקיד בינתיים – כבר בחודש מרץ השנה ניתנו הנחיות לרשות האכיפה והגבייה.
<אפי רוזן: אדוני, צריך להגיד דבר אחד – מרגע שמר וולף, ואגב, פנייתך הגיעה אליי גם דרך הוועדה וגם דרך הלשכה של גפני, גם השבתי לכם, אנחנו כרשות רישוי צריכים לוודא שמי שנוסע בכבישי ישראל - - -
ישראל אייכלר: גם שרת המשפטים, נדמה לי, פנתה אליכם, לפי המכתב.
<אפי רוזן: אליי לא.
<אפי רוזן: כנראה שהיא פנתה מעליי.
<שלומית אבינח: לפונה השני.
ישראל אייכלר: אהה, זה לפונה השני.
<אפי רוזן: מבחינתי, מר וולף לא נהג חמש שנים.
<אפי רוזן: לא נהג.
<אפי רוזן: ועכשיו הוא נכנס תחת תקנה 172, שגם אותה אנחנו ריככנו.
<אפי רוזן: היא אומרת, שמי שלא נהג שנה – יעשה מבחן עיוני; מי שלא נהג שנתיים – יעשה טסט מעשי.
<אפי רוזן: אני, אדוני, פחות משלוש שנים משחרר את כולם, בסדר?
<אפי רוזן: זו החריגה שנתנו, כי באמת זה משא כבד האירוע הזה.
<אפי רוזן: אני רוצה לומר לך, אדוני, אני מטפל ב-400 פניות בחודש, 400 פניות שמגיעות אליי, בלי מאות הפניות שמגיעות לרשות הרישוי בארץ.
<אפי רוזן: זה פשוט גולם שקם על יוצרו, והכל נסוב סביב חזקת הידיעה.
<אפי רוזן: אתמול, אגב, הייתה לי שיחה קשה מאוד עם קרן מפרקליטות תל אביב.
<אפי רוזן: אגב, בתי המשפט פוסקים נגדנו כבר.
<אפי רוזן: בגללי המדינה משלמת אלפי שקלים הוצאות.
<אפי רוזן: אבל אני לא אמסמס את תקנה 172.
<אפי רוזן: צריך לעשות דבר אחד פשוט, כפי שהתבקשה רשות האכיפה והגבייה – הבעיה המרכזית, אדוני, שלפי החוק מרגע שנשלח דואר רגיל בדואר ישראל, מרגע שמלאו לו 14 יום, נחשב כאילו הוא התקבל בידו.
<אפי רוזן: אנחנו ביקשנו שבתום ששה חודשים ייצא דואר רשום לחייב, זה הכל.
<אפי רוזן: ואז אף חייב לא יכול להגיד – לא מצאתי, לא ידעתי.
<אפי רוזן: או לא נמסר, או לא התקבל, יש כאלה שחותמים שסירבו לקבל.
<אפי רוזן: כי הרי מה קורה פה?
<אפי רוזן: מרגע שאדם יודע, הוא כבר לא יכול להתעלם מההגבלה.
<אפי רוזן: פה טוען מר וולף שהוא לא יודע.
<אפי רוזן: עכשיו, הוא נראה אזרח ישר.
<אפי רוזן: אבל אני לא שלמה, לא יודע לעשות את המשפטים האלה של מי אומר אמת.
<אפי רוזן: אגב, יש עכשיו שעת כושר - - -
ישראל אייכלר: יש בסמכותך לעשות את זה, או שאתה צריך עם התקנה משהו?
<אפי רוזן: אני אגיד לך, אנחנו בשעת כושר.
<אפי רוזן: אני חושב שגם ברשות האכיפה כבר מתחילים להבין את זה, היועץ המשפטי לממשלה, אנחנו פנינו גם לאביחי, אני חושב שזו שעת כושר, כל הפרקליטים המחוזיים, בתי המשפט כבר קמו עלינו לכלותינו בעניין הזה, ואני חושב שצריך לשנות פה משהו מן היסוד.
ישראל אייכלר: סליחה, אבל אמרת כמה פעמים שבית המשפט נגדנו – במה?
<אפי רוזן: כי הוא לא מקבל את עמדת חזקת הידיעה של רשות האכיפה.
ישראל אייכלר: זאת אומרת, בית המשפט מכיר שכשאדם בא ואומר 'לא קיבלתי', וזה לא דואר רשום, אז - - -
<אפי רוזן: עכשיו, אני רוצה להגיד לך עוד אבסורד, אדוני, יוצאים נשכרים הם האנשים שגרים במקומות מסוימים בארץ.
<אפי רוזן: למה?
<אפי רוזן: כי אנחנו בינינו יודעים, אתם כותבים לנו כל הזמן, ואגב, שנינו חסרי אונים, זה שתי רשויות שהן חסרות אונים, אין פה מאבק, אני מבין מדוע מטילים את ההגבלה על הרישיון, אדוני, לומר לך – רבע מיליון חייבים החזירו כספים בעקבות ההגבלה הזאת.
<אפי רוזן: זו הגבלה שעובדת.
<אפי רוזן: רק האדם צריך לדעת עליה.
<אפי רוזן: ראה, אדוני, אם אתה גר בתל אביב ונמסרה לך אזהרה, כמוה כאילו אתה יודע.
<אפי רוזן: אם אתה גר בשפרעם, בחורפיש או בכפר אחר – חזקת הידיעה לא קמה.
<אפי רוזן: כי יש איזו הבנה, נכון?
<אפי רוזן: אני לא טועה, שבמקומות שבהם דברי הדואר אינם מוסדרים באופן של מאה אחוז, זה נתפס כאילו אין חזקת ידיעה.
ישראל אייכלר: אם כך, זה בכל הארץ.
ישראל אייכלר: כתבי הדואר לא מוסדרים בשום מקום.
<אפי רוזן: טוב, זה כבר אירוע אחר, אדוני.
ישראל אייכלר: אבל המכתב אצלי אומר ב-10 באוקטובר.
<אפי רוזן: לא על האזהרות אני מדבר.
<אפי רוזן: לגבי תקנה 172, אני רוצה להגיד מדוע - - -
ישראל אייכלר: אני רוצה לרשום בסיכום את מה שאתה אומר.
<אפי רוזן: אני רק רוצה להגיד מילה על התקנה.
ישראל אייכלר: שצריך לעשות שאחרי שישה חודשים - - -
<אפי רוזן: לא אני הנחיתי, אבי ליכט הנחה את רשות האכיפה במלאת שישה חודשים להוציא מכתב רשום.
ישראל אייכלר: דיברנו על זה?
<אפי רוזן: איפה ענת?
<אפי רוזן: ענת מכירה את זה, היא הייתה איתנו בדיון.
<שלומית אבינח: אפשר לקבל את זה?
<שלומית אבינח: אפשר לקבל את ההנחיה הזאת?
<אפי רוזן: יש מסמך סיכום, אפשר לקבל אותו.
<שלומית אבינח: לך רשום?
ישראל אייכלר: לא זה ולא זה.
<קריאה: זה הנחיה של אבי ליכט?
<אפי רוזן: אמר – 'נא נמקו לי מדוע אתם לא תוציאו תוך שישה חודשים מכתב רשום?
<אפי רוזן: '
<שלומית אבינח: אבל הוא לא אמר 'תוציאו'.
<אפי רוזן: נדמה לי שזה צו עשה – 'נא נמקו'.
<שלומית אבינח: אין הנחיה.
<גיא גולדפרב: רגע, שאלה – האם לא די בזה שההגבלה הוטלה שישה חודשים אחרי שהחייב קיבל, כולל האדון הפונה, מסירה אישית של אזהרה?
<גיא גולדפרב: עכשיו, אם אותו - - -
<אפי רוזן: מסירה אישית תופסת.
<גיא גולדפרב: חכה רגע.
<גיא גולדפרב: אם אותו פונה מכובד יודע שמתנהל נגדו תיק הוצאה לפועל והוא אינדיפרנטי לתוצאות, הוא עושה מה שהוא רוצה, הוא לא מתעניין - - -
<אפי רוזן: הוא פושע.
<גיא גולדפרב: מה הוא?
<גיא גולדפרב: אז תגיד לו את זה.
<יצחק גולדין: לא, שים לב - - -
<אפי רוזן: לא, לא, לא, לא, לא.
<גיא גולדפרב: זה מה שהוא.
<גיא גולדפרב: הוא קיבל, שוב פעם אני מסביר, זה נורא פשוט, הוטלה - - -
<דב וולף: מה קיבלתי?
<גיא גולדפרב: תן לי רגע לדבר.
<דב וולף: סליחה, סליחה.
<אפי רוזן: לא, אני לא עסקתי במר וולף.
<אפי רוזן: הוא קיבל ממני תשובה, דרך אגב, שלילית.
<גיא גולדפרב: שנייה אחת.
<גיא גולדפרב: על הפונה הנכבד הוטלה הגבלה, מכאן שהוא קיבל מסירה מלאה של ההגבלה.
<גיא גולדפרב: רק רגע.
<ורד קירו-זילברמן: אזהרה – כן.
<גיא גולדפרב: אם מאותו רגע - - -
<אפי רוזן: כן, אבל אני לומד מכם, שהאזהרה היא לא אותו דבר.
<ורד קירו-זילברמן: אזהרה והודאה אלו שני דברים שונים.
<גיא גולדפרב: ידידי הנכבד, אם מאותו רגע האזרח אומר – אני מבין שיש נגדי תיק הוצאה לפועל, שבמסגרתו אפשר וינקטו נגדי הליכים, אבל אותי לא מעניין, אני בת יענה.
<אפי רוזן: איך האזרח אומר את זה?
<גיא גולדפרב: אם הוא לא פונה לתיק, ואם הוא לא מתעניין, ואם הוא לא שואל - - -
<אפי רוזן: אבל אני מסביר לך - - -
<ורד קירו-זילברמן: אבל מה זה קשור?
<גיא גולדפרב: מה זאת אומרת?
<אפי רוזן: בוא תשמע, אני לא משפטן, משפטנים מלומדים טענו שאזהרה במסירה מלאה לא כמוה כידיעה.
<ורד קירו-זילברמן: זה לא חייב שמשתמט.
<גיא גולדפרב: סליחה?
<ורד קירו-זילברמן: החלטת שהוא חייב שמשתמט מתשלום.
<גיא גולדפרב: אכן.
<גיא גולדפרב: הוא חייב להיות משתמט מתשלום בהגדרה - - -
<ורד קירו-זילברמן: לא נכון.
<גיא גולדפרב: שהרי אחרת לא הייתה מוטלת עליו ההגבלה.
<ורד קירו-זילברמן: יופי.
<ורד קירו-זילברמן: זה דבר ראשון - - -
<גיא גולדפרב: הוא משתמט לכל דבר ועניין.
<ורד קירו-זילברמן: זה דבר ראשון, אבל יש - - -
<גיא גולדפרב: הוא משתמט מאוד נחמד, שפונה לכנסת, אבל עדיין משתמט.
<ורד קירו-זילברמן: רגע.
<ורד קירו-זילברמן: יש - - -
ישראל אייכלר: למה לשכת עורכי הדין שולחת מישהו שממונה על פניות הציבור ומדבר ככה על אנשים?
<גיא גולדפרב: אני לא ממונה על פניות הציבור, כבודו.
ישראל אייכלר: כך כתוב פה, עורך דין גיא גולדפרב, תחום פניות הציבור.
<גיא גולדפרב: לא, לא, יושב ראש משותף של פורום ההוצאה לפועל.
ישראל אייכלר: אהה, לא פניות הציבור.
ישראל אייכלר: התפלאתי.
ישראל אייכלר: כי האנשים שעוסקים בפניות הציבור יודעים שאנשים בחזקת זכאי כל זמן שהם לא מורשעים.
ישראל אייכלר: אדם שבא ואומר – 'לא קיבלתי', אז הוא לא קיבל.
<גיא גולדפרב: לא, כבודו, אני לא מתווכח עם הטענה שהוא לא קיבל, אני אומר שהוא קיבל בהכרח מסירת אזהרה.
<גיא גולדפרב: עד כאן.
ישראל אייכלר: מה זה נקרא?
<גיא גולדפרב: כי אחרת לא הייתה מוטלת ההגבלה.
<אפי רוזן: אין מחלוקת כמעט, כי הרי בית משפט לא רואה בזה חזקת ידיעה.
ישראל אייכלר: מה זה אזהרה?
ישראל אייכלר: תסביר לי היועצת המשפטית מה זה.
<אפי רוזן: 'ראה עומדים להיפתח נגדך הליכים'.
ישראל אייכלר: בדואר רשום?
<ורד קירו-זילברמן: אזהרה צריכה להתבצע בהמצאה מלאה כפי שהיא מוגדרת בתקנות סדר הדין האזרחי.
<ורד קירו-זילברמן: אזהרה היא ההליך למעשה שפותח ומודיע לחייב שנפתח נגדו תיק הוצאה לפועל.
<אפי רוזן: אלא שלא מופיעות שם ההגבלות.
<ורד קירו-זילברמן: יפה.
<אפי רוזן: ולכן זה לא חזקת ידיעה.
<גיא גולדפרב: לא.
<אפי רוזן: אתה טועה.
<אפי רוזן: תבדוק אותי.
<ורד קירו-זילברמן: אנחנו מדברים פה על הגבלות על רישיון, שזה הליך אחר שנעשה אחר כך, בשלבים יותר מאוחרים החייב ייחשב כחייב שמתחמק מתשלום, לפי החוק.
ישראל אייכלר: אבל הוא קיבל את זה או לא קיבל את זה?
<ורד קירו-זילברמן: הוא קיבל את האזהרה.
<ורד קירו-זילברמן: הוא קיבל את האזהרה, הוא יודע שיש נגדו תיק הוצאה לפועל.
ישראל אייכלר: אבל לא מפורט שם שייקחו את הרישיון?
<ורד קירו-זילברמן: לא בהכרח הוא יודע שהוטלו עליו הגבלות אלו ואחרות.
<ורד קירו-זילברמן: זה הכל.
<גיא גולדפרב: ורד, הוא יודע שאם הוא לא ייגש ללשכה הקרובה למקום מגוריו ויקיים חקירת יכולת או ישלם את צו החיוב - - -
<ורד קירו-זילברמן: נכון, הוא ייחשב כחייב שמשתמט.
<גיא גולדפרב: והוא יודע שאו-אז ינקטו נגדו הליכים מבצעיים.
<ורד קירו-זילברמן: יכול להיות.