GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אפי רוזן: כן, תקנה 173 (4) א'.
ישראל אייכלר: אז צריך לשנות את זה.
<אפי רוזן: אדוני, זה אומר שגם כאשר ניתן רישיון, הרי המותג הוא רישיון הפלסטיק.
<אפי רוזן: אני יודע על מה אדוני מדבר.
<אפי רוזן: הרי את כל המכתבים אני קורא, אני עונה אישית.
<אפי רוזן: אין לי איזה שישה עוזרים.
<אפי רוזן: אז אני גם רואה את הפנייה.
ישראל אייכלר: למנהל רשות הרישוי אין שישה עוזרים?
<אפי רוזן: לא צריך.
<אפי רוזן: מרבה נכנסים מרבה דאגה.
<אפי רוזן: בסוף הייתי בא להסביר למה נתתי תשובה שאני לא נתתי, אז לפחות אני חותם על כל תשובה שנתתי.
<שלומית אבינח: תשובות קצרות.
ישראל אייכלר: טוב מאד שהן קצרות.
<אפי רוזן: אבל אמיתיות, שלומית, אמיתיות.
<שלומית אבינח: לא כמו של משרד התחבורה, אגפים אחרים.
ישראל אייכלר: אוי, אוי, יש אגפים שמשגעים אותנו עם תשובות מפה ועד פה ואתה לא יודע מה הם ענו בכלל.
<אפי רוזן: אז אני אקח את זה כמחמאה.
<שלומית אבינח: זאת מחמאה.
ישראל אייכלר: ממש מחמאה.
<אפי רוזן: הרישיון הזה הוא המותג למעשה, ולמעשה עיקר הבעיה היא אצל סטודנטים/תלמידי הישיבה שמצויים בארץ, שיוצאים ונכנסים הנה תדיר, והעובדים הזרים שעובדים בחקלאות.
<אפי רוזן: למעשה זה שתי האוכלוסיות הבעייתיות שהעניין הזה ייתן להן פתרון.
<אפי רוזן: אנחנו סיימנו את התהליך, היום בבוקר סיימתי את תהליך ההנחיה לאגף המחשוב, כי אנחנו צריכים לעשות בדיקות על העניין הזה.
<אפי רוזן: אבל למה זה לקח לנו זמן?
<אפי רוזן: אני בכוונה גם העברתי סד תאריכים לשלומית, שהיא פחות אוהבת אותו, אבל אני אומר לך מדוע.
<אפי רוזן: תראה, יש למשל אזרח ישראלי, כמו שאדוני יודע, במלאת לו 40 שנה, בכל פעם שהוא מחדש את הרישיון הוא נזקק לבדיקת ראייה.
<אפי רוזן: אזרח ישראלי שחצה את גיל 70, בכל 5 שנים צריך לעשות בדיקה רפואית במכון הרפואי, ומעל לגיל 80, כל שנתיים.
<אפי רוזן: הדברים הללו עולים כסף.
<אפי רוזן: עכשיו, לא אנחנו היינו משיתים את זה על מישהו שהוא במעמד זר, שכל שניים שהייתי מחדש לו, הרי לכאורה הייתי עושה ניצול.
<אפי רוזן: הייתי גובה אגרות למדינה שלא לצורך.
<שלומית אבינח: אבל גם אז הוא לא - - - לשלם.
<אפי רוזן: נכון, אבל אם אנחנו פעם ב-10 שנים, נגיד אני בן 42, פעם הבאה שאעשה בדיקת ראייה היא 52.
<אפי רוזן: סביר.
<אפי רוזן: אם אני עכשיו תושב זר באחד המעמדות, תלמיד בישיבה ומבקר פה ואני בן 42, אני צריך לעשות בגיל 44, ב-46, ב-48 בדיקה.
<אפי רוזן: זה הרבה כסף.
<אפי רוזן: לכן יש הרבה דברים שאנחנו רצינו לפרוץ, כדי לא לעשות רק כדי לעשות.
<אפי רוזן: כדי לא לנגוע בכיסם של האנשים.
<אפי רוזן: לכן אנחנו בעניין הזה סגורים גם מבחינה חוקית.
<אפי רוזן: אנחנו נסיים את הניסויים שלנו במחשב ואנחנו נאפשר עד שנתיים ימים רישיון קבוע בהתאם לאשרת השהייה.
ישראל אייכלר: זאת אומרת אין לך שנתיים לתת יותר משנתיים?
<אפי רוזן: המדינה אוסרת עלי.
ישראל אייכלר: בגלל התקנה הזאת?
<אפי רוזן: גם בלי קשר עכשיו לעמוס.
<אפי רוזן: התקנה 173 היא בהתאמה אגב למשרד הפנים.
ישראל אייכלר: אני מתפלא שעד עכשיו אף אחד לא העלה את התקנה הזאת בדיונים שלנו.
<עמוס ארבל: כי הרישיונות הם לא יותר-.
<עמוס ארבל: לא הרישיונות, האשרות שאנחנו נותנים הן לא יותר משנתיים.
<עמוס ארבל: כלומר ייווצר מצב, למרות שאולי אתה לא אוהב את זה, שנגיד שבן אדם קיבל אשרה בדרכון לשנתיים ואחרי זה הוא נאמר לא חוקי, אתה אומרת למרות הכל, שאפי ייתן לו רישיון לחמש שנים.
<עמוס ארבל: זאת אומרת ייווצר מצב שהוא שלוש שנים לא חוקי.
<שלומית אבינח: למה אתה רוצה את זה?
ישראל אייכלר: היו פה נציגי משרד הפנים והם אמרו שמאריכים לחמש שנים.
<אפי רוזן: אבל כל פעם במצטבר.
<עמוס ארבל: לא, זה במצטבר.
<עמוס ארבל: אין ויזה שאנחנו נותנים לחמש שנים במכה אחת.
ישראל אייכלר: לא, שנתיים ושלוש, אז זה חמש ביחד.
<עמוס ארבל: בסדר, אוקיי.
ישראל אייכלר: אז לפי התקנה הזאת אתה לא יכול לתת רישיון?
<עמוס ארבל: אם אדוני רוצה לא לחבר בין הוויזה לרישיון, זה תפיסה.
<עמוס ארבל: אם אדוני אומר - - -
ישראל אייכלר: כן, אני אסביר לך גם למה.
ישראל אייכלר: אני תיכף אסביר את התפיסה שלי לפרוטוקול.
<שלומית אבינח: רגע, אבל אחרי השנתיים הוא צריך עוד פעם ללכת לעשות בדיקה ואז הוא מקבל לעוד שלוש?
<אפי רוזן: זה מה שאמרתי, שאנחנו סיכמנו שהוא לא צריך לעשות עוד בדיקת ראייה.
ישראל אייכלר: אלא?
ישראל אייכלר: תיתן לו הארכה?
<אפי רוזן: נכון, הוא יקבל כמו אזרח ישראלי.
<אפי רוזן: הוא יעשה בדיקת ראייה אחת ל-10 שנים ובדיקה רפואית אחת ל-5 שנים מעל גיל 70.
<אפי רוזן: רציתי ליצור באמת השוואה בין אנשים.
<שלומית אבינח: יפה.
ישראל אייכלר: תשמע, נו, זה טוב מאד.
<אפי רוזן: שלא תהיה סיבה לפנות אליך עוד פעם על הדברים הללו.
<אפי רוזן: זאת אומרת לפתור את זה לגמרי, לא לחזור לשולחן הזה מה שנקרא מכיוון אחר ואנחנו פתרנו את זה.
ישראל אייכלר: אז איך תתנו את הארכה?
<אפי רוזן: לפי תוקף אשרת השהייה.
<אפי רוזן: הוא יגיע, אגב, הוא מקבל במקום רישיון זמני, כי גם אדוני כשהוא בא הוא מקבל רישיון זמני ואחרי זה הוא מקבל את הפלסטיק בדואר.
<אפי רוזן: זה נוהל רגיל.
<אפי רוזן: אגב, גם לגבי התשלום, גם התשלום אנחנו בדקנו שלא כל פעם מחדש נצטרך לשלם את גובה האגרה הזאת, וישנן עוד כל מיני סוגיות שאנחנו - - -
<שלומית אבינח: 434 שקלים קיבלתי.
<אפי רוזן: כי זה ל-10 שנים.
<אפי רוזן: אגב, יש עוד שאלה.
<אפי רוזן: שאלות שהן שאלות שמגיעות לשולחן.
<אפי רוזן: אדם נותרו לו 40 ימים לוויזה – מה עושים?
<אפי רוזן: אדם נותרו לו 80 ימים.
<אפי רוזן: אז אנחנו נתנו לכל הדברים האלה כללים שיקלו על השוהים האלה.
<אפי רוזן: גם בהיבט של תשלום הם לא ישלמו שקל אחד יותר.
ישראל אייכלר: וגם אלה שבאים ונוסעים?
<אפי רוזן: תראה, אלה שבאים ונוסעים, עוד פעם, פעם אחת - - -
ישראל אייכלר: רגע, בוא נסגור את מה שאמרת עד עכשיו.
ישראל אייכלר: אז זה מאד מקובל.
ישראל אייכלר: מה שאפי אומר זה מקובל עלי.
<אפי רוזן: כי זה מה שהבטחנו וזה מה שאנחנו עושים.
ישראל אייכלר: כן, ולפני שאני אעבור לנושא הבא שמדבר על הבעיות האחרות, אני רוצה לומר מה התפיסה שלי אומרת, שהבהרתי אותה רק בעיקרון.
<אפי רוזן: רגע, עוד מילה אדוני, כי הוא הולך לדבר על התפיסה.
<אפי רוזן: באשר לרישיון הנהיגה, מרגע שמדינת ישראל החילה על עצמה שהדבר היחיד במדינת ישראל של תעודה ברת תוקף, מעבר לתעודת זהות הוא רישיון הנהיגה.
<אפי רוזן: אדוני יודע שבהרבה מאד מקומות הרישיון הוא חליף להצגת תעודת זהות.
<אפי רוזן: משמע שהיא לא יכולה להיות ברת תוקף שונה מתעודת הזהות הישראלית.
<אפי רוזן: לא יכולה.
<שלומית אבינח: רגע, אבל אחרי שנתיים שיש לו הארכת ויזה, אוטומט הוא מקבל הארכת רישיון?
<אפי רוזן: לא, הוא בא.
<אפי רוזן: הוא חייב כי פג לו הרישיון.
<שלומית אבינח: לא, אבל איך הולך הסנכרון?
<אפי רוזן: יש לנו קובץ של משרד הפנים, קובץ רישום זרים.
<אפי רוזן: אנחנו מאד מסודרים.
ישראל אייכלר: על זה היה הדיון הקודם, שיהיו מסונכרנים משרד הפנים ומשרד התחבורה.
<עמוס ארבל: זה מסונכרן.
<עמוס ארבל: המחשבים מסונכרנים.
ישראל אייכלר: והוא יבוא ויראו שיש לו אישור לעוד שלוש שנים.
<אפי רוזן: כשהוא מגיע אלי אדוני, הוא מגיע כבר עם אשרת שהייה מוטבעת בדרכון.
<אפי רוזן: זה צייטלא שמופיע בדרכון והפקידה יודעת.
<אפי רוזן: אגב, כל אחד מהם יש לו תעודת זהות ישראלית שנתנו לו, שמתחילה בספרות 89, כדי לזהות אותו שהוא במעמד זר.
<אפי רוזן: אז יש לפי מספר.
ישראל אייכלר: אז עכשיו לגבי התפיסה.
ישראל אייכלר: יש פה שתי סוגי אוכלוסיות.
ישראל אייכלר: יש מסתננים ויש שב"חים, שאני מבין שאני עכשיו מדבר כמדינה והאינטרס של המדינה לדעת איפה הם ולא שיוכלו להתחמק מהחוק באמצעות רישיון הנהיגה ולדעת שהם נמצאים פה, כי אנחנו לא רוצים שהם יהיו פה מסיבות שאנחנו לא רוצים.
ישראל אייכלר: לעומת זאת תיירים, סטודנטים ואנשים שבאים לפה ואנחנו רוצים אותם, אנחנו צריכים לא להקשות עליהם אלא להקל עליהם כמה שאפשר, לא יותר, אבל לא פחות מכל אזרח ישראלי.
ישראל אייכלר: לכן התפיסה שלי אומרת להפריד בין המסתננים והעובדים הזרים שאנחנו לא רוצים.
ישראל אייכלר: הרי יש עובדים זרים שאנחנו רוצים שיבואו.
ישראל אייכלר: אלה שעובדים בחקלאות, אלה שעובדים בסיעוד.
ישראל אייכלר: אנחנו רוצים אותם.
ישראל אייכלר: אבל אלה שאנחנו לא רוצים, לא לשפוך עם האמבטיה של אלה שאנחנו לא רוצים, את אלה שאנחנו כן רוצים.
<שלומית אבינח: איך הם יעשו את זה?
ישראל אייכלר: על ידי זה שהוא רואה אשרת שהייה.
<עמוס ארבל: החוק מחייב כל אדם זר שהוא לא אזרח ישראלי ששוהה בישראל, שהאשרה שלו תהיה בתוקף.
<עמוס ארבל: הוא יכול להיות סטודנט, הוא יכול להיות פרופסור.
ישראל אייכלר: אבל את מי שאתה לא רוצה, אתה לא נותן לו.
<עמוס ארבל: או פרופסור במכון ויצמן.
ישראל אייכלר: אבל את מי שאתה לא רוצה אתה לא נותן לו אשרה.
ישראל אייכלר: אבל מי שאתה רוצה אתה כן נותן לו.
<עמוס ארבל: יכול להיות שהיא נגמרה לו השנה ואתה אומר הוא, אני רוצה אותו, הוא תורם למדע, הכל בסדר, אבל הוא לא האריך את הוויזה שלו?
<עמוס ארבל: הוא גם שב"ח.
ישראל אייכלר: לא, לא, הוא צריך להאריך.
ישראל אייכלר: אני לא אומר שלא יאריך.
<עמוס ארבל: אדם כזה עולה ברשימה של אלה שלא צריך להאריך להם.
ישראל אייכלר: כי הוא לא בא להאריך את הוויזה.
<עמוס ארבל: בוודאי.
ישראל אייכלר: אז שיילך להאריך את הוויזה.
ישראל אייכלר: בזה אני - - -
<עמוס ארבל: אז מה?
ישראל אייכלר: אנחנו כמחוקקים לא רוצים שום דבר שהוא לא חוקי.
<עמוס ארבל: אז כשאני אומר שב"חים זה כולל הכל.
ישראל אייכלר: לא, שב"ח הוא אדם הוא רוצה לקבל, אתה לא נותן לו.
<עמוס ארבל: לא, אבל הוא לא בא.
<עמוס ארבל: גם ההוא שלא בא.
<עמוס ארבל: יכול להיות שהוא יודע שאני לא הולך לתת לו, בגלל זה הוא לא בא.
<אפי רוזן: אדוני, אני הבנתי אותך.
ישראל אייכלר: לא, תפריד.
<עמוס ארבל: הוא לא יכול לדעת מי בא ולא הארכנו לו ומי לא.
<עמוס ארבל: הוא לא יודע.
ישראל אייכלר: אני איתך שהוא צריך לבוא ולהאריך את הוויזה שלו, נקודה.
<עמוס ארבל: המחשב לא יודע.
<אפי רוזן: אתה למעשה מה רוצה?
<אפי רוזן: ואני מלווה אותך כבר כמה דיונים.
<אפי רוזן: אתה למעשה רוצה שזה לא יקרה כל שנתיים.
<אפי רוזן: אם היה אפשר זה יקרה פעם בחמש שנים.
<אפי רוזן: ולכן בית המחוקקים הזה, שהוא מוסמך אגב לאכוף על הממשלה לבצע, צריך לחוק שאשרת שהייה תוקפה המרבי יגדל משנתיים לחמש שנים לאוכלוסיות האלה.
<אפי רוזן: זה חונה פה, בבית המחוקקים.
ישראל אייכלר: את שומעת?
ישראל אייכלר: אולי נעשה את זה בסיכום הדברים שלנו, שאנחנו רוצים לשנות את התקנה.
ישראל אייכלר: ניגש לוועדת הפנים - - -
<עמוס ארבל: לשר.
ישראל אייכלר: אני לא יודע אם לשר, לוועדת הפנים, שהתקנון שאומר שנותנים לאזרח אשרה רק לשנתיים, תהיה אפשרות לתת לחמש שנים.
<עמוס ארבל: זה לשנות חקיקה וזה לא תלוי לא בי ולא - - -
ישראל אייכלר: זו תקנה, זה אפילו לא חקיקה.
<עמוס ארבל: זו חקיקה ראשית.
ישראל אייכלר: זו חקיקה ראשית?
<עמוס ארבל: אבל זה לא, אני מניח, אני לא רוצה להגיד - - -
ישראל אייכלר: למה שלא יתנו?
<עמוס ארבל: כי אנחנו כל פעם צריכים לבדוק את הבן אדם, מה הנסיבות שבגלל הוא צריך להאריך את הוויזה.
<עמוס ארבל: אנחנו לא ניתן לחמש שנים.
<עמוס ארבל: חמש שנים זה המון זמן.
<עמוס ארבל: תאר לך בן זוג של ישראלי, אזרח זר, אוקראיני, גרמני, צרפתי.
<עמוס ארבל: בא לפה גוי, סליחה על הביטוי, קיבל לשנה - - -
ישראל אייכלר: היום הגויים יותר פופולאריים מהחרדים במדינת ישראל.
<עמוס ארבל: לא משנה, אוקיי?
<עמוס ארבל: קיבל לשנה - - -
ישראל אייכלר: מה הבעיה להגיד?
ישראל אייכלר: כל אזרח, כן.
<עמוס ארבל: לא, הוא לא אזרח ישראלי.
<עמוס ארבל: הוא גוי.
ישראל אייכלר: כל אדם, כן.
<עמוס ארבל: אדם שהוא לא זכאי על פי חוק שבות.
ישראל אייכלר: המדינה לא מכירה בעובדה גוי.
ישראל אייכלר: המדינה יודעת להפלות חרדים.
ישראל אייכלר: גויים אסור להפלות.
ישראל אייכלר: אסור אפילו להזכיר את המילה הזאת.
<עמוס ארבל: אל תכניס אותי לפינות שאני לא צריך להיכנס אליהן.
ישראל אייכלר: לא, אז בוא לא נזכיר.
<עמוס ארבל: עזוב, לא, אני מדבר איתך בשפה המקצועית שלי, בסדר?
ישראל אייכלר: אה, כן?
ישראל אייכלר: אבל אין בשפה המקצועית גוי.
<אפי רוזן: שאינו יהודי.
<עמוס ארבל: שאינו זכאי, שאינו יהודי.
<עמוס ארבל: אדם שאינו זכאי שבות והוא לא זכאי למעמד בישראל מתוקף עצמו אלא מתוקף בן זוגו או בת זוגו, נחת פה בישראל.
<עמוס ארבל: לגישתך, בוא תן לו 4-5 שנים והכל בסדר, כדי שהרישיון יהיה לו.
ישראל אייכלר: אני לא רוצה.
<עמוס ארבל: אנחנו מתנגדים לעניין הזה, כי אנחנו אומרים שאנחנו כל שנה רוצים לבדוק אותו.
<עמוס ארבל: שהוא עוד נשוי, שהוא בסדר, שהכל מתנהל איתו כשורה, כי אם לא, אנחנו מפסיקים לו ודורשים להוציא אותו מפה.
<עמוס ארבל: מתבצעות בדיקות.
<עמוס ארבל: זה אותו כנ"ל לסטודנט, זה אותו כנ"ל ל - - -
ישראל אייכלר: אני שומע ברקע את העוזר שלי אומר משהו מאד הגיוני, אפילו ששמעתי רק חצאי דברים.
ישראל אייכלר: הוא אומר - - -
<עמוס ארבל: אפילו שהוא עוזר.
ישראל אייכלר: אפילו שהוא עוזר, הוא אומר בואו לא נתעסק עם העניין של הוויזות.
ישראל אייכלר: העניין של הוויזות יש למדינה עוד עניין.
ישראל אייכלר: בואו נדבר על העניין של רישיונות הנהיגה, שיוכלו לאפשר לתת רישיון נהיגה גם, או אני לא יודע איך.
ישראל אייכלר: הוא לא יוכל לעשות את זה בלי אשרה - - -
<שלומית אבינח: אבל הוא לא יכול לעשות את זה.
<קריאה: עוד הפעם, יש היום מושג של אשרה של שלוש שנים?
<שלומית אבינח: לא, שנתיים.
ישראל אייכלר: אחרי שנתיים אתה מקבל לעוד שלוש.
ישראל אייכלר: זה מה שעמוס אמר.
<ניסן פשמיש: לא, לא, לא, אני חושב שאתה טועה.
ישראל אייכלר: הוא אמר את זה, זה נכון.
ישראל אייכלר: אחרי שקיבלת שנתיים, אתה מקבל עוד שלוש.
<ניסן פשמיש: אה אולי.
ישראל אייכלר: זה מה שהוא אמר.
<שלומית אבינח: כן, זה מה שהוא אמר.
<ניסן פשמיש: אז רק בפעם השנייה.
ישראל אייכלר: אז אני ממשיך את הדיון ואני רוצה גם לסיים.
ישראל אייכלר: את העניין של האשרות לא צריך.
<שלומית אבינח: אני רק אמרתי לך, מה שאני מבינה שזה אוטומטי.
<אפי רוזן: לא, הוא הולך למשרד הפנים מחדש.
<אפי רוזן: הוא לא מקבל אוטומטי.
<אפי רוזן: הוא הולך למשרד הפנים מחדש.
<עמוס ארבל: יש את הנוהל של תלמידי ישיבה וסטודנטים.
<עמוס ארבל: זו האוכלוסייה הרלבנטית.
<שלומית אבינח: גם על עיתונאים דובר פה.
<עמוס ארבל: לעיתונאים נותנים כל שנה, שנה, שנה.
<עמוס ארבל: סטודנטים כל שנה מאריכים בשנה.
<עמוס ארבל: תלמידי ישיבות, עשינו הקלות לפני כשלוש שנים או משהו כזה, שבפעם הראשונה אפשר לתת לתלמיד ישיבה, הם המוחרגים היחידים במגזר אלה שהם לא אזרחים ישראלים, נקרא להם כך, שאתה יכול לתת להם בפעם הראשונה שלוש שנים ברצף.
<עמוס ארבל: כלומר, מהרגע שהוא נחת כאן בישראל והוא לומד בישיבת פונביץ' בירושלים, ממחרת בבוקר הוא רואה את המידע הזה, שיש לו שלוש שנים עד 30 במאי 2019, והוא לתת לו לשלוש שנים.
<עמוס ארבל: ברצותו.
<עמוס ארבל: אני לא בקיא ב - - -
ישראל אייכלר: ואחר כך?
ישראל אייכלר: אחרי שלוש שנים מה עושים איתו?
<עמוס ארבל: אחרי זה הוא יכול לתת לו עוד שנתיים ואחרי זה 5 שנים ברצף בכל פעם.
<עמוס ארבל: אחרי זה הוא יכול לעבור בכלל ל-א/5, אם אתם רוצים להיכנס לזה.
<אפי רוזן: אבל א/5 זה אותו דבר.
<אפי רוזן: מה נותן א/5?
<אפי רוזן: אותו דבר.
<אפי רוזן: א/5 להיפך, שנתיים.
<אפי רוזן: עומס, א/5 שנתיים.
<קרן לוי: רגע, א/5 זה כבר תעודת זהות, אז זה כבר לא רלבנטי.
<אפי רוזן: אחרי חמש שנים זה כל פעם שנה מחדש, אוקיי?
ישראל אייכלר: אז למה שלא תיתן שלוש שנים?
<אפי רוזן: כי התקנה, אמרתי.
<אפי רוזן: אמר העוזר נכון, יש לי תקנה 173 שאני לא יכול לתת מעל שנתיים.
<איציק פיליפ: מה המקסימום שמקבלים אשרה?
<איציק פיליפ: שלוש שנים?
<עמוס ארבל: שלוש שנים.
<איציק פיליפ: אז צריך לשנות את התקנה שזה - - - עד שלוש שנים.
ישראל אייכלר: שהוא יכול עד שלוש שנים.
<ניסן פשמיש: עלה פה רעיון אחר שלא הזכרנו פה, לכתוב על הכרטיס, על הרישיון, לתת לרישיון תוקף של 5 שנים בוא נגיד, לכתוב על זה בצמוד לדרכון, בוא נגיד כששוטר בודק אותו - - -
<שלומית אבינח: אבל אתם לא רוצים את זה, להסתובב עם דרכון.
<שלומית אבינח: אתם רוצים להיות עם כרטיס כמו כולם.
<ניסן פשמיש: זה היה הרעיון שהעלינו פעם שעברה.
<ניסן פשמיש: וגם זה שהוא אומר שהוא נותן שנתיים, זה גם לא נכון.
ישראל אייכלר: בסדר, אנחנו נדבר על זה.
ישראל אייכלר: הוא מחזיר את זה למשרד התחבורה.
<אפי רוזן: אני אענה לך.
<אפי רוזן: זה לא להחזיר, אני אענה לך אדוני.
<שלומית אבינח: אתם הולכים אחורה, אתם לא הולכים קדימה.
<שלומית אבינח: אתם נסוגים.
<אפי רוזן: מכיוון שהמדינה זה אתה, לך יש אינטרס.
<אפי רוזן: נכון שיש סיכוי שיש אוכלוסייה מסוימת במקום לבוא אחרי שלוש שנים תבוא אחרי שנתיים, אבל זה לא האוכלוסייה היחידה.
<אפי רוזן: אני אמרתי לאדוני כמה סוגי אוכלוסיות יש, שמשרד הפנים ומדינת ישראל רוצים לדגום אותם כל שנתיים.
<אפי רוזן: רוצים לדגום אותם כל שנתיים מבחינה ביטחונית.
<אפי רוזן: יש הרבה מאד זליגות.
<אפי רוזן: לכן אני אומר לך שהקנס הזה של שנה, הוא שווה את המחיר של ביטחון המדינה.
<איציק פיליפ: עוד הפעם, בכל מקרה הוא לא יקבל - - -
<אפי רוזן: החצי שנה לא תהיה.
<אפי רוזן: מה שמפריע לאנשים זה החצי שנה והצייטלא מנייר.
<אפי רוזן: אני נותן גם פלסטיק וגם שנתיים.
<עמוס ארבל: לא, הוא לא יקבל יותר ממה שהוא קיבל בוויזה.
<עמוס ארבל: זה ברור.
<אפי רוזן: לא משנה, אבל אני אומר שבוויזה, הרי אנחנו מדברים על אוכלוסייה מאד ייחודית שזה בעיקר תלמידי הישיבות.
<אפי רוזן: אני גם רואה את רוב הפניות אלי.
<אפי רוזן: אני אומר שיכול להיות שאם תשנו את התקנה זה יעשה טוב לכמה בני ישיבות.
<אפי רוזן: מצד שני, אני חושב שזה פחות נכון למדינת ישראל.
<אפי רוזן: כי אתה לא יכול להחליט שרק לבני ישיבה זה שלוש שנים.
<איציק פיליפ: זה לפי אורך האשרה שהוא קיבל ממשרד ה - - -
<אפי רוזן: אבל האשרה הזאת היא חריגה.
<עמוס ארבל: שנייה רגע, אבל תוכל לעשות את זה אם תכניס בתקנה סעיף שהוא, כמו שאמר כאן הבחור - - -
<איציק פיליפ: שהוא מחריג.
<עמוס ארבל: תוקף רישיון הנהיגה הינו - - -
ישראל אייכלר: כתוקף האשרה.
<עמוס ארבל: תוקף רישיון השהייה במדינת ישראל.
<עמוס ארבל: זה הטוב ביותר.
<שלומית אבינח: זה מה שהוא אמר פה בישיבה הקודמת.
<עמוס ארבל: שהמקסימום הוא שלוש שנים.
<עמוס ארבל: דרך אגב, שזה יהיה מודפס על הרישיון אפילו.
<קרן לוי: בישיבה הקודמת סיכמנו שיופיע על הכרטיס שאינו אזרח ישראלי.
ישראל אייכלר: זה אתה סיכמת, אבל אנחנו סיכמנו שיהיה כתוקף האשרה.
<קריאה: אז למה לא לכתוב את זה בתוך הרישיון?
ישראל אייכלר: אז בואו נחשוב רגע.
ישראל אייכלר: עד שהתקנה לא תשונה הרי אפי צודק, הוא לא יכול לעשות, נכון?
<אפי רוזן: אני לא יודע לשנות תקנה.
ישראל אייכלר: לא יודע לשנות תקנה, אז בוא קודם כל נראה מה שאתה כן יכול לעשות.
ישראל אייכלר: אנחנו מקבלים בברכה את ההודעה שלך.
ישראל אייכלר: שלומית אומרת לוח זמנים.
ישראל אייכלר: זה אומר תוך כמה זמן?
ישראל אייכלר: תוך כמה שבועות?
<אפי רוזן: אתם קיבלתם את לוח הזמנים שלי.
ישראל אייכלר: ב-1 באוגוסט?
<אפי רוזן: כן.
<אפי רוזן: אני אענה לך למה.
<שלומית אבינח: אתה לא צריך לענות.
<אפי רוזן: לא, אני אגיד לך אדוני, אני ראיתי כבר הרבה תאריכים ששמו פה ואחרי זה הסבירו למה לא.
<אפי רוזן: אז אני אגמור את זה אולי לפני, אבל לא אחרי ה-1 באוגוסט.
ישראל אייכלר: לא אחרי ה-1 באוגוסט.
<שלומית אבינח: ואיך יהיה הנוהל באוגוסט?
<שלומית אבינח: תזמין אותם?
<שלומית אבינח: כלומר מי שיש לו נייר?
<אפי רוזן: את מי אני צריך להזמין?
<אפי רוזן: לא, יהיה פרסום.
<אפי רוזן: אני לא מזמין אחד אחד.
<אפי רוזן: יהיה פרסום וברגע שהראשון מהם מגיע, מישהו עכשיו צריך לחדש לחצי שנה נוספת הוא בא לרישום ומקבל לפי הנוהל החדש.
<אפי רוזן: חשוב הוא שרשות הרשות תדע מה היא עושה.
<שלומית אבינח: לא, אבל השאלה היא אחרת.
<שלומית אבינח: מי שיש לו עכשיו צייטלא והוא קיבל ביוני והוא רוצה באוגוסט.
<אפי רוזן: הוא לא יקבל.
<אפי רוזן: כשהוא יבוא לחדש לחצי שנה אז הוא יקבל.
<אפי רוזן: לא עושים דבר כזה.
ישראל אייכלר: תגיד את זה בעברית בקול שנשמע.
<עמוס ארבל: סליחה אדוני, אם אפשר יהיה להקפיד על ההערה שתהיה מודפסת על גבי רישיון הפלסטיק, שתוקף הרישיון - - -
ישראל אייכלר: כתוקף האשרה?
<עמוס ארבל: לא לא, תוקף רישיון הנהיגה.
<עמוס ארבל: או רישיון זה הינו בתוקף רק במידה ואשרת השהייה בישראל בתוקף.
<אפי רוזן: זה לא רלבנטי, כי הוא לא מקבל ממני את הרישיון אם הוא לא בתוקף.
<אפי רוזן: אני רגולטור, הוא לא יקבל ממני.
ישראל אייכלר: דיברנו על זה פעם קודמת.
ישראל אייכלר: אנחנו רצינו להרוויח, שזה יהיה למשל ליותר זמן.
ישראל אייכלר: אבל אומר אפי וזה איך אומרים – Make sense, הוא אומר משהו שכלי.
ישראל אייכלר: בואו ניתן להם לשנתיים, כי זה הכלל.
ישראל אייכלר: אחרי זה אני מאריך להם אוטומטית.
ישראל אייכלר: ברגע שהוא מוארך באשרה של משרד הפנים הוא מקבל אצלנו עוד שלוש שנים, נכון?
<עמוס ארבל: לא, שנתיים.
<עמוס ארבל: כל פעם שנתיים.
ישראל אייכלר: כל פעם שנתיים.
ישראל אייכלר: אז בוא נתחיל ככה, והיה אם נשנה את התקנון ונצמיד את תקופת הרישיון לתקופת האשרה, אז הוא יוכל לתת יותר ארוך.
ישראל אייכלר: אני חושב שאפשר לסכם את הישיבה, שלומית.
ישראל אייכלר: את כתבת סיכום?
<שלומית אבינח: אני מדברת על הפנייה פה.
ישראל אייכלר: יש פה עוד פנייה אחת שאני לא קלטתי אותה.
ישראל אייכלר: מדובר פה באנשים שנכנסים ויוצאים.
<שלומית אבינח: תיירים.
ישראל אייכלר: תיירים שנכנסים ויוצאים.
ישראל אייכלר: מה קורה איתם?
<שלומית אבינח: שאין להם אשרת שהייה.
<עמוס ארבל: תיירים.
<עמוס ארבל: נוהגים עם רישיון ממדינת המוצא.
ישראל אייכלר: אז מה הבעיה באמת שהם נוהגים ברישיון?
<שלומית אבינח: הוא עבר את הרישיון בארץ.
<שלומית אבינח: הוא למד רישיון נהיגה בישראל.
ישראל אייכלר: הוא גם מקבל לשנתיים?
<אפי רוזן: לא הבנתי מה המעמד שלו.
<איציק פיליפ: הוא עשה פה את לימודי הנהיגה שלו והוא תייר.
<אפי רוזן: הוא לא גר בארץ?
ישראל אייכלר: הוא בא לפה הרבה.
<שלומית אבינח: אבל יש לו רישיון.
<שלומית אבינח: אז מה איתו?
<אפי רוזן: הוא בדיוק כמו תושב זר.
<אפי רוזן: הוא לא נושא אזרחות ישראלית?
<שלומית אבינח: לא, אבל הוא למד נהיגה, יש לו רישיון נהיגה ישראלי.
<אפי רוזן: זה לא משנה.
<אפי רוזן: יש לנו הרבה ישראלים שאגב הם עוזבים לכמה שנים - - -
<עמוס ארבל: כל עוד שהמעמד שלו הוא לא אזרח ישראלי, אז - - -
ישראל אייכלר: רגע, ואם המעמד שלו הוא עם אשרה של שנתיים הוא יקבל גם שנתיים.
<אפי רוזן: כן, וודאי.
<שלומית אבינח: אבל אין לו אשרה של שנתיים.
<שלומית אבינח: הוא בא פעמיים בשנה בחגים.
<שלומית אבינח: הוא רוצה לנהוג בארץ ואין לו רישיון - - -
ישראל אייכלר: אתם יודעים מה, את הנושא הזה - - -
<אפי רוזן: אני באמת לא מבין את הפניות האלה.
<אפי רוזן: אני יכול לנסוע 8 פעמים בשנה לבלגיה ואני נוהג עם הרישיון הישראלי שלי.
<ניסן פשמיש: אבל לך יש כרטיס.
<ניסן פשמיש: לו יש את הצייטלא הזה.
<ניסן פשמיש: הוא לא יכול לנסוע עם זה.
<אפי רוזן: אבל תראו, חברים, אני רוצה להגיד לכם את האמת, אני גם בעד לעשות את כל התעודות בכרטיס קטן שהוא בכלל ידבר.
<אפי רוזן: אני לא עוסק עכשיו בדוגמנות איך נראה כרטיס או פלסטיק.
<אפי רוזן: מה שחשוב זה שאדם נוסע, הרישיון שלו בתוקף - - -
<ניסן פשמיש: אני אסביר לך מה הבעיה.
<אפי רוזן: שנייה, שנייה.
<אפי רוזן: ואם הוא עושה תאונת דרכים, שיהיה לו ביטוח.
<אפי רוזן: מה מתעסקים פלסטיק, או לא.
<ניסן פשמיש: אבל יש בעיה, יש אנשים שעושים 28 שיעורים, סיימו הכל.
<ניסן פשמיש: אני מכיר כמה כאלה והם נוסעים לחו"ל, זאת אומרת הוא גר פה היום, הוא לא אזרח, אבל הוא גר פה.
<ניסן פשמיש: הוא מקבל צייטלא כזה, הוא נוסע לחו"ל, הוא לא יכול לנהוג בזה.
<ניסן פשמיש: אף אחד לא מקבל את זה.
<אפי רוזן: מה לעשות?
<אפי רוזן: הוא לא האזרח שלי.
<אפי רוזן: הוא אזרח של איזו מדינה?
<ניסן פשמיש: בסדר, אבל הוא לא קיבל - - -
<אפי רוזן: רגע.
<אפי רוזן: הוא אזרח אמריקאי?
<אפי רוזן: לא משנה מה הוא.
<אפי רוזן: יש כללי המרה בארצות הברית.
<ניסן פשמיש: לא, אבל הוא לא יכול להמיר כי הם לא מכירים בצייטלא הזאת.
<ניסן פשמיש: זו הבעיה.
<אפי רוזן: נכון, הוא לא מכיר בצייטלא, הוא צריך לעשות שם המרה.
<אפי רוזן: לעשות תיאוריה באנגלית ולעשות טסט מקומי, כמו שבא אלי מישהו.
<ניסן פשמיש: נכון, אבל אף אחד לא ימיר צייטלא כזה לכרטיס.
<ניסן פשמיש: זה מה שאני אומר.
<אפי רוזן: נראה לי שאתה לא מבין מה אני עונה.
<עמוס ארבל: מה אתה רוצה, שיתנו לו כרטיס?
<ניסן פשמיש: לא.
<ניסן פשמיש: אם הוא גר פה?
<עמוס ארבל: מה זה הוא גר פה?
<עמוס ארבל: אז שישנה את המעמד שלו.
<קרן לוי: אי אפשר בכלל לשכור רכב עם זה בארצות הברית.
<קריאה: מקסיקאי שהסתנן ממקסיקו לניו יורק, מקבל רישיון.
<אפי רוזן: וזה בסדר?
<אפי רוזן: אתה רוצה שבישראל זה יהיה?
<עמוס ארבל: אני לא בקיא במקסיקנים.
<קריאה: לא, אמרת גרמניה.
<אפי רוזן: אנחנו צריכים לחקות את הדברים הטובים של האמריקאים.
<עמוס ארבל: אמרתי גרמניה בהקשר שלי.
<עמוס ארבל: אני אגיד לך באיזה הקשר.
<עמוס ארבל: גרמניה אמרתי כשאני נוסע לטייל בגרמניה, אני נכנס, הגרמנים לא מתייחסים אלי.
<עמוס ארבל: בודקים לי את הדרכון, אני עולה על האוטו, נוהג.
ישראל אייכלר: עם הרישיון הישראלי.
<עמוס ארבל: יש לי רישיון נהיגה ישראלי ואני נוהג בגרמניה עד שלושה חודשים בתקופת השהייה שלי כתייר.
<אפי רוזן: נכון.
<אפי רוזן: אנחנו נותנים עד שנה.
<אפי רוזן: אנחנו מדינה שאנחנו תמיד - - -
<עמוס ארבל: נכון, זה הכל.
<עמוס ארבל: אם אני מחמיר אני הולך לממסי ומוציאים לי איזה פתק כזה מצ'וקמק, אבל זה לא צריך.
<קריאה: אין רישיון בינלאומי?
ישראל אייכלר: אנחנו עכשיו נסכם את הישיבה, קודם כל בבשורה שהודעת משרד הרישוי היא שכבר מה-1 באוגוסט, לכל המאוחר, יונפקו כרטיסי נהיגה ככרטיסים רגילים ככל אזרח ישראלי, בהתאם לתוקף השהייה בישראל.
ישראל אייכלר: כל רישיון יונפק לשנתיים, אחר כך יחדש הנהג לשלוש שנים נוספות ובהתאם לתוקף אשרת השהייה שלו בארץ.
ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לאפי על הבשורה הזאת.
<אפי רוזן: תודה לכם.
ישראל אייכלר: תודה לך עמוס על ההשתתפות.
ישראל אייכלר: בקשר לתיירים, אנחנו נתכתב ונראה מה אפשר לעשות בענייניים האלה כדי שלא תהיינה להם בעיות.
ישראל אייכלר: אני הייתי מציע להם לא ללמוד פה בארץ.
ישראל אייכלר: שילמדו בחו"ל ויהיה להם רישיון בינלאומי.
ישראל אייכלר: אני מדבר על נהיגה.
ישראל אייכלר: שיהיה להם כרטיס.
ישראל אייכלר: טוב, רבותי, אנחנו לא ידענו שזה יהיה העיתוי, אבל לפני שנה, ב-30 ביוני 2015, י"ג בתמוז תשע"ה – היה דיון אצלנו בקשר להגעת מתפללים לכותל המערבי בחודש הרמדאן.
ישראל אייכלר: ואז הייתה לנו בעיה לפנות בוקר בימי שישי עם נשים שרוצות להגיע, אבל לא עלה על דעתנו שיכול להיות מצב שפשוט העיר תהיה פקוקה באופן שהיה אתמול בלילה, במשך שעה שלמה, אני לא יודע – אנחנו תיכף נשמע אם זה אוטובוס אחד או שניים שחסמו את הציר, ואני לא יודע גם מבחינה ביטחונית איך זה יכול לקרות.
ישראל אייכלר: אנחנו יודעים את הרקע, שבגלל שבאזור מוזיאון רוקפלר הותקפו אוטובוסים - ובכלל יש מדיניות לא להעביר דרך מוזיאון רוקפלר, שער הפרחים ושער האריות - ואני תמיד שואל את עצמי למה מכוניות פרטיות לא נאלצות לנסוע דרך שם אלא דרך שער יפו, ודווקא נוסעי התחבורה הציבורית צריכים להיות שומרי הריבונות שם, אבל למעשה קרה מה שקרה והמשטרה נאלצה להעביר את התנועה להר ציון.
ישראל אייכלר: בשנה שעברה – ואני רוצה לציין את זה בלי קשר למה שהיה אתמול – עניין של השילוט, לא יאומן כי יסופר.
ישראל אייכלר: כבר עשינו כמה וכמה דיונים על העניין של השלט המסכן ליד הכותל המערבי, שפוגע ומתעתע בעשרות אלפי אנשים שלא יודעים אם האוטובוס יעלה למעלה בכיכר גורן, לא יעלה, ואנחנו נעשה דיון על זה ונראה מה אנחנו יכולים לעשות כדי קודם כל להזרים את התנועה באופן שנוסעי התחבורה הציבורית לא יצטרכו להיתקע.
ישראל אייכלר: אנחנו תיכף נשמע עדויות מהאנשים שהיו אתמול בכותל המערבי.
ישראל אייכלר: אני רק רוצה לספר לכם שהיה לפני שבוע, חיים – מתי זה היה הטקס הזה, במגדל דוד?
ישראל אייכלר: יום שני שבוע שעבר, אבא שלי קיבל את התואר יקיר העיר, אז הייתי שם כדי לקבל את זה בשמו ובחזרה רציתי לנסוע לכותל המערבי.
ישראל אייכלר: כשהגענו ליד שער ציון, ראינו פקק אדיר לכותל המערבי ומשמיים, אמרתי אני כבר אתפלל ערבית בעיר ונצא דרך שער ציון.
ישראל אייכלר: יצאנו דרך שער ציון.
ישראל אייכלר: איזה פקק, אני בחיים שלי עוד לא ראיתי דבר כזה.