GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל אייכלר: להודיע – מי מהשעה הזאת – כמו שאתה עושה את הסגירה.
<שימי מרציאנו: זה לא ניתן.
<חיים רבינוביץ: 50 כלי רכב - - -
<שימי מרציאנו: זה לא 50, זה 100 רכבים.
<שימי מרציאנו: יש אנשים שגרים שם ומחנים ממול.
<שימי מרציאנו: יש אנשים שבאים ושמים את האוטו שלהם עוד לפני החג, מיום חמישי, כדי שהם יוכלו בסיום החג לבוא ולקחת אותו.
<שימי מרציאנו: יש אנשים שהם לא דתיים ובאים לשם במהלך ההיערכות.
<שימי מרציאנו: אתה לא יכול למנוע את זה.
<שימי מרציאנו: עכשיו, אם הצלחת לפנות 30%, נאמר 30 רכבים, בסדר.
<שימי מרציאנו: אבל מספיק ש-2% לא הצלחת למנוע, אתה לא יכול לעשות את הכביש הזה דו סטרי, ולכן אני אומר - - -
ישראל אייכלר: זה נשמע לך ששעה שלמה ציר כזה יהיה סגור, בגלל שכמה רכבים נשארו לעמוד בצד?
<שימי מרציאנו: א' זאת תקלה.
<שימי מרציאנו: אנחנו מודעים לתקלה הזאת.
ישראל אייכלר: אז אני מציע משהו שיכול למנוע את התקלה הזאת.
<שימי מרציאנו: אבל המשהו הזה הוא לא סביר.
<שימי מרציאנו: הוא לא סביר.
<שימי מרציאנו: תוסיף לזה את כל הרבנים שרצו לבוא ושנצטרך להכניס אותם בכל דרך כזו או אחרת ואנחנו מכירים בחשיבות, והפכנו עולמות כדי לסייע, כי אנחנו מבינים את הרגישות.
<שימי מרציאנו: אז יש את כל הכיוונים.
<שימי מרציאנו: אתה לא יכול לדאוג להכל במאה אחוז.
<שימי מרציאנו: יצא שחג השבועות השנה נפגש ביחד עם רמדאן.
<שימי מרציאנו: ברור לך, אדוני, שאם הרמדאן לא היה נפגש עם שבועות, לא היינו מדברים על זה.
ישראל אייכלר: זה היה שבוע שעבר ביום שני, שעוד לא היה חג השבועות, יום ערב רגיל יחסית.
ישראל אייכלר: יום אחרי יום ירושלים.
<אסף אברהמי: זה היה בערב ראש חודש.
<מורן יונה: יום שני יום ירושלים.
ישראל אייכלר: היום שלאחר יום ירושלים.
ישראל אייכלר: זאת אומרת זה ערב יחסית רגיל, אבל היו כמה אוטובוסים של תיירים שחנו שם וחסמו.
<שימי מרציאנו: יש הבדל בין עומס שקיים דרך אגב בשגרת היום כמעט, אני לא אגיד בכל מקום בעיר, אבל בשעות מסוימות בהרבה מקומות בעיר, לבין תקלה שהכביש נחסם בגלל אוטובוס שלא יכול היה להסתובב.
<שימי מרציאנו: יש להפריד בין הדברים.
<שימי מרציאנו: עומס יש לך גם בבוקר בפסגת זאב, עומס יש לך גם בבוקר ברמות - - -
ישראל אייכלר: עומס בוודאי, אבל זה פקק.
<שימי מרציאנו: אז העומס שעליו דיברת שבוע שעבר, היה עומס.
<שימי מרציאנו: הכביש לא היה סגור.
ישראל אייכלר: לא, היה עומס בגלל שיצאתי בשער ציון.
ישראל אייכלר: אם הייתי יורד לכותל, זה היה פקק של שעה שלמה.
<שימי מרציאנו: זה לא משנה.
<שימי מרציאנו: היה עומס, הכביש לא היה סגור.
<שימי מרציאנו: הכביש נסע, הכביש זרם.
<שימי מרציאנו: אמנם בצורה יותר איטית ממה שתכננת וחשבת, אבל הכביש נסע.
<שימי מרציאנו: לעומת זה אתמול הייתה תקלה שהכביש נסגר למשך כמעט שעה בגלל שאוטובוס נתקע בציר הזה.
ישראל אייכלר: יש טעם שאני אשאל אותך מה עושים כדי שמוזיאון רוקפלר גם יהיה מאובטח, שלא יזרקו שם אבנים, או שחבל על הזמן?
<שימי מרציאנו: אני יכול להגיד לך שאנחנו אוסרים על אוטובוסים של אגד לנסוע מלאים עם נוסעים בציר וואדי ג'וז.
<שימי מרציאנו: הציר נסגר דרך סולטאן סולימאן לא בגלל שאנחנו לא יכולים להסיע את האוטובוסים, אלא גם בגלל שאי אפשר להסיע אוטובוסים בגלל ריבוי של הולכי הרגל, אבל גם כדי להימנע מנזקים שאנחנו לא רוצים שיהיו.
<שימי מרציאנו: עכשיו, זה לא שאנחנו נגד.
<שימי מרציאנו: אם היום בערב יהיה רחוב סולטאן סולימאן יחסית סביר באנשים, אנחנו נאפשר לאגד לנסוע שם.
<שימי מרציאנו: אנחנו לא פוחדים מאף אחד.
ישראל אייכלר: אבל אתמול היו אבנים שם ואנשים נפצעו.
<שימי מרציאנו: אתמול היו אבנים, כי זה יכול לקרות.
<שימי מרציאנו: אז מה נגיד, שלא ניסע?
<שימי מרציאנו: זה לא.
ישראל אייכלר: זו שאלה מעניינת, כי אני לא יודע.
ישראל אייכלר: פה אתה אומר שאי אפשר לבטל חנייה.
ישראל אייכלר: פה אתה לוקח סיכון של חיי אדם.
<שימי מרציאנו: הפתרון הוא מאד מאד פשוט.
<שימי מרציאנו: אנחנו לא רוצים ששום אדם ייפגע בנפש וששום אוטובוס של אגד לא ייפגע ברכוש ואנחנו צריכים להבין שברגע שסוגרים את רחוב סולטאן סולימאן, ושנה שעברה, דרך אגב, זה זמן הדיונים האלה, כל יום שישי כמעט נסגר בגלל שהיו היערכויות בהר הבית.
<שימי מרציאנו: אנחנו במצב שונה היום ואנחנו לא עושים את זה בשגרת היום.
<שימי מרציאנו: וברגע שאנחנו סוגרים את סולטאן סולימאן, האוטובוסים של אגד – הם יודעים את זה – צריכים לעבוד עם מכונות קצרות ולא ארוכות, לא מפרקיות ואז אין לנו שום בעיה.
<שימי מרציאנו: עכשיו, בואו גם נבין.
<שימי מרציאנו: בשגרת היום, יגיד חגי, אוטובוס של אגד עובד אחת ל-20 דקות, אחת לחצי שעה, מגיע לעיר העתיקה בערב.
<שימי מרציאנו: ביום רגיל.
<חגי יציב: לא, לא, לא.
<שימי מרציאנו: אז אחת לכמה זמן?
<חגי יציב: רבע שעה.
<חגי יציב: רבע שעה כל סוג של קו.
<חגי יציב: זאת אומרת - - -
<שימי מרציאנו: אבל זה לא כמו שאנחנו צריכים לפנות משבועות כל דקה וחצי שתיים, לפנות אנשים דרך אוטובוסים.
<שימי מרציאנו: כלומר הדברים הם שונים.
ישראל אייכלר: מה אתה אומר חגי, יש לך מספיק מיניבוסים בשביל להחליף?
<חגי יציב: לא.
<חגי יציב: יש בירושלים סך הכל 18-20 מיניבוסים, שזה לא מסוגל - - -
ישראל אייכלר: בשעות האלה לשחרר את הפקקים.
ישראל אייכלר: הגיע הפונה, חבר עיריית ירושלים, סבן נחמיאל.
ישראל אייכלר: אמנם הגעת באיחור וכבר כמעט סיימנו, אבל אנחנו ניתן לך אפשרות לספר מה היה אתמול, כי אנחנו לא היינו שם.
<נחמיאל סבן: טוב, אז קודם כל אני רוצה לפתוח בשבח.
<נחמיאל סבן: התחבורה הציבורית בירושלים בדרך כלל עובדת כסדרה בימי שגרה וגם המשטרה, שמנווטת את הכל בצורה נכונה ומסודרת בדרך כלל, ושוב, אני מדבר על ימי שגרה.
<נחמיאל סבן: אני צרכן תחבורה ציבורית עד לא מזמן, ובדרכי לכותל אתמול, גם דרך הרובע, בנסיעה דרך הרובע, אני נסעתי בעצמי שעה וארבעים ברכב פרטי משער יפו עד שער האריות.
<שימי מרציאנו: זה רק מסביר לך את העומס, שהוא שאל למה לפעמים סוגרים.
<שימי מרציאנו: הנה, ברכב פרטי ולא מיניבוס.
<נחמיאל סבן: יכול להיות.
<נחמיאל סבן: עכשיו, אני חניתי בחוץ ליד תחנות האוטובוסים, קצת יותר למעלה.
ישראל אייכלר: איפה שאני רוצה לאסור בימים האלה.
<נחמיאל סבן: חשוב מאד.
<נחמיאל סבן: עדיף שיאסרו.
<נחמיאל סבן: אני חושב שאם היו אוסרים - - -
ישראל אייכלר: לא, רק לשעות האלה, של העומס.
<נחמיאל סבן: היה חשוב מאד שיאסרו את זה.
<נחמיאל סבן: ומה שקרה שם זה שהאוטובוס - - -
ישראל אייכלר: מה קרה שם?
<נחמיאל סבן: דבר ראשון האוטובוס הפגוע, קו 3, שהגיע עם החלון האחורי מנופץ, עלה את כל העלייה אחרי שהוא פינה את הפצועים ונעמד במרכז הכביש, בנתיב התחבורה הציבורית, כך שהאוטובוסים לא יכלו לעבור בנתיב לתחבורה ציבורית, אלא הם עברו לנתיב של התחבורה הפרטית, וגם רכבים שחנו בצדדים לא יכלו לצאת החוצה.
ישראל אייכלר: למה הוא עמד שם?
ישראל אייכלר: למה הוא לא נסע למוסך?
<נחמיאל סבן: כשאני באתי לנהג, הוא אמר לי – אני קיבלתי הוראה שאני לא זז עד שהמשטרה מגיעה להזיז אותי.
<נחמיאל סבן: וכשאתה בא - - -
<שימי מרציאנו: זה לא מאיתנו.
<נחמיאל סבן: הוא אומר שזה המשטרה.
<שימי מרציאנו: יש לו הנהלה.
ישראל אייכלר: חגי חיכה לא במוסך.
ישראל אייכלר: כבר קיבלת אותו?
<חגי יציב: אני הייתי בבית"ר עילית, הבאתי אוטובוס משם.
<נחמיאל סבן: בכל אופן, מה שקרה זה שהאוטובוס הזה, בואו לא נשכח, כל השעה האחרונה הביאה מאות נוסעים לכותל המערבי, והעיכוב הזה שזה יצר, יצר איזה שהוא פקק, איזה שהוא צוואר בקבוק של אזרחים שרוצים לחזור הביתה, רק אוטובוסים לא יכלו להגיע.
<נחמיאל סבן: ומהרגע שהגיעה השעה אחת בלילה, כבר אמרו אין שירות יותר.
<נחמיאל סבן: זאת אומרת עמדו מאות אנשים בחוץ ואני אומר, אני הייתי שם כי האוטו שלי לא יכול היה לזוז, בגלל האוטובוס הפגוע, לא יכולתי לזוז ועמדתי שם גם אני 45 דקות עם רכב, אבל בכל הזמן הזה - - -
<קריאה: מי לא נתן לאוטובוס לנסוע, זאת השאלה.
<נחמיאל סבן: מי לא נתן לאוטובוס לנסוע, אז הנהג אומר המשטרה, המשטרה אמרה אגד לא נותנת לו לנסוע, וככה איזה שהוא פינג פונג שהלך הלוך חזור.
<נחמיאל סבן: אני חיכיתי עד שאיזה רכב יצא ויצאתי, אבל עלי לא איכפת לי.
<נחמיאל סבן: אני רגיל לישון שלוש שעות ביממה, אז ככה אני גם יכול לישון באוטו.
<נחמיאל סבן: אבל מה שכן היה – וזה מאד מאד חשוב הדבר הזה – מאות האנשים שהגיעו באוטובוס שהתעכב והייתה להם אפשרות, לפי הזמן שהם יצאו, לפי תכנון הנסיעה המקורי, הייתה להם את האפשרות עדיין לצאת ולנסוע באוטובוס של אחת בלילה ולחזור הביתה, ולא היו להם אוטובוסים ולא היה מענה.
<נחמיאל סבן: אני בשעה הזאת ניסיתי להפעיל את קצת הקשרים שיש לי, לא - - -
ישראל אייכלר: אבל אתה אומר שהיו שם הרבה אוטובוסים, אז האוטובוסים האלה, כשזה השתחרר, יכלו לקחת את האנשים.
<נחמיאל סבן: לא, היה אוטובוס אחד שהוא פקק את הכל, וממילא לא הגיעו אוטובוסים נוספים.
ישראל אייכלר: אה, הם בכלל לא הגיעו, כי הם עמדו בצד השני.
<נחמיאל סבן: הם כבר לא הגיעו מלמטה.
<שימי מרציאנו: האוטובוס המפרקי התחיל לרדת את הירידה מכיוון הר ציון, וזה נפגש עם האוטובוס שהגיע מלמטה.
<שימי מרציאנו: זה מקור התקלה, עד שהצלחנו להוציא את האוטובוס ולשחרר.
<שימי מרציאנו: זה השעה שאמרתי לך שהייתה תקלה.
<שימי מרציאנו: לא עומס, זו הייתה תקלה.
ישראל אייכלר: אין שם שני מסלולים?
<שימי מרציאנו: אין שם שני מסלולים.
ישראל אייכלר: שני אוטובוסים לא יכולים ביחד?
ישראל אייכלר: למה, יש.
<שימי מרציאנו: הם לא יכולים.
<חגי יציב: מאחר שיש חניות, כמו שביקשת.
<שימי מרציאנו: לא יכולים.
<נחמיאל סבן: איפה?
<נחמיאל סבן: באיזה קטע אין שני מסלולים?
<שימי מרציאנו: לאורך כל הקטע אין שני מסלולים.
<שימי מרציאנו: כל הירידה.
<שימי מרציאנו: מחניון הר ציון ועד לשער האשפות, לשאלתך.
ישראל אייכלר: אחד ללמעלה ואחד ללמטה.
<שימי מרציאנו: אם היו שני מסלולים אז לא הייתה בעיה.
ישראל אייכלר: משער ציון עד שער האשפות אין שני מסלולים?
<נחמיאל סבן: למה, יש שם שני מסלולים.
<נחמיאל סבן: אחד נתיב לתחבורה ציבורית ואחד רכב פרטי.
<שימי מרציאנו: לא, לא.
<שימי מרציאנו: חברה, אתם טועים.
<שימי מרציאנו: יש מסלול אחד.
ישראל אייכלר: אני סך הכל כבר 49 שנים שם.
ישראל אייכלר: מה זה מסלול אחד?
ישראל אייכלר: מסלול וחניות?
<שימי מרציאנו: סליחה רגע, אני אעשה לך סדר.
<שימי מרציאנו: משער האשפות למשך 30 מטר, 40 מטר, יש שני מסלולים.
<שימי מרציאנו: אחד זה שמפנה את התחבורה הציבורית למפרץ של החנייה לאיסוף של קווים 1 ו-3.
ישראל אייכלר: נכון, לזה אני מתכוון.
<שימי מרציאנו: מרגע שמסתיימת הנקודה הזאת של האיסוף יש מסלול אחד שעולה, בלבד.
<שימי מרציאנו: חד סטרי לכיוון - - -
ישראל אייכלר: אה, בגלל החניות של הרכבים.
<שימי מרציאנו: מצד ימין יש מפרץ לחניות.
<שימי מרציאנו: זה הכל.
<שימי מרציאנו: עכשיו, ברגע שאנחנו רוצים להכניס אוטובוסים בניגוד לכיוון התנועה, שוטר למטה, בשער האשפות, עוצר את התנועה שלא תעלה, על מנת שנוכל להוריד.
<שימי מרציאנו: התקלה הייתה שהגיע אוטובוס אחד מול השני.
<שימי מרציאנו: הוא לא ראה את האוטובוס שעמד מלמעלה וירד מלמעלה למטה.
<שימי מרציאנו: עד שהצלחנו להוציא - - -
ישראל אייכלר: איך אנחנו מבטיחים, כלקח ממה שאירע אתמול, שזה לא יקרה עוד פעם?
<שימי מרציאנו: שני דברים.
<שימי מרציאנו: אחד, המשטרה צריכה לעבוד יותר טוב בעניין הזה של התיאום.
<שימי מרציאנו: אני לוקח על עצמי את העניין.
ישראל אייכלר: מול אגד.
<שימי מרציאנו: מול אגד, כן.
<שימי מרציאנו: שניים, זה לא לאפשר - ולזה גם כן אגד צריך להיערך מראש - לא לאפשר להכניס אוטובוסים שהם מפרקים, ואם האוטובוס מלא - - -
ישראל אייכלר: הם לוקחים יותר מקום?
<שימי מרציאנו: הוא לא יכול להסתובב למטה, וזה חלק מהבעיה שיש - - -
ישראל אייכלר: לשער האשפות?
<שימי מרציאנו: זה נשמע פשוט, זה קצת בעייתי, אבל עם תיאום יותר טוב, אפשר להימנע מזה.
<שימי מרציאנו: דרך אגב, אנחנו עובדים שנים יחד עם אגד ובדרך כלל התקלה הזאת לא קורית.
<שימי מרציאנו: אז קרה שקרתה התקלה.
<שימי מרציאנו: זה לא אומר שצריך עכשיו לבכות לדורות.
<שימי מרציאנו: אנחנו מתנצלים על התקלה.
ישראל אייכלר: לא, צריך למנוע את זה למחר.
<שימי מרציאנו: אנחנו מתנצלים על התקלה ואני מניח שהיא לא תחזור.
<שימי מרציאנו: זהו.
<שימי מרציאנו: צריך להמשיך הלאה, חברים.
ישראל אייכלר: מה קורה לגבי לפנות בוקר ביום שישי, זה מסודר מה שהכנסתם?
<שימי מרציאנו: שמעת על בעיה?
<שימי מרציאנו: אז אין בעיה.
ישראל אייכלר: אז זה סימן שעשית את מה שסיכמנו שנה שעברה.
<שימי מרציאנו: הכביש פתוח, אמרתי לך, עד שעה שמונה.
<שימי מרציאנו: אם אנחנו נדע שהכביש עומד להיסגר ברחוב סולטאן סולימאן, כמו שהבטחתי, יעמדו שוטרים בחמש וחצי בבוקר ויאפשרו את ההגעה של המתפללים הראשונים לכותל, עד לשער האשפות.
ישראל אייכלר: אז נשאר לנו רק דבר אחד קטן, שאתם יכולים לעשות את זה, זה בסמכותכם, מה שביקש חגי, שתי חניות ליד שער האשפות.
<שימי מרציאנו: זה עיריית ירושלים.
<גיא סרי: אנחנו נבחן.
ישראל אייכלר: תעשו את זה, כי זה וודאי לא לוקח שנה.
ישראל אייכלר: ביקשנו שנה שעברה.
<חגי יציב: פח צבע ומברשת.
ישראל אייכלר: צבע ומברשת.
<שלומית אבינח: מתי?
ישראל אייכלר: אתה עושה את זה כאילו תחנת אוטובוס, נכון?
<חגי יציב: אני אבוא עם הצבע.
ישראל אייכלר: רגע, אני רוצה לציין שחבר העירייה נחמיאל סבן הוא הממונה על התחבורה - - -
<נחמיאל סבן: לא, אני לא הממונה, אבל אני יכול לעזור.
ישראל אייכלר: אתה חבר ועדת התחבורה?
<נחמיאל סבן: כן, וודאי.
ישראל אייכלר: אז אני מבקש ממך, דיברנו גם קודם על השלט.
<שלומית אבינח: שנה שעברה ביקשו.
ישראל אייכלר: אתה לא היית חבר עירייה לפני שנה, נכון?
<נחמיאל סבן: מלפני שנתיים וחצי אני כבר חבר.
ישראל אייכלר: אז לפני שנה סיכמנו על השלט הזה, שתיקח את זה.
ישראל אייכלר: הם הבטיחו פה, הנציגים הנאמנים של העירייה, שמבחינתם הם רוצים שזה יהיה עד החגים.
<נחמיאל סבן: איזה שלט, של מה?
ישראל אייכלר: של הכותל המערבי, שאומר לאנשים בכיכר גורן אם האוטובוס עולה או לא עולה.
<נחמיאל סבן: יש שם שלט אלקטרוני, אתה מתכוון?
ישראל אייכלר: צריך להיות שם שלט אלקטרוני.
ישראל אייכלר: קח את זה כמשימה.
<נחמיאל סבן: בכניסה לשער האריות?
ישראל אייכלר: בכיכר גורן למעלה.
ישראל אייכלר: הדבר השני, תהיה בקשר עם שימי, הוא עושה עבודת קודש שם, שבאמת הכל יזרום.
ישראל אייכלר: בסדר?
<נחמיאל סבן: מאה אחוז.
ישראל אייכלר: תודה רבה על ההשתתפות.
ישראל אייכלר: תודה לכם.
ישראל אייכלר: לפני שנתחיל בשידור אני רוצה להכיר את האנשים.
ישראל אייכלר: את מי אתם מייצגים.
ישראל אייכלר: פלאפון, רמי לוי, משרד התקשורת.
ישראל אייכלר: אנחנו נקיים היום את הדיון בעניין פניות הציבור, בקשר לתקלה שהייתה בחברת פלאפון בי"א באדר ב', 21 במרס 2016.
ישראל אייכלר: למרות שאנחנו באמצע פגרה, החלטנו לקיים את הדיון כדי שנוכל להפיק לקחים ולראות מה נעשה מאז התקלה עד היום הזה, כדי שתקלות לא תחזורנה; וגם מבחינת משרד התקשורת, אנחנו רוצים לדעת האם יש להם כלים לדעת מראש, לזהות מראש את השריפה הבאה, כדי שלא נצטרך טנקרים ודברים כאלה, של אנשים שזיהו מראש.
ישראל אייכלר: שזיהו ראשונים.
ישראל אייכלר: אנחנו רוצים שאתם תזהו לפני, למנוע אפשרויות של תקלות, כי תקלות יכולות לקרות בכל חברה ומה שקרה בפלאפון יכול לקרות בחברות אחרות וצריך לעמוד על המשמר כדי שלא תקרנה; כי בסופו של דבר, למרות שהפלאפון הוא דבר חדיש יחסית בחיי האדם – 20 שנה זה חדש, כן – בגילנו.
ישראל אייכלר: אנחנו עוד זוכרים את התקופה שפעם היו אומרים שאנחנו זוכרים את התקופה שלטלפון היה חוט.
ישראל אייכלר: היום הכל אלחוטי.
ישראל אייכלר: עכשיו אנחנו במצב שכולנו רצים אחרי החוט הזה של המטען, אז יבוא יום ויגידו – הייתה תקופה שאנשים רצו כל הזמן מחוברים למלא את המטען.
ישראל אייכלר: אני בטוח, אין לי שום ספק, אני לא יודע מתי זה יקרה, שיהיה פעם מצב שלא יצטרכו את החוט הזה ותהיה אנרגיה בתוך המכשירים האלה.
ישראל אייכלר: אם אפשר ברוח חודש ניסן, רוח קצת קלה יותר, סבא שלי נכנס פעם לחנות של אמא שלי ואני הייתי שם, והיה הטלפון עם המחוג, והיה לו קשה קצת עם המחוג.
ישראל אייכלר: הוא ראה את אחד הנכדים קצת צוחק – סבא, תזוז, אני אעשה לך.
ישראל אייכלר: אז הוא אמר – יבוא יום ובמקום המחוג הזה יהיו לחצנים ואז הנכדים שלך יצחקו עליך שאתה לא יודע ללחוץ.
ישראל אייכלר: הלחצנים האלה כבר גם מזמן כבר חלפו ויש לנו היום, איך זה נקרא?
ישראל אייכלר: טאץ'.
ישראל אייכלר: בכל אופן, אל תצחקו על הזקנים.
ישראל אייכלר: הדור שלנו הוא דור ביניים, אז אנחנו עוד קצת מסתדרים, אבל אני רואה את הצעירים מיד ניגשים ומסתכלים עלינו כמו שאנחנו הסתכלנו על הסבא.
ישראל אייכלר: הדברים האלה מאד נחמדים, אבל הם שיעבדו אותנו נורא.
ישראל אייכלר: שיעבדו אותנו עד כדי כך, שאם יש תקלה של כמה שעות בפלאפון – העולם נעצר.
ישראל אייכלר: פשוט בלתי אפשרי.
ישראל אייכלר: מי שעוד שומר שבת, אז רגיל לפחות 25 שעות בשבוע שהוא מנותק, אבל מי שלגמרי צמוד – שלוש שעות – אני זוכר את ההיסטריה שהייתה בשעות האלה שלא היו טלפונים – זה היה נורא ואיום.
ישראל אייכלר: בכל אופן אלה החיים וצריך למנוע בעתיד שלא יהיה מצב כזה.
ישראל אייכלר: אם אנחנו עושים כבר דיון, אני רוצה לציין כוועדה לפניות הציבור, שיש הרבה פניות ציבור של אנשים שחרדים מאד מהקריסה או מהנפילה של ההישג הגדול מאד של הביזור של החברות הסלולאריות, שהביאו חברת רמי לוי וגולן, שהוזילו מאד את המחירים ויש חשש מאד גדול שאם תהיה קריסה של אחת החברות האלה, אנחנו נחזור לימים שבהם זמן אוויר זה היה הדבר הכי יקר.
ישראל אייכלר: ואני מקווה מאד שבאמת החברות תתארגנה באופן שאם תהיה קריסה – אני מקווה מאד שהממשלה תעשה שלא תהיה קריסה – לקלוט את האנשים, לתת להם שירות מבלי לייקר את זמן האוויר ואת השירותים האלה.
ישראל אייכלר: בואו ניכנס ספציפית לבעיית הקריסה שהייתה.
ישראל אייכלר: מנכ"ל משרד התקשורת, שלמה פילבר הודיע במכתבו אלינו שנציגי המשרד הגיעו לחדר הבקרה של החברה מיד.
ישראל אייכלר: החברה מיד העבירה תחקיר ראשוני על האירוע, והיו והתקלה התרחשה במשך מספר ימים, סוכם שהחברה תעביר למשרד דו"ח סטאטוס פעמיים ביום עד לסיום התקלה והוא אמר שהמשרד יעשה תחקיר עד לסיום התחקירים הפנימיים בחברה.
ישראל אייכלר: אנחנו רוצים לשמוע בדיון הזה מה העלו התחקירים האלה, מה היה הכשל ואיך אנחנו מונעים את ההמשך.
ישראל אייכלר: אנחנו נפנה בראש ובראשונה למשרד התקשורת, לשמוע קודם כל מה היה.
<שלומית אבינח: אתה לא רוצה לשמוע את המועצה לצרכנות קודם?
ישראל אייכלר: אנחנו נשמע את המועצה לצרכנות, אבל אני רוצה לשמוע מה היה.
<מימון שמילה: בוקר טוב.
<מימון שמילה: אני אספר מה היה.
ישראל אייכלר: מה היה לנו.
<מימון שמילה: פלאפון יידעו לספר טוב יותר.
ישראל אייכלר: הם יספרו את הצד שלהם, אבל אתה כאיש המקצוע, אני רוצה לשמוע מה היה.
<מימון שמילה: אוקיי, אז אני אספר מה היה.
<מימון שמילה: קודם כל ביצענו, כמו שהקראת קודם את מכתבו של מנכ"ל המשרד, מומו פילבר.
<מימון שמילה: ברגע פרוץ התקלה חברת פלאפון מיד הודיעה לנו על התקלה.
ישראל אייכלר: ספר לנו מה הייתה התקלה.
ישראל אייכלר: אנחנו גם בשידור חי, יש צופים.
ישראל אייכלר: אני רוצה באמת לנצל את העובדה ולבקש מהצופים: כל פנייה, כל בקשה שיש לכם בקשר לאיזו שהיא רשות שלטונית או צרכנית ואתם מרגישים צורך לעזרה, אז יש לנו מייל – .
ישראל אייכלר: פקס, למי שאין לו מייל – 02-6408931.
<מימון שמילה: אוקיי, אני אומר שאת הפרטים המדויקים ימסרו חברת פלאפון.
<מימון שמילה: אני אגיד את מה שאנחנו מכירים ויודעים וכמובן גם תחקרנו.
<מימון שמילה: בסביבות שבע בבוקר בבוקרו של אותו יום, של ה-25 בנובמבר, פרצה שריפה במתקן בקריית אריה ברמלה, שם נמצא המתג הראשי של החברה.
<מימון שמילה: יש לחברי שני מתגים – מתג במקום נוסף ברמלה שהמשיך לעבוד ולפעול כרגיל.
<מימון שמילה: איך שפרצה התקלה – יש מערכת כיבוי אש שמותקנת באתר, היא דאגה לכבות את האש תוך מספר דקות, כמדומני תוך 5 דקות, לפי הדיווחים שקיבלנו והאש כבתה.
<מימון שמילה: כתוצאה מכך, לוח חשמל ראשי לא קיבל אספקת חשמל ממתח חברת החשמל.
<מימון שמילה: גנרטור שהיה אמור להזין במקום חברת החשמל, מזין את אותו לוח ראשי שהכבלים שמעליו הם אלה שנפגעו, ולכן גם הם לא יכלו להיכנס לפעולה ולהועיל ולסייע בהרמת המערכת.
<מימון שמילה: המערכת בנויה כך שהיא גם יודעת לפעול ללא חברת חשמל וללא חשמל AC ולכן היא עברה לעבוד על מצברים.
<מימון שמילה: יש מצברים בכל אתר.
<מימון שמילה: המשרד גם מחייב שיהיו מצברים והמערכת המשיכה לפעול על מצברים.
<מימון שמילה: אבל במקביל מה שקורה מערכות החימום – המערכות עצמן מייצרות חום, כמו כל מחשב, כל מערכת אלקטרונית מייצרת חום.
<מימון שמילה: מערכות המיזוג גם כן לא קיבלו אספקת חשמל ושם אי אפשר לתת חשמל DC, ולכן ה-AC היה מאד יקר וחברת פלאפון, לפי הדיווחים שהם מסרו, הם מיד נכנסו למשטר פעולה על פי נוהל קיים בחברה ובמסגרת הפעולות הם החליטו להעביר חלק מהמנועים למתג השני, כדי להציל כמה שיותר אנשים, שימשיכו לקבל שירותים.
<מימון שמילה: לאחר מספר שעות הביאו גנראטור חיצוני גם כבל חיצוני, חיברו וחידשו את אספקת החשמל והתחילו להחזיר חזרה את המנועים למתג הראשי, כדי ששני מתגים יעבדו בו בזמנית.
<מימון שמילה: זה בגדול מה שהיה, וחברת פלאפון ירחיבו.
<מימון שמילה: אני חייב לציין שני דברים מהותיים, שלא היו.
<מימון שמילה: אנחנו כל הזמן לומדים לקחים.
<מימון שמילה: בפעם האחרונה התכנסנו בחדר הקודם אחרי תקלה של גולן וסלקום ביחד, וכחלק מהדברים שלמדנו וזה עבד טוב במקרה הזה, שרצינו שהציבור יידע מיד – לא רק המשרד – שיש תקלה במערכת.
<מימון שמילה: לדוגמא, אם אשתי היום היא ברשת פלאפון – והיא לא שם, חברת פלאפון כדוגמא – והיא צריכה להביא את הילד מהגן ועכשיו הטלפון שלה לא עובד ואי אפשר להודיע לה שצריך להוציא את הילד, אז יש פה בעיה.
<מימון שמילה: אז היא לפחות יודעת שרשת פלאפון בבעיה, כי הוציאו הודעות דוברות לכל הציבור כדי שהציבור גם יוכל להתארגן.
ישראל אייכלר: תוך כמה זמן הוציאו את ההודעה הזאת?
<מימון שמילה: זה היה באופן מיידי.
<מימון שמילה: תוך שעה כבר יצאו הודעות.
ישראל אייכלר: כי זה נורא מפחיד אנשים באירועים ביטחוניים שלנו, שלא יודעים מה קורה.
ישראל אייכלר: כששומעים שיש תקלה, אז זה כבר - - -
<מימון שמילה: שיש תקלה.
<מימון שמילה: לא שהוא לא עונה, פתאום חס וחלילה קרה איזה משהו - - -
ישראל אייכלר: בדיוק, שלא קרה לו משהו אלא שיש תקלה.
<מימון שמילה: גם אני ישבתי בדיון ופתאום ידעתי שאני צריך לקבל טלפון, הודעתי שאני נמצא ליד טלפון קווי, אם יש הודעה – נא תודיעו לי לטלפון הקווי.
<מימון שמילה: וזה לקח שלמדנו אותו מאירועים קודמים, כי חברות לא תמיד שואפות ורוצות להודיע שיש להן תקלה, מנסים לגמור את זה מה שיותר מהר.
<מימון שמילה: פה נקטה יפה חברת פלאפון, כי זה גם ההוראות שנתנו להם לעשות את הדברים, אבל זה יפה מאד שגם ממלאים הוראות וגם עושים דברים מיזמתם.
ישראל אייכלר: אתה אומר שתוך שעה הציבור כבר ידע.
ישראל אייכלר: תוך 5 דקות זה כבר נכבה.
ישראל אייכלר: אז למה זה לקח כמה ימים?
<מימון שמילה: הכבל של החשמל נשרף.
<מימון שמילה: צריך להחליף אותו.
<מימון שמילה: פעולת התיקון של החלפת הכבל שמזין את לוח החשמל הראשי אורכת זמן.
<מימון שמילה: זאת אומרת היינו גם במתקן עצמו - - -
<מימון שמילה: לקח, לא יודע, יותר מיום אפילו להחליף.
<מימון שמילה: תוך יום, באותו יום הם הביאו משהו חליפי, ואחרי זה משהו קבוע – לקח להם איזה יומיים נדמה לי או שלושה להביא את המערכת החליפית המתוקנת סופית, כי צריך לייצר - - -
ישראל אייכלר: אז אולי נשמע מהם את הפרטים האלה מצידם.
ישראל אייכלר: כמה אנשים נותקו ממה שידוע לכם, או שאתה מעדיף שהם יגידו?
<מימון שמילה: הם יגידו.
<מימון שמילה: יש לנו דו"חות מאד מפורטים שקיבלנו.
<מימון שמילה: אני יכול להגיד שהפעולות של הליווי בהתחלה ולאחר מכן הפיקוח, התחקירים שדיברנו עליהם, הם מתחלקים לשני דברים, שבדיוק נוגעים לדברים שאמרת בראשית דבריך.
<מימון שמילה: האחד, יש לנו הוראות ברגולציה איך חברה צריכה לתחזק ולהחזיק את המערכות שלה, ואנחנו צריכים לוודא בהוראות הללו שני דברים מרכזיים: אחד, למנוע – קשה.
<מימון שמילה: אפשר למזער ולצמצם, להוריד לכדי מינימום את התקלות.
<מימון שמילה: והדבר השני, כשקורית חלילה תקלה, לדעת לטפל בה במהירות, כדי להחזיר את השירותים כמה שיותר מהר.
<מימון שמילה: ואת הדברים הללו בדקנו וחברת פלאפון עמדה בהוראות שהמשרד הטיל לפתחה וכמו לחברות אחרות.
<מימון שמילה: הדבר השני שהוא חשוב לנו, ובגלל זה גם איתן נמצא פה.
<מימון שמילה: איתן הוא ראש אגף החירום, זה אגף יחסית די חדש במשרד.
<מימון שמילה: אמרת – תקשורת הפכה להיות מצרך חיוני במדינת ישראל.
<מימון שמילה: זה לא איזה שהוא Nice to have, יש לי, אין לי.
<מימון שמילה: היום בלי זה אי אפשר כנראה להסתדר וזה משבית מדינה והרבה יותר רק משיחות טלפון.
<מימון שמילה: ולכן צריך לדאוג לרציפות תפקודית במדינת ישראל.
<מימון שמילה: ערב האירוע בפלאפון, בסביבות מרס, יצאו הוראות של אגף החירום שכבר נכנסו לתוקף ברישיונות של החברות, איך צריך להתארגן גם לאירועי חירום ובכלל זה גם לאירועי משבר בעת שגרה.
<מימון שמילה: והחברות נערכו לכך, הודיעו שהן ערוכות ובמסגרת השנה הזאת אנחנו אמורים לעשות בדיקות בכל חברה ולראות שבאמת הן עובדות על פי ההוראות.
<מימון שמילה: פלאפון, היה להם מה שנקרא בשפה הצבאית – ושנינו אנשי צבא לשעבר – תרגול באש חיה.
<מימון שמילה: זאת אומרת לא על יבש אלא היה להם תרגול אמיתי, וסך הכל אני אומר, זה עמד בציפיות ובהוראות של המשרד ואנחנו לא זיהינו רשלנות בהיערכות של החברה, שזה דבר חשוב שייאמר.
<מימון שמילה: לא זיהינו הפרות, בוודאי לא מהותיות בהוראות הרישיון של החברה, ויכול להיות שאנחנו נלמד ממה שקרה בפלאפון, גם בחברת פלאפון עצמה וגם בכל השוק כולו – איך צריך להיערך כדי שהמתקנים שלהם והמתגים שלהם יהיו ערוכים למקרים הבאים, שחלילה אם תהיה תקלה – א' למנוע אותה, למזער אותה, וכשהיא תקרה, שזמן הטיפול יהיה קצר ביותר.
ישראל אייכלר: יש לך מושג למה קרתה התקלה?
ישראל אייכלר: השריפה?
<מימון שמילה: אמרנו, השריפה – כיבוי אש או מי שחוקר שריפות עדיין לא הציג את המסמך.
<מימון שמילה: לא ראינו את המסמך.
<מימון שמילה: אני יודע שחברת פלאפון קיבלו אותו אתמול, אבל נכון לאתמול עדיין לא הגיע.
<מימון שמילה: אחת ההשערות זה חיכוך בין שני כבלים, חום מצטבר, בלאי של חומר, אבל אני לא - - -
ישראל אייכלר: זאת אומרת המקום מאובטח ובטוח שמישהו לא הצית את זה.
<מימון שמילה: לא, חד משמעית לא.
<מימון שמילה: זה מקום מאובטח.
ישראל אייכלר: יש לכם הוראות ברורות לגבי אבטחה של מקומות כאלה?
<מימון שמילה: אנחנו לא מגדירים, החברה מגדירה.
<מימון שמילה: המשרד כרגולטור לא נכנס לפרטי הפרטים.
<מימון שמילה: הרגולטור נותן כותרת.
ישראל אייכלר: אבל זה לא דבר פשוט, שמקום כזה אסטרטגי יהיה מאובטח, שאף אחד לא יוכל לגשת.
<מימון שמילה: החברה מאבטחת והמקום מאובטח ומצולם, ויש איוש קבוע 24/7 ששומר בכניסה, שלא יכולים להיכנס ולצאת.
<מימון שמילה: זה חייב.
ישראל אייכלר: עכשיו כמי שלא מבין בטכנולוגיה יותר מדי.
ישראל אייכלר: בתחילת הדברים שלך אמרת שהיו מספר גיבויים, אבל הם לא פעלו בגלל החוט.
ישראל אייכלר: זה אומר לי שיש לנו פה סיפור קו בר-לב.
ישראל אייכלר: זאת אומרת שהכל היה מוכן, אבל היות והכבל לא היה - - --
<מימון שמילה: אז בתכנון של מערכות - - -
ישראל אייכלר: אני מניח שרוב הצופים יודעים על מה אני מדבר – קו בר-לב במלחמת יום כיפור.
<מימון שמילה: כשמתכננים מערכות גיבוי, צריך לתכנן שלא תהיה נקודת כשל אחת.
<מימון שמילה: סינגל פול פיילר זה נקרא בשפה המקצועית.
<מימון שמילה: שאנחנו מתכננים הכל כפול ובסוף זה עובר דרך - - -
ישראל אייכלר: בדיוק, זה מה שסיפרת עכשיו.
<מימון שמילה: עקב אכילס, שם - - -
ישראל אייכלר: זה הצינור, זה החוט הזה.
ישראל אייכלר: הג'ינג'י עם המפתח.
<מימון שמילה: זה לקח שכבר הוא רשום.
ישראל אייכלר: אז זה כבר רשום אצלכם בחירום שצריכות להיות מערכות כפולות?
<מימון שמילה: שהמערכות הכפולות לא תעבורה בכבל הזנה - - -
ישראל אייכלר: באופן שלם, בדיוק.
<מימון שמילה: יש מקומות כמו בגופו של אדם, שברא לנו בורא עולם שתי ידיים, שתי רגליים, אבל המוח הוא רק אחד, למרות שיש בו שני חדרים.
<מימון שמילה: יש דברים שאי אפשר לבנות כפול וגם במוח צריך לפעמים להעביר ממוח אחד למוח שני.
<מימון שמילה: אין משהו שהכל אוטומטי.
<מימון שמילה: לכן האוטומטי זה חברה נוספת.
<מימון שמילה: צריך לעשות את המקסימום של הדברים שאפשר לייצר אותם כפול ויש מקומות שכנראה אין ברירה.