GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ישראל אייכלר: כמו כן, לבדוק את כמות החיידקים שנוצרים בדגים בעקבות הוספת המים והחומרים האחרים.
ישראל אייכלר: יש פה סעיף שכתבתי קודם - - -
אלי גורדון: אנחנו לא יכולים לקבל את זה.
אלי גורדון: כי הסוגיה של בטיחות היא לא סוגיה, היא - - -
שלומית אבינח: אז מי בודק את זה?
ישראל אייכלר: אני שומע.
אלי גורדון: אנחנו בודקים את זה, רק הוספת מים היא לא גורמת לסוגיות בטיחותיות כמו שזה - - -
ישראל אייכלר: כך הבנו מהדיון.
אלי גורדון: אז אנחנו לא קיבלנו את זה.
אלי גורדון: אני אמרתי את זה - - -
ישראל אייכלר: אתה כמומחה למזון מתנגד לזה שהמים העומדים האלה יוצרים חיידקים?
אלי גורדון: אני אומר שגם מים שעומדים כרגע כאן הם עוזרים - - -
ישראל אייכלר: ואם אני אכניס את זה למוצר, אתה צריך לבדוק את זה.
אלי גורדון: ברמת נקודות הסיכון, ברגע שמוסיפים מים, הוספת מים לא מהווה סיכון בטיחותי.
ינון יוני: לאף מוצר.
אלי גורדון: ואני פה לא יכול - - -
ישראל אייכלר: אתם לא בודקים?
אלי גורדון: זה שאנחנו בודקים זה משהו אחר.
ישראל אייכלר: בכל מסעדה ובכל טחינה אתם בודקים את כמות החיידקים שיש שם, אז פה - - -
ירון לוי: אבל אם זה לא נדרש, למה להכניס את זה מלכתחילה, זה העניין.
ישראל אייכלר: אתה יודע מה, במקום לכתוב מים אני אכתוב ותוספים לדגים.
ישראל אייכלר: אתה תבדוק את כמות החיידקים.
ישראל אייכלר: אתה חייב לבדוק את זה.
אלי גורדון: יש מפרט, יש תקן ואני בודק את זה, אבל זה ברור מאליו.
ישראל אייכלר: אם זה ברור מאליו, אני כותב את זה מחדש.
אלי גורדון: טוב.
ישראל אייכלר: איך אמר בגין, כל דבר מובן מאליו צריך שייאמר.
אלי גורדון: דרך אגב אימצתי.
ישראל אייכלר: היה פה נוסח של לאסור הזרקת מים ואני לא יכול לעשות את זה, כי הוא הסביר שמבחינת החוק הוא לא יכול, אבל אנחנו כן רוצים - - -
שלומית אבינח: אבל אתה המחוקק לא הוא.
ירון לוי: נכון, הרב אייכלר, אם המים האלה לא שומרים על הדג - - -
ישראל אייכלר: תן לי להשלים.
שלומית אבינח: הוא באמצע סיכום.
ישראל אייכלר: אני באמצע סיכום.
ישראל אייכלר: אני פשוט חושב על ניסוח יותר זהיר.
ישראל אייכלר: לאסור קריאה בשם דגים לדגים שמוזרקים להם מים, זה כבר בסעיף הקודם שאמרנו שתצטרכו לקרוא לזה בשם נוסף לדג, שלא יהיה רק שם דג.
ישראל אייכלר: או מעורב, או מעובד.
ישראל אייכלר: מעובד זה לא מספיק.
ישראל אייכלר: הוועדה מבקשת שמשרד הבריאות ייקח אחריות, גם אם לא מדובר בפגיעה בריאותית, אלא בהונאת הציבור בעניין התוספות לדגים ולבשר.
אלי גורדון: בעניין ההטעיה, התכוונת?
ישראל אייכלר: הטעיית צרכנים במובן הצרכני של המילה, כן.
ינון יוני: זה גם קיים היום.
ישראל אייכלר: כן, אני יודע.
ישראל אייכלר: שירות המזון עושה את זה, אז אני רוצה שתשימו לב למים בדגים ובבשר.
ישראל אייכלר: הוועדה מבקשת לראות בתקנות מה הן דרכי הענישה והסנקציות שיוטלו נגד הונאת הצרכנים בנושאים שהם מעבר לעניין הבריאותי.
ישראל אייכלר: זאת אומרת מה שדיברנו עכשיו.
ישראל אייכלר: אני חושב שזהו.
גל לחוביץ: הרב אייכלר, - - - המוצרים האלה ילוו את המוצר עד שהוא יגיע לאיש שצורך אותם במסעדה ובאולם.
ישראל אייכלר: עד לגרון.
ישראל אייכלר: נכתוב עד שזה ייוודע לצרכן.
ישראל אייכלר: עוד סעיף אחד.
אלי גורדון: אני אוכל להעיר, גם לגבי ההערות האלה אנחנו נשמח לקבל.
ישראל אייכלר: עוד סעיף אחד שאני רוצה להוסיף, ברשותכם, לפי מה שסוכם עם משרד הבריאות.
ישראל אייכלר: הוועדה מבקשת ממשרד הבריאות לפרסם בציבור שאם אדם נתקל בתוספת מים או חומרים אחרים בדגים ובבשר, שיפנה לוועדה לפניות הציבור ואנחנו נפנה את זה למשרד הבריאות.
שלומית אבינח: לרשות.
ישראל אייכלר: את רוצה לפניות הציבור של משרד הבריאות?
שלומית אבינח: לרשות המזון, כן.
ישראל אייכלר: או לרשות המים.
אלי גורדון: כבוד הרב, פה יש לי קצת בעיה.
אלי גורדון: אני לא יכול.
אלי גורדון: איך אני אגיד?
ישראל אייכלר: אתה אמרת ש - - -
אלי גורדון: לא, אני אומר שכבר היום באתר האינטרנט של משרד הבריאות - - -
ישראל אייכלר: לא, אני רוצה שתפרסם יותר.
אלי גורדון: אני אשתדל.
ישראל אייכלר: היה נושא פשוט, אבל קצת קשה לפתרון.
קריאה: אכן לא נושא קל.
<שלומית אבינח: איפה משרד הרווחה?
ישראל אייכלר: אנחנו בכל זאת נפתח את הדיון.
<שלומית אבינח: רגע, אבל הם לא כאן.
ישראל אייכלר: אני כאן.
ישראל אייכלר: הלל היה עניו שבאדם, והוא אמר:
ישראל אייכלר: אם אני כאן – הכול כאן.
ישראל אייכלר: נשאלת השאלה: איך הלל שהיה עניו מכולם, אמר:
ישראל אייכלר: אם אני כאן – הכול כאן?
ישראל אייכלר: בחג הסוכות, מסכת סוכה זה כתוב, שבשמחת בית השואבה הוא אמר:
ישראל אייכלר: מה זה אם אני כאן – הכול כאן?
ישראל אייכלר: אז הוא אמר: אם אני הקטן נמצא פה, אז כולם יכולים להיות פה.
ישראל אייכלר: כך שמי שבא ברוך הבא, ומי שלא בא אז הפסד שלו.
ישראל אייכלר: נדון היום על פניות ציבור לגבי ימי נופשונים לילדים בעלי צרכים מיוחדים.
ישראל אייכלר: בעצם קיימנו ישיבה בקיץ, ב-13 ביולי 2015 למספרם, והיום אנחנו בישיבת מעקב כדי לראות: האם הדברים תוקנו?
ישראל אייכלר: האם השתפרו או ההיפך?
ישראל אייכלר: אנחנו מציינים לפרוטוקול שלא קיבלנו תשובה רשמית ממשרד הרווחה לגבי הרעיונות וההצעות שהועלו בדיון הקודם, למרות שנכחו כאן נציגי הורים והעלו את הבעיה.
ישראל אייכלר: אני חוזר על המשפט שאמרתי, שהוועדה מקיימת ישיבת המשך לישיבה שהייתה לנו ב-13 ביולי 2015 לגבי ימי נופשונים לילדים בעלי צרכים מיוחדים.
ישראל אייכלר: ולא קיבלנו, אני מציין את זה בצער לפרוטוקול ואני רוצה להעביר את זה גם לשר הרווחה, שלא קיבלנו תשובה רשמית ממשרד הרווחה לגבי אף אחד מהרעיונות וההצעות שהועלו בדיון הקודם, למרות שבדיון הקודם נכחו נציגי הורים לילדים מיוחדים וסיפרו כמה המצב הקיים, הם לא יכולים לנצל את ימי הנופשונים שמגיעים לילדיהם לפי הקריטריונים – אל"ף בגלל שחסר מקומות, בי"ת חסר תקציב ברשות, גימ"ל כי אי-אפשר לשלוח הורה שילווה את הילד.
ישראל אייכלר: ויש כאלה שלא רוצים להיות – הם אנשים שיש להם ילדים עם צרכים מיוחדים, אבל הם לא רוצים להיות רשומים במחלקה לשירותים חברתיים כי הם אנשים שלא שייכים לשם.
ישראל אייכלר: וגם יש הורים שאין להם מודעות לזכאות.
ישראל אייכלר: דובר גם על העובדה שהזכאות היא רק ל-15 ימי נופשון בשנה, וזה ממש מעט.
ישראל אייכלר: וזה כל כך מעט, שהרבה הורים לא מנצלים את זה אפילו בכלל.
ישראל אייכלר: אני רוצה לציין שהמטרה של הנופשונים היא חשובה מאוד.
ישראל אייכלר: אני לא צריך לספר את זה פה לפונים ולאנשי משרד הרווחה, כמה שזה חשוב שהורים יוכלו לקבל מספר ימים בשנה חופשה שיוכלו לטפל בילדים האחרים ובעצמם.
ישראל אייכלר: צריך לתת הפוגה למשפחה מהטיפול האינטנסיבי והשוחק והיום-יומי בילד המוגבל.
ישראל אייכלר: ואחת הבעיות שהבנו מהדיון הקודם, שהנושא מטופל בשלושה אגפים שונים במשרד הרווחה: אגף שיקום, אגף מוגבלות שכלית והתפתחותית והשירות לטיפול באדם עם אוטיזם.
ישראל אייכלר: לפי הנתונים שנמסרו לוועדה יש אי התאמה, סינכרוניזציה, בין האגפים.
ישראל אייכלר: ונטען שהזכאות להורים נמסרת על-ידי העובדת הסוציאלית במחלקה לשירותים חברתיים ברשויות המקומיות, וכאמור לא כולם שייכים למחלקה הזאת.
ישראל אייכלר: נתונים.
ישראל אייכלר: מספר המשפחות הזכאיות לנופשונים באגף השיקום: 20,000 משפחות עם ילדים עד גיל 21; באגף מוגבלות שכלית והתפתחותית – 8,000 משפחות עם ילדים עד גיל 21; אוטיזם – כ-8,000 משפחות עם ילדים עד גיל 21.
ישראל אייכלר: ולא כל המשפחות, כמו שאמרתי, שזכאיות לנופשון מנצלות אותם.
ישראל אייכלר: דובר לפני כחצי שנה כשהיה דיון, שהמשרד יוציא מכרז חדש להוספת מקומות חדשים ונוספים, שמטרתו להכפיל את מספר המסגרות שייתנו שירות כזה, ועדיין אנחנו לא יודעים מה נהיה עם זה, אולי היום נשמע.
ישראל אייכלר: בדיון הקודם נמסר כי התעריף המוצע למפעילים הוא 343 שקלים.
<שלומית אבינח: לא קיבלנו כלום.
<קריאה: אז המנכ"ל לא העביר לכם.
ישראל אייכלר: אני באמצע דברי הפתיחה, נדבר לפי סדר מסוים.
ישראל אייכלר: בתשובת משרד הרווחה נטען כי קיימת חשיבות להקמת מינהל מוגבלויות, שיאגם את הטיפולים בכל האוכלוסיות עם מוגבלויות תחת קורת גג אחת – אנחנו צריכים לדעת מה התקדם.
ישראל אייכלר: הייתה הצעה לרתום את השלטון המקומי להקצאת מבנים להפעלת הנופשונים – מה קורה עם זה?
ישראל אייכלר: הוצע כי הביטוח הלאומי יפרסם לציבור את הזכאות לנופשון.
ישראל אייכלר: לאחר הדיון קיבלנו את עמדת משרד הרווחה שהם מתנגדים שהעירייה תפרסם, כי לא כל הנכים מוכרים בלשכות הרווחה.
ישראל אייכלר: והוצע גם לתת שוברים, "וואוצ'רים", להורים שלא יוכלו לשלוח את הילדים, שיוכלו להצטרף לילדים שלהם.
ישראל אייכלר: זאת אומרת, הם לא יכולים לשלוח את הילדים לבד.
ישראל אייכלר: אפילו שזה יהיה על חשבון ניצול ימי הנופשון שמגיעים לידי המוגבל.
ישראל אייכלר: כמנהגנו בוועדה הזאת, ניתן קודם כול לפונים את רשות הדיבור, כי זאת הוועדה לפניות הציבור.
ישראל אייכלר: בקצרה, בתמצית, מי הראשון לפי הסדר?
ישראל אייכלר: נרשמו?
ישראל אייכלר: גברת מרים ג'ייקובס, בבקשה.
<שלומית אבינח: אנחנו ב-11:00 מסיימים את הדיון, אז ממש בקצרה.
<מרים ג'ייקובס: אני פותחת?
ישראל אייכלר: את גברת ג'ייקובס?
ישראל אייכלר: פנית לוועדה?
ישראל אייכלר: רשות הדיבור הראשונה אצלנו זה לפונים.
<מרים ג'ייקובס: השם שלי זה מרים ג'ייקובס, אני אמא לילד מיוחד עם אוטיזם בן 11 וחצי, וילד לא קל בכלל.
ישראל אייכלר: אולי אפשר לכוון את המיקרופון הזה, כדי שתוכלי לדבר אליו?
<מרים ג'ייקובס: להמשיך?
ישראל אייכלר: להתחיל אולי, כי לא שמענו טוב.
<מרים ג'ייקובס: השם שלי זה מרים ג'ייקובס, אני אמא לילד עם אוטיזם ופיגור, ילד מקסים ומיוחד בשם יודי, בן 11.5, הוא לומד ב"יד המורה".
<מרים ג'ייקובס: הוא ילד שכולם אוהבים ומשוגעים עליו, אבל הוא מאוד מאוד מאוד קשה.
<מרים ג'ייקובס: אני אמא, בלי עין הרע, ל-11 ילדים ו-20 נכדים, הוא האחרון מבין תאומים.
<מרים ג'ייקובס: עכשיו, במשך השנים הטיפול בו נהיה הרבה הרבה יותר קשה, בגלל שהוא גדל פיזית, בגלל שהוא לא מודע לסכנות, הוא היפראקטיבי, נוגע בכל דבר ומקלקל כל דבר.
<מרים ג'ייקובס: ניסינו לסדר את הבית שלנו בצורה שמאפשרת לו להסתובב, אבל זה בלתי אפשרי.
<מרים ג'ייקובס: יש לו מרפסת אחת שהוא יכול להיות בה ועוד מרפסת אחת שהוא יכול להיות בה, וחדר אחד.
<מרים ג'ייקובס: בימי החורף בלתי אפשרי להשתמש במרפסות, יש לו רק חדר אחד.
<מרים ג'ייקובס: עכשיו, בחופש האחרון, כשהגיע הזמן שלי לשלוח אותו לנופשונים וקייטנות בחופש, נגמרו לי כל הימים.
<מרים ג'ייקובס: עד שהגיע הנופשון, עד שהגיע הקיץ, כבר לא היה לי שום ימים.
<מרים ג'ייקובס: רבתי והתווכחתי עם העובדת הסוציאלית, שעזרה לי להשיג עוד כמה ימים, ואיכשהו עברתי את הקיץ הזה.
<מרים ג'ייקובס: כשסוף סוף הגיעו החגים, רציתי לשלוח אותו לנופשון בשביל החגים ב"עלי שיח", ושמה התברר לי שהנופשון הזה סגור.
<מרים ג'ייקובס: לא ידעתי מה לעשות אתו בראש השנה, לא ידעתי מה לעשות אתו ביום כיפור.
<מרים ג'ייקובס: המצב הוא כזה שהוא נוגע בכל דבר ומקלקל כל דבר.
<מרים ג'ייקובס: נמצאת פה גברת קרן קרדי?
<מרים ג'ייקובס: לא הצגנו אחת את השנייה, שלום לך.
<מרים ג'ייקובס: אז במשך הזמן, אנחנו קבוצה של הורים, גם מנסים לפתוח דיור מוגן, להוציא את הילדים לדיור חוץ ביתי, והיינו בקשר עם גברת קרן קרדי פה.
<מרים ג'ייקובס: ובמשך הזמן, המכתבים שאנחנו שולחים אחד לשני, יש לנו מכתב מגברת קרדי שאומר לנו, שבינתיים עד שתיפתח הדירה אנחנו יכולים להשתמש בינתיים בשירותים של ימי נופשון ושל הדירות של הנופשונים.
<מרים ג'ייקובס: זה היה בדיוק באותה תקופה שאני מתקשרת ואומרים לי: נסגר פה ונסגר פה.
<מרים ג'ייקובס: ופה אני מקבלת מכתב, ממש לעג לרש: עד שיהיה לך דיור חוץ ביתי, תשתמשי בשירותים שיש לך.
<מרים ג'ייקובס: ימי הנופשון שנגמרו לי בתחילת השנה, 15 בכלל - - - ממש מעט, והנופשונים שבכלל נסגרו.
<מרים ג'ייקובס: אז ממש הרגשתי שהידיים שלי קשורות.
ישראל אייכלר: "עלי שיח" זה בירושלים?
<מרים ג'ייקובס: כן.
ישראל אייכלר: והם היו סגורים?
<רחל פוקס: הם נסגרו.
<תמימה הנפלינג: סגרו אותם.
<תמי בן דוד יונה: גם שק"ל סגר.
<יצחק מימוני: לפני חצי שנה כבר.
<תמימה הנפלינג: הם נסגרים, הם לא יכולים להחזיק את עצמם.
<רחל פוקס: אין לאן לשלוח.
<מרים ג'ייקובס: אוסיף עוד משפט אחד, וסיימתי.
<מרים ג'ייקובס: הקושי הולך וגובר ככל שהילד גדל.
<מרים ג'ייקובס: והקושי הנוסף זה גם שאין מקומות לשלוח אליהם, וגם שבאמת 15 יום זה ממש ממש לא מספיק.
<מרים ג'ייקובס: יש לי מקום אחד שמקבל אותו, שקוראים לו "רפואה וישועה".
<מרים ג'ייקובס: על כל שבת הם לוקחים שני ימי נופשון.
<מרים ג'ייקובס: אז כמה שבתות זה כבר?
<מרים ג'ייקובס: זה נקרא שני ימים על שבת אחת.
<מרים ג'ייקובס: חושבים שבת, אז יש לי 15 שבתות.
ישראל אייכלר: אז זה שישי-שבת.
<מרים ג'ייקובס: הם סופרים את זה כמו שתיים.
<מרים ג'ייקובס: כל פעם שאת שולחת לאיזה מקום, הם לוקחים לך שתיים.
<מרים ג'ייקובס: תוך חודש-חודשיים נגמר ה-15.
<מרים ג'ייקובס: וזה לא שאנחנו לא מטפלים בו, אנחנו מאוד אוהבים אותו.
ישראל אייכלר: בעצם זה שבעה שבתות.
<מרים ג'ייקובס: זה שבעה שבתות, אבל יש הרבה יותר - - -
<רחל פוקס: לא כולל חגים וחופש.
<מרים ג'ייקובס: יש חגים, ויש חופשים ויש ימים נוספים.
<תמי בן דוד יונה: ויש חתונה ויש שבעה.
ישראל אייכלר: טוב, אז נעבור לגברת רחל פוקס.
<רחל פוקס: אני רחל פוקס, אמא לילד חיים מאיר בן 11, ילד גם עם אוטיזם.
<רחל פוקס: הוא לומד ב"שתילים".
<רחל פוקס: יש לי שישה ילדים, שיהיו בריאים, הוא החמישי.
<רחל פוקס: והוא כל השנה בבית.
<רחל פוקס: הוא לומד בבית-ספר, הוא מגיע ב-17:00.
<רחל פוקס: אבל כל פעם, אם אני רוצה להוציא אותו פעם בחודש בשבת, אני מתחילה לחשבן: רגע, השבוע הזה נוציא אותו, החודש הזה – לא, אבל יש לי חתונה, אשמור את הימים לחתונה, לקיץ, שזה שבועיים.
<רחל פוקס: מרוב שאני מחשבנת כל כך הרבה אז או שאני שולחת אותו פעם-פעם ומשאירה את זה לקיץ, וקורה שבקיץ אומרים לי: אין תקציב, אין ימים בכלל.
<רחל פוקס: אפילו שאני זכאית ל-15 יום, אז הרי זה לא מוגדר בחוק שלילד שלי יש 15 ימים, זה תלוי בתקציב.
<רחל פוקס: אז אם התקציב נגמר, לא יתנו לי גם בקיץ.
ישראל אייכלר: אני באמת לא מבין את זה.
ישראל אייכלר: תארי לעצמך שהביטוח הלאומי יגיד לקצבת נכות או לקשישים: נגמר התקציב.
<תמימה הנפלינג: זה מה שקורה.
<רחל פוקס: זה ממש ככה עובד.
ישראל אייכלר: אם זו זכות שמגיעה, 15 יום, מה זה העסק שלכם - - -
<רחל פוקס: כי זה לא מעוגן בחוק, שלילד יש 15 יום, זה רק מעוגן בתע"ס.
ישראל אייכלר: אז דבר ראשון צריך לדרוש, קודם כול - - -
<רחל פוקס: זה האל"ף בי"ת שצריך לדרוש.
ישראל אייכלר: זה לא יכול להיות תלוי תקציב.
<רחל פוקס: בדיוק.
<רחל פוקס: אז אני צריכה לריב עם העובדות הסוציאליות שייתנו לי.
<רחל פוקס: אז אוקיי, נותנים או לא נותנים.
<רחל פוקס: אנחנו צריכים לשבור את הראש בשביל פעם בחודש שאני רוצה להוציא אותו, לשבת עם המשפחה בסעודת שבת נורמלית.
<רחל פוקס: אז ה-15 ימים הם גם צחוק, כי לך תחשבן, 50 שבתות יש בשנה.
<תמי בן דוד יונה: אבל גם את זה את לא יכולה לקבל עכשיו.
<שלומית אבינח: לא להפריע, בבקשה.
<רחל פוקס: אני עכשיו מסתכלת על הימים ספציפית.
<רחל פוקס: 15 ימים גם לא מספיק, יש 50 שבתות בשנה.
<רחל פוקס: והבעיה השנייה שזה לא מעוגן בחוק.
<רחל פוקס: אלה שתי בעיות נוראיות.
ישראל אייכלר: נעבור לישעיהו שטראוס.
<יצחק מימוני: אני גם רוצה להירשם.
ישראל אייכלר: כן כן, היא רשמה אותך.
ישראל אייכלר: אז אחרי ישעיהו שטראוס אתה תדבר.
<ישעיהו שטראוס: אין לי הרבה להוסיף, כי בעצם כולנו באותו מצב – ילד אוטיסט בן 14, ילד שחצי בית הולך אליו.
<ישעיהו שטראוס: ברוך השם, יש עוד שמונה ילדים, שכשאנחנו בעצם יושבים מסביב לשולחן שבת או צריכים לתת ארוחת ערב לילדים, אנחנו באותו מצב שצריכים לטפל בו.
<ישעיהו שטראוס: אני עובד בערב, זה אומר שאשתי, אין לה שום אפשרות לצאת בערב.
<ישעיהו שטראוס: אנחנו מדברים שיש ימים לשלוח אותו לראש השנה, יום כיפור, לסוכות, לשמחת תורה, ליל הסדר, ומה-15 ימי החופש שיש אפשר לשלוח אותו לשלושה ימים לנופשון כי אחרי זה נגמר הכול.
<ישעיהו שטראוס: בעצם במשך השנה, כשהיינו צריכים, שילמנו את הכול, את כל הנופשון שילמנו, פשוט 500 שקל כל שבת שרצינו לשלוח אותו, כי נגמר ימי הנופשון.
ישראל אייכלר: אני רוצה לשאול שאלה אינפורמטיבית את כולכם.
ישראל אייכלר: אם אתם בוחרים לשלוח את הילד לדיור או למוסד, למשהו כזה, ניתנת לכם האפשרות הזאת?
<תמימה הנפלינג: לא, אין.
<מרים ג'ייקובס: אנחנו בשלבים שאני רוצה ואין לי.
<תמימה הנפלינג: אין מענה לזה.
ישראל אייכלר: זאת אומרת, המדינה לא אומרת לכם: אתם יכולים לשלוח אותו, אנחנו מעדיפים שהוא יהיה במסגרת ביתית כדי שהוא יעלה לנו יותר זול, אבל אם אתם רוצים חוץ ביתי אתם יכולים.
<רחל פוקס: גם אין.
<יצחק מימוני: מה זה חוץ ביתי?
<יצחק מימוני: אני מרגיש שהמדינה - - -
ישראל אייכלר: רק רגע, אתה מקבל זכות דיבור עוד דקה.
ישראל אייכלר: פשוט רציתי לדעת אינפורמטיבית, זה חשוב לי לפרוטוקול.
ישראל אייכלר: זאת אומרת, אין להורים האלה אפשרות לשלוח את הילד לטיפול חוץ ביתי, חייבים להחזיק אותו בבית.
<תמימה הנפלינג: לא כולנו רוצים לשלוח.
<ליליאן שפרן: אפשר להגיב?
ישראל אייכלר: בטח, תגיבו, הזמנו אתכם בשביל להגיב.
ישראל אייכלר: קודם הפונים.
ישראל אייכלר: אבל תרשמו לכם, המיקרופון פתוח לכם, את כל ההערות והשאלות.
ישראל אייכלר: אנחנו רוצים את תשובותיכם.
<ליליאן שפרן: בסדר.
ישראל אייכלר: גמרת?
<ישעיהו שטראוס: לא.
<ישעיהו שטראוס: בנושא הזה, קודם כול, הנושא של דיור חוץ ביתי.
<ישעיהו שטראוס: הדבר הזה הוא דבר שניתן, אבל זה דבר שדורש רישום, דורש לאבחן את הילד.
<ישעיהו שטראוס: אחרי שמאבחנים את הילד, למצוא את המקום המתאים, להחליט מה מתאים לו, ולמצוא את המקום שיהיה מתאים, וזה יכול לקחת שנה או שנתיים ויותר.
<ישעיהו שטראוס: עכשיו, הנושא של הנופשון הוא בעצם לא נושא לילדים שרוצים לצאת מהבית אלא הורים שרוצים - - -
<רחל פוקס: שרוצים להחזיק אותו בבית.
<ישעיהו שטראוס: בגלל שזה אפשרי.
<ישעיהו שטראוס: אבל לתת להורים את היכולות שהם יוכלו בזמן שהם בבית גם כן לחיות בצורה נורמלית.
<ישעיהו שטראוס: ולתת לילדים האחרים שחיים בבית גם כן אפשרות לחיות בצורה נורמלית.
<ישעיהו שטראוס: והנופשון יורד ויורד ויורד.
<ישעיהו שטראוס: היום המצב הוא שבעצם אין מקום לשלוח את הילד.
<ישעיהו שטראוס: ואם כן רוצים לצאת וכן רוצים לשלם אפילו, פשוט אין מקום לקבל אותו.
<ישעיהו שטראוס: עכשיו, ניסו להכניס אותו למקומות לא כל כך – והילד שלי שיש לו אפילפסיה, הוא לא קיבל את התרופות כמו שצריך, בגלל שפשוט הם לא ידעו לטפל בו כמו שצריך, בגלל שזה מקום לא מקצועי, זה איזשהו בייביסיטר, אז הוא חזר הביתה.
<ישעיהו שטראוס: כל פעם שהוא הלך למקומות כאלה הוא חזר וקיבל התקפים במשך שבוע אחרי זה.
<ישעיהו שטראוס: אין שירות מטעם המדינה, בעצם אין מענה לבעיה הזאת.
ישראל אייכלר: תודה רבה, ישעיהו שטראוס.
ישראל אייכלר: עכשיו יצחק מימוני, בבקשה.
ישראל אייכלר: תציג את עצמך.
<יצחק מימוני: אני יצחק מימוני.
<יצחק מימוני: אני כאן היום בשני כובעים, בעיקר אציג את ארגון אהב"ה, למרות שאני גם חבר הנהלה באלו"ט.
<יצחק מימוני: כי מאלו"ט יש כאן עוד נציגה, אז אני יותר של ארגון אהב"ה.
<יצחק מימוני: קודם כול, הייתי גם בדיון הקודם.
<יצחק מימוני: לא רואה שזז כלום, אפילו לא טלפון, לא שום דבר בכל הנושא שכאן נאמר.
<יצחק מימוני: ויותר מזה, אגיד לך, כואב לי, שהגעתי למצב שאני מאמין שבסך הכול המדינה רוצה לשבור אותי – כשאני אומר המדינה זה משרד הרווחה.
<יצחק מימוני: ולמה אני מתכוון כשאני אומר לשבור אותי?
<יצחק מימוני: בעצם נוח לה שזה הגיע למצב שאין לי איפה לשים את הילד שלי, ואז הם רוצים שאפיל את הילד לידיים שלהם, למקומות סגורים.
<יצחק מימוני: וזה מה שהם רוצים.
<יצחק מימוני: הם רוצים שלא אקבל את הביטוח לאומי, כואב להם שמישהו מאתנו, כאילו אנחנו לוקחים את זה לכיס הפרטי שלנו.
<יצחק מימוני: ואז הם אומרים: בוא נשבור אותו.
<יצחק מימוני: ובאמת שוברים אותי.
<יצחק מימוני: אני היום מודיע: אני מרים ידיים ואני נכנע.
<יצחק מימוני: אני לא יכול, אחפש מסגרת חוץ לבן שלי, אוציא אותו, למרות שאני אומר לך שאשתי אמרה לי שהיא תתאבד אם אוציא את הילד.
<יצחק מימוני: היא לא יכולה לחיות עם זה, זה משפט שלמה, אבל הגעתי למצב שהמדינה ניצחה אותי.
<יצחק מימוני: אני לא יכול.
<יצחק מימוני: בכלל הגענו בירושלים – פעם הייתה מסגרת, שמתי במסגרות שלא רציתי אבל הייתי חייב כוח, זה כוח שמניע אותנו.
<יצחק מימוני: והייתה פעם מסגרת כמו "עלי שיח" שנסגר.
<יצחק מימוני: ולמרות שאני חילוני השתמשתי ב"עלי שיח" שזה לא כל כך מתאים.
<יצחק מימוני: אין היום אפילו מסגרת.
<יצחק מימוני: פה גם אם תיתנו ימי נופשון ויהיו 100 ימי נופשון – אין היום, אף אחד לא רוצה לנהל את זה.
<יצחק מימוני: למה?
<יצחק מימוני: כי זה לא משתלם.
<יצחק מימוני: אם היו באמת נותנים קצת תקציבים לזה, היו מתחילים להגדיל את ימי הנופשון, אולי היה כדאי לפתוח.
<יצחק מימוני: בן-אדם היום שרוצה לפתוח נופשון או להיכנס לתחום הזה, אז אומרים בעירייה: מכרז.
<יצחק מימוני: ואם אתה צריך לעשות מכרז, אתה צריך להרוויח בו לפחות, לפחות לא להפסיד.
<יצחק מימוני: ומה קורה בעצם?
<יצחק מימוני: אתה צריך כל השנה מבנה, אתה צריך לשלם על מבנה במקום שהעירייה תיתן לך מבנה.
<יצחק מימוני: הייתי בכמה דיונים בעירייה ברווחה על מבנה.
<יצחק מימוני: אומרים: לא, אתם תשיגו מבנה.
<יצחק מימוני: מאיפה נשיג מבנה?
<יצחק מימוני: מי יכול לממן מבנה לשנה?
<יצחק מימוני: וימי הנופשון, בגלל שהוא מעט, בעיקר זה בחופשים, באוגוסט שאין לך מענה לילד ואתה רוצה לעבוד, בחגים שאתה רוצה קצת לעשות משהו.
<יצחק מימוני: אז מי יחזיק לי מבנה למשך שנה וישתמש בו חודשיים בשנה?
<יצחק מימוני: אף אחד לא.
<יצחק מימוני: בגלל זה אפילו "עלי שיח", שנעזרו בתרומות – לא החילונים, לנו אין בכלל מה לדבר.
<יצחק מימוני: החילונים, אין אפילו ממי לבקש דבר כזה, הם לא יעשו.
<יצחק מימוני: אז אני היום באמת מודיע פה שאני נכנע.
<יצחק מימוני: הצליחו לנצח אותי, ואני מקווה, אני יודע, שאולי למעלה יעשו את החשבון אם זה מה שהיה צריך לקרות.
ישראל אייכלר: ואנחנו עוברים לגברת תמימה הנפלינג, פעילה בקבוצת הורים למען נופשונים בתחנת שיקום צפון.
ישראל אייכלר: מי זאת?
<תמימה הנפלינג: גם אני אמא לילד מיוחד, בן 13, מתבגר.
ישראל אייכלר: מה זה צפון?
<תמימה הנפלינג: לשכת צפון.
ישראל אייכלר: ירושלים?
<תמימה הנפלינג: ירושלים.
<תמימה הנפלינג: אנחנו כבר קבוצה שמנסה לעזור להורים, לאו דווקא הורים דתיים, להורים ערבים גם כן אין מענה, להורים החילונים אין מענה, לילדים עם מורכבויות רפואיות גם אין מענה, למורכבויות קשות אין מענה, לאוטיזם זה מאוד מאוד קשה, לפיגור קשה עוד יותר.
<תמימה הנפלינג: מה שהיה עד עכשיו זה קצת בייביסיטר, ששומרים על הילד בשבתות, חגים, נופשים.
<תמימה הנפלינג: אנחנו רוצים לגדל את הילדים שלנו בבית, אנחנו רוצים להמשיך להיות איתם.
<תמימה הנפלינג: זה ילדים בכל אופן, אפילו שהם מוגבלים הם ילדים שלנו, אנחנו אוהבים אותם ורוצים אותם.
<תמימה הנפלינג: אבל גם כן הילדים האחרים שלנו צריכים אותנו וגם בני הזוג שלנו, ואנחנו צריכים לפעמים הפוגה.
<תמימה הנפלינג: 15 יום בשנה, שלא בטוח שיש לנו את זה, כי אם לא ניצלתי אותם בתחילת שנת התקציב, אז כשאני מגיעה למרץ, אפריל, פתאום אומרים לי: אין לך ימים, כי נגמר התקציב, אז נשארתי בלי הימים האלה.
<תמימה הנפלינג: ולא שומרים לי משנה לשנה, זה בטוח שלא, אין אפשרות.
ישראל אייכלר: בוועדה הקודמת ביקשנו שכן יוכלו לאפשר צבירת ימים למי שלא - - -
<רחל פוקס: בינתיים זה לא קרה.
<תמימה הנפלינג: ועכשיו אין בכלל, עכשיו נסגרו המקומות.
<תמימה הנפלינג: המקומות שהיו, שזה היה "עלי שיח", שהם נתנו מענה, נסגרו מבחינה תקציבית.
<תמימה הנפלינג: שק"ל מזמן כבר נסגר, נכון?
<יצחק מימוני: מזמן, כמה שנים.
<תמימה הנפלינג: והם לא יכולים לתחזק את עצמם.
<תמימה הנפלינג: הם צריכים מבנה – מאיפה יהיה להם מבנה?
ישראל אייכלר: איפה אתם כן יכולים לשלוח?
<יצחק מימוני: היום אין.
<תמימה הנפלינג: עכשיו אין לנו.
ישראל אייכלר: בכל ירושלים אין?
<תמימה הנפלינג: אין איפה לשלוח.
<תמימה הנפלינג: "שיח סוד", שהוא לא מוכן לקבל את הילדים המורכבים, את הילדים האוטיסטים, את הילדים עם פיגור קשה, נמוכים, שהילד שלי למשל שייך לזה, זה ילד שצריך השגחה 24 – כוס לא נשארת על השולחן, הכול הוא מעיף.
<תמימה הנפלינג: צריך כל הזמן להסתכל עליהם.
<תמימה הנפלינג: אנחנו רוצים גם כן לגדל את הילדים האחרים בבית.
<תמימה הנפלינג: ולהוציא אותם מחוץ לבית זה לא כדאי למדינה גם.
<תמימה הנפלינג: אנחנו לא רוצים לשלוח אותם מהבית.
<תמימה הנפלינג: ילד בן 13 בסך הכול זה ילד.
<תמימה הנפלינג: אנחנו רוצים אותו בבית.
<תמימה הנפלינג: אבל גם אנחנו צריכים לתת מענה למשפחה.
ישראל אייכלר: נרצה תשובות אצלכם כמה עולה ילד במסגרת חוץ ביתית – תקציבית.
<קריאה: יש לנו פה חלק - - -
ישראל אייכלר: נשמע אתכם.
ישראל אייכלר: אז הגברת הנפלינג, מה הבקשה שלכם?
<תמימה הנפלינג: קודם כול, שזה יהיה מעוגן בחוק.
<תמימה הנפלינג: כמו שיש סל שיקום, שגם כן יהיה לנו.
<תמימה הנפלינג: שיהיה לנו בטוח לפחות את ה-15 יום, שזה לא מספיק לכלום.
<תמימה הנפלינג: אנחנו מדברים על חגים, אנחנו מדברים על שבתות.
<תמימה הנפלינג: שבת שזה פעם בשבוע, שאנחנו יכולים לנהל בית פחות או יותר נורמלי, ערב אחד שאנחנו יכולים לשבת משפחה שלמה מסביב לשולחן ולהקשיב – אבא, אמא ויתר הילדים.
<תמימה הנפלינג: חלק מאתנו סבים וסבתות – נכדים לא יכולים לבוא הביתה כשיש את הילד בבית כי זה קשה מאוד.
<תמימה הנפלינג: הילד פוגע, הילד יכול להרביץ, צריך להשגיח עליו.
<תמימה הנפלינג: אז מישהו תמיד צריך להיות אתו ולא יכול להיות קשוב לאחרים.
ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לך, ולציין נקודת ביניים, שאנחנו צריכים להצדיע להורים שמתמודדים עם הדבר הזה.
ישראל אייכלר: כי כשאני הייתי ילד, בוודאי את זוכרת, ויש מדינות כאלה רבות בעולם, שהורים, ילדים כאלה מיד שולחים מהבית לאיזשהו מוסד לכל ימי חייהם.
ישראל אייכלר: היום זה עולם של חסד, שמחזיקים את הילדים האלה כמה שאפשר יותר בקהילה וכמה שאפשר יותר במשפחה, זה לא היה פעם.
ישראל אייכלר: כך שבמירכאות המדינה מרוויחה מזה שההורים האלה מטפלים בלי לקבל שכר אפילו בשביל הילד הזה.
ישראל אייכלר: אז אני רוצה לציין את זה.
<מרים ג'ייקובס: אני יכולה להוסיף משהו שלא נאמר פה?
ישראל אייכלר: משפט אחד, כי אני רוצה לעבור.
<מרים ג'ייקובס: משפט אחד.
<מרים ג'ייקובס: נראה לי שיש צורך גם כן לסדר את ה-15 יום האלה, שלא יהיו אחידים לכולם.
<מרים ג'ייקובס: ילדים קשים צריכים יותר ימים, ילדים קלים – פחות ימים.
<מרים ג'ייקובס: אין היגיון שיהיו 15 ימים באופן אחיד לכל הילדים.
ישראל אייכלר: הייתי אומר: 15 ימים לכל הילדים, ועוד 15 לכאלו שהם יותר קשים.
<מרים ג'ייקובס: גם זה לא מספיק.
<מרים ג'ייקובס: לפחות 50.
<רחל פוקס: צריך שזה יהיה לפחות 50 יום.
ישראל אייכלר: נבקש עכשיו מעורך-דין סארי ג'בארה, יועץ משפטי של ארגון "קשר – הבית של המשפחות המיוחדות".
ישראל אייכלר: בבקשה, עורך-דין ג'בארה.
<סארי ג'בארה: אז ככה, אין לי ממש מה להוסיף, הדוברים לפני הציגו את הבעיה.
<סארי ג'בארה: הבעיות הן אותן בעיות.
<סארי ג'בארה: מהישיבה שעברה, אנחנו בארגון "קשר" מקבלים אפילו עוד יותר פניות על המצב החמור שנמצא בשטח.
<סארי ג'בארה: וההמלצה שלנו תמיד היא שהנושא של הנופשונים יהיה מעוגן, שתהיה לו איזושהי נורמה חוקית מחייבת, ושיהיה בזכות ולא בחסד, כמו שניתן היום.
ישראל אייכלר: אתה מדבר על ירושלים או על כל הארץ?
<סארי ג'בארה: אנחנו ארגון ארצי.
ישראל אייכלר: ארצי.
ישראל אייכלר: נעבור ל"בית הגלגלים", אברמי טורם.
ישראל אייכלר: קודם, תסביר לי מה זה "בית הגלגלים".
<אברמי טורם: "בית הגלגלים" זו עמותה שעובדת עם ילדים ובוגרים עם נכויות פיזיות, קוגניציה תקינה.
<אברמי טורם: אנחנו פועלים כבר 35 שנה בכל הארץ.
<אברמי טורם: יש לנו שישה בתים, אנחנו מפעילים באופן קבוע 450 ילדים שמגיעים לנופשונים.
<אברמי טורם: יש לנו מערך של חוגים באמצע השבוע.
ישראל אייכלר: 45 ילדים ביחד?
<אברמי טורם: לא.
<אברמי טורם: בכל שישי-שבת מגיעים 75 ילדים ל"בתי הגלגלים".
ישראל אייכלר: 75 ילדים - - -
<אברמי טורם: ל"בתי הגלגלים".
<אברמי טורם: לכל סניף שלנו מגיעים 15 - - -
ישראל אייכלר: איפה יש לכם סניפים?
<אברמי טורם: יש לנו סניף בהרצליה, יש לנו סניף באבן-ספיר פה בירושלים, יש לנו סניף בבוסתן-הגליל, יש לנו סניף בקיבוץ אורים, יש לנו סניף בדואי בבאר-שבע, יש לנו סניף ערבי באום-אלפחם.
ישראל אייכלר: ואתם מצליחים להחזיק את המוסד הזה תקציבית?