GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יאיר קמיר: הוא לוקח מחיר מוזל, מגיעים אנשים ו- "אני לומד עליהם, אני שורף להם את הראש, אני עושה להם פצעים ועושה להם נזקים".
סופה לנדבר: מאבד שיער.
<יאיר קמיר: לא רק מאבד שיער, כלה לפני החתונה הייתה אצל ספרית מסוימת, היא כבר ספרית שלוש-ארבע שנים, האח שלה למד אצלי.
<יאיר קמיר: האח מתקשר אלי ושואל "אתה יכול להוציא תעודה לאחותי?
<יאיר קמיר: " אמרתי לו, "מה, איך אני יכול להוציא לה תעודה?
<יאיר קמיר: לא יכול".
<יאיר קמיר: יש תביעה נגדה מבחורה שעמדה להתחתן.
<יאיר קמיר: שבוע לפני החתונה עשתה החלקה, כל החלק העליון של הראש נהיה קרחת.
<יאיר קמיר: 700 אלף שקל - - -
<מישל מרסייה: אנחנו צירפנו עשרות תביעות.
<יאיר קמיר: אותה ספרית עשתה ביטוח, היא אמרה שהיא רוצה להיות רגועה, עשתה ביטוח.
<יאיר קמיר: היא פנתה לסוכן הביטוח ואמרה לו קרה כך וכך.
<יאיר קמיר: בא אליה סוכן הביטוח, שאל אותה "יש לך תעודה של ספרית ממשרד ממשלתי?
<יאיר קמיר: " היא אמרה "לא" והוא אמר "אנחנו לא נשלם".
<יאיר קמיר: אבל, היא שילמה לכם שלוש שנים ביטוח ולא משלמים.
<יאיר קמיר: בשביל זה הבחורה עשתה ביטוח והם לא משלם.
<מישל מרסייה: כל הסיסטם, ביטוח ביטח ולא נותן ביטוח.
<יאיר קמיר: אני נתתי לה אישור שאני יודע שהיא ספרית וחברת הביטוח קצת הסתדרו אתה.
<יאיר קמיר: אותה כלה ירדה קצת מהמחיר, בסוף היא לא מכרה את הבית, היא שילמה רק 250 אלף שקל במקום 700 אלף.
<יאיר קמיר: היא ניזוקה ב-250 אלף בגלל שהיא לא יודעת.
<יאיר קמיר: אותה כלה, שבוע לפני החתונה קיבלה קרחת בראש ולא הייתה כבר חתונה.
<יאיר קמיר: וכל זה עם כל המשרדים, משרד הכלכלה או המשרד שתקראו לו בכל שם אחר, התיירות ולא אכפת לי.
<יאיר קמיר: אני רוצה שבלי תעודה לא יעשו פעולות כאלה.
<יאיר קמיר: אני רוצה לשמוע את משרד הפנים מה יש להם לומר.
<אלעד זכות: ברשותך אני מבקש לומר משפט קצר מטעם משרד הפנים.
<אלעד זכות: אנחנו מתעסקים עם רישוי עסקים מול הרשויות המקומיות.
<אלעד זכות: אנחנו מנחים את הרשויות המקומיות ומבחינתנו יש את "צו רישוי עסקים" שבו מספרות נכללות - - -
סופה לנדבר: כמה נסגרו?
<אלעד זכות: אני לא יודע, אין לי את הנתונים.
<אלעד זכות: המספרות נכללות בתוך "צו רישוי עסקים".
<אלעד זכות: זאת אומרת, לכל מספרה בכל רשות ורשות חייבת אותה הרשות לתת את רישוי העסק.
<אלעד זכות: מי שבוחן את המפרט ומי שהוא הגורם המקצועי הרלוונטי לאותה מספרה הוא משרד הבריאות, כמו שאמר זאב, הוא בוחן את זה.
<אלעד זכות: עולים כאן שני נושאים: עניין ההכשרה - - -
<זאב פיש: אנחנו לידיעה.
<אלעד זכות: לא משנה.
<אלעד זכות: יש את נושא החומרים עצמם שזה על פי תקנות משרד הבריאות ויש את ההכשרה.
<אלעד זכות: לנו במשרד הפנים אין נגיעה לסיפור המקצועי בשאלה האם משרד הכלכלה יסדיר את הקורסים או רק יעביר אותם, או שמשרד הבריאות יסדיר את נושא הקורסים.
<אלעד זכות: משרד הפנים יפעל בהתאם לכל החלטה שתתקבל על ידי המשרדים המקצועיים.
<אלעד זכות: הם ינחו אותנו איך אנחנו צריכים לעשות את הפיקוח בתוך הרשויות המקומיות.
<אלעד זכות: לנו אין רלוונטיות בדיון הזה ולכן אמרנו שאנחנו לא חלק מאותו דיון - - -
<יאיר קמיר: ועוד איך אתם חלק.
<אלעד זכות: אלו הנחיות מקצועיות שהן רלוונטיות - - -
סופה לנדבר: נורא מה שקורה ואני אסביר למה.
סופה לנדבר: כולנו כאן אחראיים על ציבור, שהולך למספרה ויוצא עם קרחת לפני חתונה.
סופה לנדבר: אני חשבתי שאני אנהל את הישיבה ואתם תמליצו לי מה לעשות בעניין, כדי שהעסק הזה לא יהיה פרוע.
סופה לנדבר: תסכלו מה קורה כאן, זה בלגן אחד גדול.
סופה לנדבר: אני חושבת, שכל בעל מקצוע צריך להיות בעל רישיון.
סופה לנדבר: הוא למד, הוא קיבל את הרישיון, הוא קיבל סיווג, שיקבל אישור אם מותר לו או אסור, רבותיי זו מדינה בשנת 2015.
<חגי פורגס: למעלה מ-90% מהמקצועות, לא מחייבים רישיון.
סופה לנדבר: אין סכנה.
<חגי פורגס: איפה שיש הצדקה - - -
<שלומית אבינח: מי קובע?
סופה לנדבר: בעניין של מספרות יש חובה?
<מישל מרסייה: חובה.
<מישל מרסייה: כל אירופה חובה, כל ארה"ב חובה.
<מישל מרסייה: גברתי, אני מבקש לשאול כי אני שומע גם את משרד הכלכלה וגם משרד הבריאות אני שומע, אבל עדיין אני לא שומע את מילת הקסם.
ז<זאב פיש: שלחנו.
<מישל מרסייה: חומרים שמותרים לשימוש, אבל מסוכנים.
<מישל מרסייה: יש הבדל בין אבקת הבהרה שנמכרת על מדף בתוך סופר פארם לבין אבקת הבהרה שמעורבבת במספרה.
<מישל מרסייה: ההבדל הוא כל כך גדול, אבקת הבהרה שמעורבבת ב-9% שנמכרת בסופר פארם, אם היא יושבת על הקרקפת מעל רבע שעה יש כוויה ומעל חצי שעה יש כוויה בדרגה 2.
<מישל מרסייה: מעל חצי שעה זו מעל דרגה 3.
<מישל מרסייה: אלו לא חומרים שאדם נורמטיבי יכול להשתמש בהם.
<מישל מרסייה: חומרי החלקה לא יכולים להסתובב בשוק החופשי והם כן מסתובבים בשוק החופשי.
<מישל מרסייה: למה הרשימה הזאת חשובה, כי מהרשימה החשובה הזאת מנוהל קודם כל רישום.
<מישל מרסייה: אלה חומרים שדורשים ידע מקצועי.
<מישל מרסייה: אז הולכים ועושים התאמה עם מה שרשום בסוג 1,2 ו-3 ויודעים לחבר ביניהם.
<זאב פיש: בדיון הקודם סוכם וגם הוסכם - - -
סופה לנדבר: סוכם מהדיון הקודם להיום ולא קרה שום דבר, רבותיי.
<מישל מרסייה: משרד הבריאות הבטיח שהוא יעביר אלינו רשימה.
סופה לנדבר: הבטיח.
<מישל מרסייה: לא קיבלנו.
<זאב פיש: בסוף מאשימים אותי.
<זאב פיש: אני מודה לך.
סופה לנדבר: אני קמה מחר בבוקר עם רצון לעשות החלקה, למי אני הולכת?
סופה לנדבר: איך אני יודעת שנכנסתי למקום הנכון?
<מישל מרסייה: זו השאלה הכי נכונה.
<מישל מרסייה: את לא יודעת.
<מישל מרסייה: אני מבקש להראות לכם דוח בודד שעשיתי אשר יצא לפני מספר ימים, מכיוון שלמשרד הבריאות שולחים לו חומרים לבדיקה בתנאים מסוימים, כך אני רוצה לתאר את זה כי אני בטוח שאם משרד הבריאות יקבל משהו לא תקין הוא מיד ידווח, אין לי בכלל ספק בכך.
<מישל מרסייה: אבל מה שקורה, מגיע חומר למספרה, שאלתי את אחד המנהלים מאיפה הוא קנה אותו והאם הוא בדק אם יש אישור משרד הבריאות.
<מישל מרסייה: הוא אמר לי כן.
<מישל מרסייה: ביקשתי 'תראה לי צילום' והוא הראה לי את הצילום.
<מישל מרסייה: אמרתי בסדר, התקשרתי למעבדה שאני עובד אתה, אני עוסק גם בפיקוח חומרים ואני מאוד מקפיד שלא להשתמש בחומרים אסורים, ביקשתי מהם "תעשו לי טובה, אני נותן לכם לבדיקה מוצר, כי ברישיון שהם מציגים לנו הם מצהירים שאין בו פורמלין".
<מישל מרסייה: אני חושב שכל מי שיודע לקרוא פה, יש פי 11 פורמלין יותר ממה שצריך להיות.
<מישל מרסייה: חומר שעכשיו קיבל את רישיונו ממשרד הבריאות והוא תקין לחלוטין, שימו לב לתאריך.
<מישל מרסייה: אני מבקש להסביר לכם כמה הפקרות קיימת, זו הפקרות.
<מישל מרסייה: חבר'ה, אין הבדל בין פורמלין דיי והנשימה שלו לבין קוקאין.
<מישל מרסייה: אלו אותם כללים אסורים, אלא מה, אנשים אומרים 'לא חשוב'.
<נטע ברנר נאור: בעניין הזה, אני חושבת שאתה לגמרי צודק.
<נטע ברנר נאור: אני חושבת, שצריך להסדיר תקן.
<רינת בכר: אני מבקשת להסביר, מהי הרגולציה של משרד הבריאות לגבי שימוש בחומרים.
<שלומית אבינח: "חוק התקנים" זה אתם, משרד הכלכלה.
<שלומית אבינח: עניתם שאין תקינה ואין התייחסות לתקינה וגלגלתם את זה למשרד הבריאות.
<רינת בכר: במדינת ישראל, יש רגולציה מאוד מסודרת לתמרוקים שלא קיימת לא באירופה ולא בארה"ב.
<רינת בכר: זה חוק רק שלנו, של מדינת ישראל.
<רינת בכר: כל תמרוק שמשווק במדינת ישראל ונמצא על המדפים, במספרות או בכל מקום אחר לשימוש הציבור מקבל רישיון של משרד הבריאות.
<רינת בכר: הוא נבדק על ידי משרד הבריאות טרם השיווק, טרם המכירה וטרם השימוש.
<רינת בכר: מה שמישל מתאר, זו תופעה.
<רינת בכר: אלה באמת אנשי מקצוע שהם לא מקצועיים, לא אחראיים, לא משכילים ולא למדו שום דבר.
<רינת בכר: למשל, הם לוקחים למשל מסכת שיער של חברת לוריאל שקיבלה רישיון של משרד הבריאות.
<רינת בכר: הם לוקחים בקבוק שהסוכן נתן להם שיש בתוכו פורמה דיי, שמים בפנים, מערבבים ושמים את זה על הראש וזאת החלקה פנטסטית.
<רינת בכר: מי שרוצה כאן, זאת ההחלקה הכי טובה שקיימת, זה רק מסרטן וזה לא חשוב.
<רינת בכר: בנאדם שלא למד שום דבר ולא יודע שום דבר ולא מעניין אותו כלום אלא רק הכסף שהוא ירוויח על ההחלקה הזאת, זה מה שהוא עושה.
<רינת בכר: מישל, אפשר לקחת הרבה מוצרים שנמצאים בשוק ובאמת קונים מסוכן לסוכן.
<רינת בכר: אי אפשר לדעת מי מערבב, מתי מערבב, אם הספר מערבב או הסוכן שמכר לו ערבב לפני שמכר לו.
<רינת בכר: אי אפשר, האפשרויות הן אינסופיות.
<מישל מרסייה: אנחנו לא מתעסקים עם נוכלים.
<רינת בכר: אבל, כשאתה שם אותו על מישהו במספרה, בעל המספרה יודע שהאחריות המקצועית היא שלו, הוא למד, הוא יודע מהם הסיכונים, הוא לא יקנה מכל אחד, הוא לא ישתמש בכל חומר כי הוא יודע שזו האחריות שלו וזה העסק שלו, הוא יזהר.
סופה לנדבר: את יודעת שלא כל אדם דואג לאחריות ולא כל אדם הוא אחראי.
סופה לנדבר: יש אנשים שאחראים על הכיס ורוב האנשים אחראים על הכיס וכמה הוא הרוויח בסוף היום.
סופה לנדבר: כאשר מדינה לא מחוקקת ולא בונה מסגרת, כל בנאדם רשאי לפתוח ולעסוק ולא ללמוד.
סופה לנדבר: למה ללמוד אם אפשר אם המדינה מרשה לו לפתוח עסק.
<רינת בכר: נכון, זה חייב להיות חובה.
<זאב פיש: ברשותכם, אני מציע גברתי, אני חוזר על מה שאמרתי.
<זאב פיש: יש שתי אפשרויות.
<זאב פיש: אחת, אם אכן זה יהיה קורס חובה ויחליטו שזה יהיה חובה - - -
<שלומית אבינח: למה ממשרד הכלכלה מתנגדים שזה יהיה חובה?
<חגי פורגס: אני הסברתי, לדעתי מספיק טוב.
<חגי פורגס: זה לא רק חופש העיסוק.
<חגי פורגס: גם זה וגם כי האכסניה להסדרה היא לא אצלנו.
<חגי פורגס: זה שאנחנו מקיימים את הקורסים זה לא אומר שאנחנו צריכים גם להגביל אותם.
<חגי פורגס: אנחנו מקיימים קורס ומפקחים עליו.
<חגי פורגס: כמו שמישל אמר קודם, זה כמו שאנחנו מפקחים על אוניברסיטה ולא נותנים תעודה.
<חגי פורגס: אנחנו מקיימים קורסים מפוקחים, מציעים אותם לציבור.
<חגי פורגס: ירצו משרדי הממשלה להשתמש בקורסים האלה לצורך הגבלה.
<חגי פורגס: למשל כמו שמשרד הבריאות עושה בבריכות השחייה וכמו שמשרד התחבורה עושה עם המוסכים.
<חגי פורגס: משרד הכלכלה מקיים קורס לבעלי מוסך.
<חגי פורגס: אנחנו לא מחייבים בעלי מוסך לעבוד רק אם יש להם תעודה, זה משרד התחבורה.
<שלומית אבינח: יש את איגוד המוסכים והם עשו - - -
<חגי פורגס: אבל הם אל מול משרד התחבורה, הם לא מולנו.
<חגי פורגס: אנחנו סבורים שגם אם אנחנו מקיימים קורסים ומפקחים עליהם.
<חגי פורגס: כמו שהסברתי ארוכות בתחילת דבריי, אנחנו לא חושבים שנכון להתערב במשק בצורה רגולציה ולהגביל את העיסוק בקורסים שאנחנו מפקחים עליהם.
<חגי פורגס: אנחנו מציעים קורסים, מפקחים.
סופה לנדבר: עניין של רישיון לשימוש בחומר שהוא מסרטן ומסוכן לציבור, זה עניין של התערבות?
<חגי פורגס: אמרתי, רישיון זו רגולציה.
<חגי פורגס: הרגולציה, אנחנו מאוד לא אוהבים את הנושא של הרגולציה והנה יש הצדקות שבגלל בריאות הציבור- - -
סופה לנדבר: רבותיי, מה קרה?
סופה לנדבר: איזו התערבות, על מה אתה מדבר?
<חגי פורגס: אנחנו לא מסדירים רופאים ולכן - - -
<זאב פיש: אולי אמליץ ונסיים.
<זאב פיש: אם יוחלט שיהיו קורסים כאלה.
<זאב פיש: אני מבקש להזכיר לכולם שב"צו רישוי עסקים" כתוב: "עסקים לטיפול לא רפואי בגוף האדם" – אז זה לא רפואי.
<זאב פיש: אם זה רפואי זה אישור של משרד הבריאות וזה משהו אחר לגמרי.
סופה לנדבר: מי צריך להחליט?
<זאב פיש: אם למשל זה יהיה חובה מסוג 3, סוג 2 או כל דבר שתחליטו, אז נוכל להכניס לתוך התקנות שלנו שבחומרים כימיים יכול רק בעל תעודה מקצועית להשתמש, כאמור, אם משרד הכלכלה יחליט שזו חובה.
<זאב פיש: תנו לסיים.
<זאב פיש: אני אמתין בסבלנות, יש גבול.
<רינת בכר: למה חופש העיסוק חשוב יותר מבריאות הציבור?
<זאב פיש: שוב, אם זו תהייה חובה זאת ההצעה שלנו.
<זאב פיש: אם משרד הכלכלה לא ישתכנע ויגיד שסוג מקצועי, אנחנו לא יכולים לתת סוג מקצועי לספרות בגלל סיבה אחת פשוטה, לי אין מושג - - -
<צבי הולנדר: סוג של חקיקה.
<זאב פיש: אין לנו חקיקה ואין לנו ידע ואין לנו שום דבר.
<זאב פיש: אם יוחלט שזה יהיה חובה, אנחנו נאמר ונכניס לתקנות שלנו שרק בעלי סוג שאתם תקבעו.
<זאב פיש: את זה נכניס לתקנות שלנו ורשויות המקומיות תפקחנה על זה.
<זאב פיש: זה יהיה אחד מתנאי הרישיון בדיוק כפי שעשינו בדברים אחרים, התגברנו על "חוק חופש העיסוק" ואף אחד כולל האנשים - - -
<שלומית אבינח: סליחה, לא הבנתי את מה שאתה אומר.
<שלומית אבינח: אני רוצה לרשום את הדברים.
<זאב פיש: אם יוחלט שהקורסים של משרד הכלכלה יהיו חובה לסוג 1, 2 ו-3, ויגידו לנו מאיזה סוג לדעתם רשאים לעשות את הפעולות בכימיקלים, אנחנו נוכל להכניס את זה לתקנות שלנו.
<זאב פיש: זה יהיה חלק מתנאי הרישיון כמו שעשינו בדברים אחרים.
<זאב פיש: אם משרד הכלכלה יחליט שהוא לא רוצה לחייב, לא מוכן לחייב, אנחנו אז לא נוכל לתת סוג מקצועי.
<זאב פיש: אנחנו יכולים לעשות קורס רק בנושא הבריאות שזה בכלל לא סוג מקצועי ואף אחד לא ידע לספר, הוא ידע רק לשמור על בריאות הציבור.
<זאב פיש: הוא יכול לעשות תספורת כמו שלי ששום חתונה לא תהייה מזה.
סופה לנדבר: <ורד קירו זילבר
סופה לנדבר: מן:
סופה לנדבר: > אני חייבת לענות על חופש עיסוק ולא חופש עיסוק.
סופה לנדבר: נכון שחופש עיסוק זו זכות חוקתית וגם בתי המשפט אמרו שחופש העיסוק נמצא באיזון זכויות אחרות כמו בריאות הציבור.
סופה לנדבר: אי אפשר להגיד שאנחנו עוסקים בבריאות הציבור, לראיה יש משרד בריאות שבא ואומר שיש פה שאלה של בריאות ציבור.
סופה לנדבר: שלא כנגרות, ספר עוסק בקהילה גדולה של אנשים, הוא עוסק בגוף שלהם והוא עוסק בבריאות שלהם ולכן כן חייבים את האיזון.
סופה לנדבר: בא משרד הבריאות ואומר 'שככל שאני אוכל לבוא, אני לא מגביל את חופש העיסוק ומי שרוצה לפתוח מספרה שיפתח, רק אנא שידע שרק אם יש לו סיווג 3 הוא יכול לעסוק בחומרים שעלולים לפגוע בבריאות הציבור'.
סופה לנדבר: כי גם ברישוי עסקים - - -
<מישל מרסייה: אני מתנגד להגדרה הזאת.
<מישל מרסייה: <ורד קירו זילברמן:> זה מה שהם מציעים.
<מישל מרסייה: אני מתנגד להגדרה הזאת, אני לא רוצה כי אני יודע לאן זה הולך.
<מישל מרסייה: אני רוצה להסביר גם למה.
<מישל מרסייה: <ורד קירו זילברמן:> אני מנסה להסביר מה הוא אמר ולמה הוא חותר.
<מישל מרסייה: אם את עושה פרשנות זה בסדר, כלומר לא מתקבלות החלטות.
<מישל מרסייה: סליחה.
<מישל מרסייה: <ורד קירו זילברמן:> אני לא מציעה דבר.
<מישל מרסייה: אם הבנתי נכון את מה שהוא אומר, הוא אומר שיש סיוג 1, 2 ו-3 וככל שאתם לא מכונים להכשיר אותם, לא מוכנים לחייב אנשים להכשיר, אומר משרד הבריאות 'אני אגביל - - -
<זאב פיש: אני אכניס לתקנות שלי.
<זאב פיש: <ורד קירו זילברמן:> 'אני אגביל את כל מה שקשור לפגיעה בבריאות הציבור ואחייב הכשרה מקצועית מסוג מסוים כדי לעסוק בדברים מסוימים.
<זאב פיש: כך תנוח דעתכם שזו אינה פגיעה בחופש העיסוק כי זה עניין של איזון עם בריאות הציבור'.
<מישל מרסייה: אני מסכים עם כל מה שנאמר, אבל יש לי הערה אחת שהיא מאוד חשובה.
סופה לנדבר: זו פרשנות.
<מישל מרסייה: אני מסכים.
<מישל מרסייה: אני אומר פרקטית הערה אחת.
<מישל מרסייה: בעלי מקצוע שעוסקים במקצוע להם יש זמן, שנים, ותק וניסיון.
<מישל מרסייה: אני חושב לנסות לצמצם את זה לאזור אחד שהוא רק בריאות שהוא חלק מהתמונה.
<מישל מרסייה: כבר אמרתי שהדיון מחולק לשניים.
<מישל מרסייה: אני לא חושב שבעל מקצוע, כל גברת כאן יודעת שהיא לא שמה את הראש שלה תחת מספריים בידיו של בחור שרק יצא מבית ספר לספרות כדי שיגזרו לה את השיער.
<מישל מרסייה: היא לא הייתה שמה את הראש שלה.
<מישל מרסייה: למה, יש לכך סיבה.
<מישל מרסייה: כי אם הוא בעל מקצוע אז אין בעיה לשים את הראש אצלו.
<מישל מרסייה: היא לא הייתה שמה מסיבה פשוטה, כי לשיער במקרה הטוב לוקח לצמוח סנטימטר אחד בחודש ואם עשו לה קטסטרופה על הראש נשארת לה רק מטפחת על הראש.
<מישל מרסייה: בעל מקצוע צריך לדעת גם איך גוזרים שערות.
<מישל מרסייה: סליחה, זה לא נגמר בלקחת מכונה בטירונות ולכסח את הראש, לא.
<מישל מרסייה: זה עיצוב לכל דבר והעניין דורש ידע ופרקטיקה.
<מישל מרסייה: אולי נדרש פחות זמן ללמוד כימיה או דרמטולוגיה בסיסית כי צריכים לדעת מהPH וערכים נוספים שאם ספר יודע הוא יוכל למנוע אסונות.
<מישל מרסייה: אבל הוא צריך לדעת לגזור במספריים.
<מישל מרסייה: אני מכיר תביעה שקיבלנו שקצה האוזן התחתון של גברת עף בתוך מספרה כי שגזרו לה אותו.
<מישל מרסייה: מישהו שכח לזכור מה קורה מתחת והוא גזר את קצה האוזן.
<מישל מרסייה: מה ההבדל?
<מישל מרסייה: הרי זה בעל מקצוע.
<מישל מרסייה: המספריים היו מאוד חדות.
<מישל מרסייה: בסדר נושא הבריאות, אבל המקצוע עצמו דורש לימודים.
<מישל מרסייה: לא שנוחתים למחרת ויודעים הכול.
<שרון דיין: גברתי, אני מבקשת לתת רק רקע.
<שרון דיין: אנחנו מעריכים שבמדינת ישראל פועלות בין 14 ל-16 אלף מספרות שמעסקות בין 35 אלף ל- 45 אלף עובדים.
<שרון דיין: 3.5 מיליון איש, צורכים בחודש מספרה שהן בסיכון כי רובן הן מספרות לא מקצועיות.
<מישל מרסייה: ובהתאם התביעות.
<מישל מרסייה: <קריאה:> גם בבתים חישבתם?
<שרון דיין: אני לא חושבת על הבתים.
<זאב פיש: אני רוצה לחזק את דבריו של מישל.
<זאב פיש: אני למשל חושב שבנושא של בריאות הציבור במספרות אני די מבין.
<זאב פיש: אני לא מציע שתתנו לי רישיון לספרות כדי שאני לא אספר אף אחד מכם.
<זאב פיש: זאת אומרת, התעודה שמשרד הבריאות יכול לתת היא בקשר לבריאות, כאן אני עונה להערה שלך, אבל בריאות זה לא כל המקצוע, היא חלק מסוים מהמקצוע.
<זאב פיש: זה רק עניין של בטיחות, זה עניין של מקצועיות, לכן הסוג המקצועי זה אתם.
<זאב פיש: אני מצטער אני לא - - -
<חגי פורגס: אני חושב שלא נכון להציג כמו שמר פיש אמר שמשרד הכלכלה.
<חגי פורגס: כמו שאמרנו ושנאמר לכל הדרך, אנחנו חושבים שהסיבות שנוגעות לבריאות הציבור בנוגע למעצבי השיער לא מהוות לטעמנו הצדקה מספיק אמתית להגבלה.
<חגי פורגס: אני חושב שבוודאי הסטנדרטים המקצועיים של הנושא מהווים הצדקה.
<חגי פורגס: אם ספר משתמש לא טוב במספריים זה כמו שנגר משתמש לא טוב במכונה שלו וזה לא יעלה על הדעת.
<חגי פורגס: לכן כמו שאנחנו לא מגבילים את המקצוע של הנגר אנחנו לא סבורים שנכון להגביל את מקצוע מעצבי השיער.
<חגי פורגס: זו עמדה שהובאה לאורך כל הדרך על ידי הנהלת המשרד, אנחנו עקביים בה וזו עמדתנו גם היום.
סופה לנדבר: אני חושבת שהכשרה מקצועית היא דבר לא פסול.
סופה לנדבר: הכשרה מקצועית היא דבר שנדרש על ידי משרד ואם לא על ידי משרד הכלכלה אז ממשלת ישראל באמצעות כנסת ישראל.
סופה לנדבר: רבותיי, נאמרו כאן המון דברים.
סופה לנדבר: אני חושבת שדיברתם כולכם באופן חופשי.
סופה לנדבר: עמדתי: לא יכול בנאדם לקום בבוקר ולפתוח מספרה אם הוא לא מומחה, אם הוא לא עבר קורס ואין לו רישיון.
סופה לנדבר: זה פשוט דבר שאינו מתקבל על הדעת בזמן שהוא משתמש בחומרים מסוכנים לציבור.
סופה לנדבר: אתם מעבירים לבריאות ובריאות לוקח על עצמו חלק, אבל יש כמה אבות והילד נשאר יתום.
סופה לנדבר: אני אמליץ ליושב ראש הוועדה לפנות לשר הכלכלה ולחייב את הקורס כתנאי לפתיחת המספרה.
סופה לנדבר: אני חושבת שזו חובה.
סופה לנדבר: שנית, אנחנו נביא הצעת חוק.
סופה לנדבר: נבקש מכם לעזור לנו בהצעת החוק.
סופה לנדבר: אני חושבת שפתיחת עסק, כל עסק, הסמכה דורשת רישיון, ידע מקצועי ואישור להשתמש בחומרים.
סופה לנדבר: אם אתה אומר שנכון שאתה לא נכנס וזו התערבות, אני חושבת שכאן צריכה להיות התערבות כשספר שמשתמש בחומרים מסוכנים ועלול להביא נזק לציבור, הוא צריך וחייב לעבור קורס ולקבל רישיון על פי קורס זה.
סופה לנדבר: זאת צריכה להיות חובה.
סופה לנדבר: אנחנו מכינים חקיקה.
<מישל מרסייה: אני הייתי מגדיר את זה כתעודה כי אני חושב הרישיון ניתן תמיד על ידי המדינה.
<מישל מרסייה: התעודה ניתנת ללומד.
<מישל מרסייה: מי שקבל זה אותו אחד שלמד את המקצוע ובעצם יש לו הוכחה כעת שהוא למד מקצוע ושהוא עבר את המבחנים הנדרשים.
סופה לנדבר: אני מקבלת את ההערה.
סופה לנדבר: אבל רישיון הוא לא - - -
<מישל מרסייה: אני אומר תעודה מקצועית.
<זאב פיש: בכל מה שקשור לבריאות יש לי סילבוס מוכן.
<זאב פיש: רק תגידו לי ואני אצרף את זה.
<מישל מרסייה: גברתי אני מבקש לשאול אותך משהו כדי להבין את כוונתך.
<מישל מרסייה: את אמרת שאת רוצה עזרה מאתנו.
<מישל מרסייה: ראשית כל עזרה שאת צריכה, נשמח להעביר את כל מה שיש לו - -
סופה לנדבר: לחקיקה נצטרך את משרד הבריאות ואת - - -
<מישל מרסייה: בשמחה, אנחנו נרתמים לזה.
<מישל מרסייה: הכול מוכן אצלנו.
<מישל מרסייה: אני שואל שאלה, חקיקה זה תהליך ואנחנו יודעים שהוא לא תהליך קל.
<מישל מרסייה: השאלה מה אנחנו עושים בינתיים עם נושאים של חומרים כימיים מסכנים?
סופה לנדבר: אנחנו נוציא מכתב לשר הכלכלה שעל שימוש בחומרים מסוכנים הוא ייקח אחריות על עצמו.
סופה לנדבר: אם העובדים שלו לא מסוגלים לקחת אחריות ומעבירים לאחריותו של מישהו אחר, אז שהוא יחליט.
סופה לנדבר: אני לא צריכה להמליץ לשר מה הוא צריך לעשות.
סופה לנדבר: אני בתור שרה ידעתי מה לעשות.
סופה לנדבר: מקבלים החלטה ואם יש דברים שהם לטובת הציבור, כשהוא רוצה הוא יודע לקבל החלטה ללא התערבות שלנו, שלך, שלי ושל כל אחד מאתנו.
סופה לנדבר: שר הכלכלה ממונה היום על הדברים, שהוא ייתן לנו תשובה ברורה מה לעשות.
סופה לנדבר: אם הוא לא יהיה מסוגל לתת לנו תשובה, אז אנחנו נתערב עם חקיקה.
סופה לנדבר: אני חושבת שלמרות שחקיקה לוקחת זמן ובמיוחד עם סיפור כפי שאני ראיתי את הסיפור הזה, צריך להביא כאן חקיקה כדי שהיא תסדיר את הדברים, את הרישיון ואת האישורים.
סופה לנדבר: לא יתכן שאזרח במדינת ישראל שזקוק לספר מגיע אליו והוא עלול לצאת עם כוויה ועם קרחת.
<עדנה פלג-אולבסקי: הסכנה היא גם לספרים עצמם.
<עדנה פלג-אולבסקי: החומרים שהם משתמשים גם הם בסכנה.
סופה לנדבר: רבותיי, כולנו בעד, כולנו מסכימים שזה מסכן.
סופה לנדבר: אז בואו נפעל יחד, למען הציבור וכדי לשרת את הציבור נאמנה.
ישראל אייכלר: שלום לכולם, אני פותח את ישיבת הוועדה, בנושא משנה לנושא הקודם והוא: סגירת חשבון סופית בעת התנתקות הלקוח מחברות הסלולר – קבלת אסמכתא על הסגירה.
ישראל אייכלר: המשתתפים הם אותם אנשים, הנושא הוא אותו נושא.
ישראל אייכלר: שלומית, מנהלת הוועדה, כדי לקצר אני אסתפק רק בתשובת משרד התקשורת לצורך הדיון הזה.
<שלומית אבינח: למעשה, הפונים בנושא הראשון יכולים ללכת.
ישראל אייכלר: הפונים בהחלט יכולים ללכת ואני תקווה שהנושא שלהם יסודר על ידי חברת פלאפון.
ישראל אייכלר: מקובל?
ישראל אייכלר: בנושא הדיון הנוכחי, אנחנו רוצים להגיע למצב שבו האדם, בעת ההתנתקות כשהוא סוגר חשבון הוא ידע שהוא סיים את כל החשבון ושהוא יקבל אסמכתא על כך.
ישראל אייכלר: שלא יהיה מצב, שיגיעו אליו כעבור מספר חודשים ויגידו שנשארה יתרת חשבון.
ישראל אייכלר: בבקשה, מר מימון.
<מימון שמילה: לנושא הזה התייחסנו במענה, יש הוראה מאוד מפורטת ומאוד מדויקת ברישיונות החברות.
<מימון שמילה: ברגע שלקוח רוצה לסיים חשבון הוא מגיש בקשה ותוך 60 יום הוא צריך לקבל מענה מהחברה שהוא אכן שילם ושהוא אינו חייב, ובזה נסגר החשבון.
<מימון שמילה: דבר נוסף שחשוב להכיר, זו סוגיה שמדי פעם אנחנו נדרשים אליה.
<מימון שמילה: למשל אני נמצא בחברתX , נניח שנכנסתי לחובות ואני רוצה לעבור לחברה Y או שזה על רקע אי הבנות – אין שום מניעה לנייד ולעבור לחברה האחרת.
<מימון שמילה: כמובן שאת החובות שאני חייב אני צריך לשלם לחברה.
<מימון שמילה: זה לא פותר אותו מהתשלום.
<מימון שמילה: חלילה שזה יובן אחרת כי החשבונות הולכים ותופחים.
<מימון שמילה: אגב, גם בנושא הזה אנחנו בוחנים בחינה לעשות הגבלה של הריבית וההצמדה שאפשר להטיל על החייב לחברות.
<מימון שמילה: הנושא הזה כרגע - - -
ישראל אייכלר: התנאים לא מוסכם מראש, על איזה תנאים מהחובות האלה ישולמו כשאתה עושה את העסקה?
<מימון שמילה: נניח שאני חייב לחברה מסוימת, החברה נוטה להוציא את זה לחברת עורכי דין חיצונית ואוטומטית יש לך תוספת של ריבית והצמדה ושכר עורך הדין.
<מימון שמילה: על שקל שאתה חייב הסכום צומח.
<מימון שמילה: ראיתי את זה לאו דווקא בחברות בסלולר- - -
ישראל אייכלר: למה שבהסכם, לא יהיה סעיף שקובע שאם אני מאחר בתשלום ואם אני נשאר חייב, תוספת ריבית והצמדה יהיו בשיעור כזה וכזה?
ישראל אייכלר: כדי שזה לא יהיה הפקר, כפי שאמרת.
<מימון שמילה: היום אין מקום שמונע בעד החברות, לצאת לגורם חיצוני עם שכר טרחת עורכי דין וכול'.
<מימון שמילה: אין כזאת הוראה - - -
ישראל אייכלר: זה קורה לא רק בחברות הסלולר, זה קורה גם בעיריות, בתאגידי מים, אלו דברים נוראיים.
<מימון שמילה: זה קורה בהרבה מקומות אחרים.
<מימון שמילה: קראתי לא מזמן בעיתונות, על שקל חוב שצמח ל- 5,000 שקל.
<שלומית אבינח: גם במס הכנסה, שמעתי.
<עידו רוזנברג: אבל למה שלא יהיה בהסדר החובות לחברות הסלולר, אולי היה כדאי שתסייעו לנו לראות איך אנחנו גובים את החובות.
<עידו רוזנברג: אשמח שנדבר על זה.
ישראל אייכלר: אני שואל לגבי הסיום, תגיד לי אם זה חשוב או לא, חייב להיות חודשיים?
<דולי דדון: עד חודשיים.
ישראל אייכלר: למה, כי צריך לבדוק את כל החשבונות?
<מימון שמילה: בשביל לראות שהוא לא חייב או כן חייב - - -
<דולי דדון: ישנם שירותים שהתשלום עליהם מגיע יותר מאוחר, למשל שיחות לחו"ל שזה לא ON LINE ולכן נתנו להן זמן להיערך.
<אבנר עורקבי: אני מבין שאם אני מנייד את עצמי לחברה אחרת, התשלומים שלי נשארים באותה חברה.
<אבנר עורקבי: אני חייב לשלם להם את הכסף שמגיע להם.
<מימון שמילה: בעבר, החברה יכלה להגיד שעד שאתה לא משלם עד השקל האחרון אתה לא יכול להתנייד לחברה אחרת.
<מימון שמילה: זה "פסה".
<מימון שמילה: האנשים צריכים להכיר את זה, כי יש כאלה שאומרים להם "עד שלא תשלם"', אפילו גונים גדולים, עיריות, שלא נתנו להם להתנייד ממקום למקום, הגישו תלונות ולאחר שביררנו אישרנו את זה.
<שלומי גוליאן: אולי תתייחס למצוקה האמתית של חברות סלולר בגבייה.
<שלומי גוליאן: אני אוכל לומר באופן גורף, לפני שלושה חודשים, אני אומר דבר שאני לא יודע אם חכם להגיד אותו כדי שלקוחות לא "ירכבו" על זה, כל לקוח שהיה לו עד מאה שקל חוב, זוכה.
ישראל אייכלר: לא היה לכם כדאי להתעסק אתו.
<שלומי גוליאן: רק שתבינו את המצוקה של החברות.
<שלומי גוליאן: אנחנו לא מרווחים מכל עורכי הדין והשאר.
<שלומי גוליאן: הלקוחות לא רוצים לשלם.
<שלומי גוליאן: מה עושים?
ישראל אייכלר: מה אתה עושה?
<שלומי גוליאן: במקרה הכי גרוע אני גורר, חורק שיניים עד שאני בסופו של דבר מעביר את הטיפול לעורך דין.
<שלומי גוליאן: גם דרך עורך דין העמלה הראשונית שאני לוקח מהלקוח הוא 19.20, אלו לא סכומים גדולים.
<שלומי גוליאן: רק אחרי חצי שנה, שמונה חודשים כשזה מגיע לעורך דין, אז העורך דין מתחיל לגבות.
<שלומי גוליאן: הוא לוקח מהלקוח ואני משתתף אתו בחלק מהעמלות.
ישראל אייכלר: למה רק לעורך דין מותר לעשות חברת גבייה?
ישראל אייכלר: אני יודע שאם מישהו עם שרירים עושה חברת גבייה הוא עובר על החוק.
ישראל אייכלר: לעורכי דין מותר להיות בריונים כאלה?
ישראל אייכלר: אני שואל את זה באופן כללי ולא רק לגבי הסלולר, למשל תאגידי מים, ארנונות, עיריות, החשבונות שמגיעים מעורכי הדין, הם ממש חברות גבייה.
<שלומי גוליאן: כן, אבל זה לא בחוקה הקשורה לחברות הסלולר.
<מימון שמילה: נושא כללי ומעניין, אני יודע שדוד מדיוני גם נכנס לנושא הזה, ערוצים כחולים וירוקים.
<מימון שמילה: יש ערוץ ירוק דרך ההוצאה לפועל, המגביל את הסכומים שאפשר לשלם למשרדי עורכי דין ולכאלה שמוספים לך כל מיני תוספות.
<מימון שמילה: עדיין זה לא חוקק עד הסוף, אני יודע שיש תהליך שהוא בטיפול.
ישראל אייכלר: אני רוצה להודות לכולכם על שבאתם.
ישראל אייכלר: אני חושב שהיה דיון פורה ובעזרת ה' אתם תורו לאנשים בסניפים שכל מילה שהם אומרים, כל מילה בסלע.
ישראל אייכלר: שהם יזהרו, שלא ידברו לא על מתנות ולא על הטבות.
ישראל אייכלר: אני יודע שהם מאוד לחוצים למכור, אבל "חכמים היזהרו בדברכם".
ישראל אייכלר: אני מודה לכולם, הישיבה נעולה.
ישראל אייכלר: אני פותח את הישיבה של הוועדה לפניות הציבור.
ישראל אייכלר: אני אבקש בתחילת הישיבה, אחרי שאגיד את הכותרת, שכל אחד יציג את עצמו כדי שנדע מי ומי בהולכים.
ישראל אייכלר: אנחנו דנים בישיבה הזאת היום על פניות ציבור בנוגע למכירת תכניות ומכשירים על ידי חברות הסלולר, תוך בלבול הלקוחות.
ישראל אייכלר: קיבלנו פה תלונות לדוגמא של אבנר עורקבי, שהוא יושב ראש ארגון הנכים בישראל, ואני רק מתמצת ובטח ובטח נשמע, שהוא הגיע לנקודת שירות בשביל תיקון מכשיר נייד והופתע שהביאו לו מתנה של שלושה טאבלטים.
ישראל אייכלר: הוא אמר שהוא לא מעוניין, אז אמרו שזו מתנה, בגלל שהוא לקוח ותיק בעל שלושה קווים והבטיחו שלא יחייבו אותו.
ישראל אייכלר: בסוף כן חייבו אותו.
ישראל אייכלר: כך קיבלנו כל מיני תלונות שאנחנו נפרט אותן בהמשך.