GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ענבר בודנר מצ'לארו: מה גם שאני לא דורשת עבודה, אני בעניין של לפתוח עסק, אני לא בעניין של לגשת ללשכת התעסוקה, אני לא מעוניינת בכספים של לשכת התעסוקה, אני רק רוצה לרשום את הילד לגן ולקבל איזה שהיא זכאות, אם מגיעה לי זכאות.
<ענבר בודנר מצ'לארו: עשיתי טלפון במוקד ואמרו לי שוב שאני לא זכאית ואלה הנהלים שרשומים בחוברת.
<ענבר בודנר מצ'לארו: אז הגעתי למישהי מגני ילדים, בשם מירי, שגם כן אמרה לי שרשום בחוברת ואין שום דבר אחר לעשות והפנו אותי ללבנה, שענתה לי בדיוק את אותה תשובה, שזה מה שרשום בחוברת, שאני לא זכאית כי אני לא מתייצבת בלשכת התעסוקה כדורשת עבודה.
<ענבר בודנר מצ'לארו: הקטע הנורא מצחיק זה שאני לא יכולה להיות דורשת עבודה, כי לא עבדתי שנתיים בארץ וביטוח לאומי לא מכיר בי כדורשת עבודה, הוא מכיר בי כדורשת עבודה רק להבטחת הכנסה, שממילא אני מקבלת.
<ענבר בודנר מצ'לארו: אז אני לא מצליחה להבין.
עדי קול: אז את לא עונה שם ולא שם.
<ענבר בודנר מצ'לארו: אם אני ללשכת התעסוקה לדרוש עבודה בשביל לקבל הבטחת הכנסה, שאני גם ככה מקבלת הבטחת הכנסה, אני לא זכאית כאחת שמקבלת הבטחת הכנסה.
<שלומית אבינח: לא עונה לקריטריון.
<ענבר בודנר מצ'לארו: יותר מזה, נאמר לי עכשיו במכתב התגובה שענו זה שאני צריכה לעמוד באחד משני הקריטריונים, או להיות דורשת עבודה, מה שאני לא, או לגשת לאולפן.
<ענבר בודנר מצ'לארו: אני באופן אישי לא מכירה תושב חוזר שיש לו צורך באולפן כי מן הסתם אנחנו חיינו בארץ, נולדנו בארץ ואנחנו רובנו דוברי עברית.
<ענבר בודנר מצ'לארו: בן זוגי הוא לא תושב הארץ, הוא לא זכאי לשום דבר אז אף אחד מאיתנו לא עומד בקריטריונים.
רחל עזריה: לדעתי יש פה כמה סיפורים, אחד זה הלופים האלה, כמו שאתה, ניר, שכאילו נכנסים ואי אפשר לצאת מהם וזה דבר שעוד לפני מחאת העגלות והרבה מאוד שנים.
רחל עזריה: אנחנו מדברים על זה שלא יכול להיות שמשרד הכלכלה, אז זה עוד היה תמ"ת, בעצם עוברים ילד ילד.
רחל עזריה: אין אף תחום היום במדינת ישראל, תחשבו על מערכת החינוך - - - זה הרשויות המקומיות, כשבזמנו היו את ההנחות על גני הילדים הרשויות המקומיות עשו את העבודה הזאת.
רחל עזריה: השיטה הזאת שיש משרד - - - זה כמו שמשרד החקלאות יבדוק ביצה ביצה של תנובה.
רחל עזריה: צריך מישהו אחר שיעשה את זה ואני לא חושבת שזה צריך להיות חברה פרטית.
רחל עזריה: אני מבינה שעברתם לחברה פרטית ועדיין אנחנו נמצאים בלופ הזה.
רחל עזריה: אני חוזרת ומציעה להעביר את זה לרשויות המקומיות, לאפשר לרשויות המקומיות לעשות את העבודה הזו, לעבוד מול המפעילים של מעונות היום ויהיו הרבה פחות הלופים האלה, כי אתה לא עובד מול טלפנית שיושבת בכרמיאל או מה שזה לא יהיה, אלא אתה יכול לעבוד בצורה הרבה יותר ברורה.
רחל עזריה: בזמנו אגב הצעתי שזה יהיה אצל המפעילים, אבל אמרו שזו בעיה כי למפעילים יש אינטרסים אחרים.
רחל עזריה: לא משנה, אני מציעה את הרשויות המקומיות ואנחנו בעיריית ירושלים נשמח להיות הראשונים שנעשה את זה.
רחל עזריה: אם תעבירו לנו את האפשרות הזו אני מבטיחה להרים את זה בצורה מהירה וזריזה וזה יקרה.
רחל עזריה: הדבר השני, אני רוצה להתייחס למה שאמר המנכ"ל של נאות מרגלית, על העניין של מי מקבל זכאות ומי לא.
רחל עזריה: קודם כל צריך להבין, ולדעתי זו גם צריכה להיות התפיסה, שלהתקבל למעון יום מוכר זו כבר הנחה גדולה.
רחל עזריה: כמה עולה גן פרטי באזור שלך?
<ניר עבדי: בסביבות 3.5.
רחל עזריה: וכמה עולה מעון יום?
<ניר עבדי: תינוקייה 2,500, השלבים המאוחרים 1,900.
רחל עזריה: אז אני אומרת בכל מקרה יש פה הנחה, אז השיטה לפיה אם אנשים לא מקבלים את הדרגה ואם הם נמצאים בדרגות הגבוהות זה לא שווה כלום זה לא נכון.
<ענבר בודנר מצ'לארו: אצלנו, אגב, זה אותו מחיר.
<ענבר בודנר מצ'לארו: אני גרה במושב חצב, זה בדיוק אותו מחיר.
<ענבר בודנר מצ'לארו: אפילו במושב יותר זול ב-100 שקלים.
רחל עזריה: במגזר החרדי, נכון, אבל עבור מעמד הביניים בירושלים, בתל אביב, ברחובות ובראשון ובחולון, ברוב המוחלט של - - - ואני חושבת שזה כן חשוב, כי אני חושבת שהסיפור פה הוא הסיפור של לאפשר לשני בני הזוג לצאת לעבודה ואני חושבת שזה כן צריך להיות על השולחן שזה לא רק עניין של לקבל את הדירוג, זה גם עניין של להיכנס למעון יום.
רחל עזריה: במובן הזה משרד הכלכלה עשו עבודה מדהימה עם כל השינוי של התקנות ובעצם לאפשר לנו לבנות הרבה יותר מעונות יום.
רחל עזריה: גם זה צריך להיאמר.
<ניר עבדי: אפשר עוד נקודה להציע?
<ניר עבדי: זה גם עניין שעלה בגלי צה"ל ודיברו על לפתוח מוקד לקבלת קהל, זאת אומרת שמישהו יבוא עם כל המסמכים מול פקידה ויפתור את זה בבת אחת, בשעה, יפתור את כל העניין ואת כל הדברים, לא יצטרך לרוץ למוקד כמה פעמים.
<ניר עבדי: הם באמת אמרו שהם יחשבו על זה, נראה לי שזה רעיון מצוין.
עדי קול: כן, זה רק עומס גדול מדי על המוקדים.
עדי קול: עוד מישהו שרוצה להציג לפני שאני נותנת למשרד הכלכלה להגיב?
<שלומית אבינח: הארגונים, אתם לא רוצים - - -
עדי קול: אתם לא רוצים להגיד את הקשיים שאתם מתמודדים איתם?
<ליזה ריבקין: אנחנו מנעמ"ת.
<שלומית אבינח: מה קרה השנה שלא קיבלתם את המקדמות?
<שלומית אבינח: מה זה יצר בניגוד לשנים קודמות?
<ליזה ריבקין: לא, המקדמות, זה לא פותר את הבעיה.
<ליזה ריבקין: בנוסף לזה שמקדמות זו לא סוגיה שפותרת את הבעיה מה שמעלים כאן מבחינת ההורים, המצוקה ובצדק ואני יכולה להבין, זה אותם הורים שנקלטו, כמו במקרה של ניר שמחכה לדרגה והמשמעות של זה שבינתיים הם משלמים מלא.
<ליזה ריבקין: אנחנו מנסים לסייע בכמה שאנחנו יכולים, ברור לנו שהמוקד, וזה גם ליאור אמר, כן עושה מקצה שיפורים, אבל יכול להיות שהפתרון של ניר יכול להיות איזה שהוא סוג של פתרון שיכול לתת מענה לאותם הורים שמחכים, כי אנחנו מקבלים גם אצלנו את הטענות שהמענה של המוקד באמת אורך זמן.
<ליזה ריבקין: מבחינתנו אני לא רואה איך אנחנו יכולים יותר לסייע, אנחנו כארגון.
<ליזה ריבקין: גם מנהלות שלנו מנסות לסייע להורים שמתקשים, זאת אומרת - - -
עדי קול: מתקשים מול המוקד?
<ליזה ריבקין: לא, כי האמצעי האינטרנטי הוא מהיר יותר מאשר באמצעות הדואר, כי יש שתי אפשרויות ובחלק הזה אנחנו כן מנסים לסייע, אבל אני מניחה שלניר כהורה לא צריך לסייע.
<ניר עבדי: גם באינטרנט יש בעיות.
<ניר עבדי: כלומר אפשר להעלות מסמכים, אבל רק דף אחד.
<ניר עבדי: יש חצי ג'יגה ואפשר להעלות רק מסמך אחד, אם אתה רוצה להעלות שני מסמכים צריך במקביל לשלוח בפקס או בדואר.
<ליזה ריבקין: זה כבר החלק שאולי המוקד צריך לעזור.
<ליזה ריבקין: מעבר לזה אנחנו את עמדתנו אמרנו, אין לי עוד מה להוסיף.
<נעמי מורנו: אני לא יודעת אם זה נאמר, כי לא שמעתי את ההתחלה, מה שאנחנו גם קיבלנו זה הורים שלא יודעים עברית עד הסוף, בטח לא לדבר בטלפון ולא תמיד אנחנו יכולים - - - לדוגמה היה לנו מקרה, שלדעתי בחשיבה משותפת אפשר למצוא פתרונות, של אמא חירשת שלא יכלה לדבר בטלפון, אז מישהו אחר דיבר במקומה ואז מה שנאמר לה זה שהיא צריכה אישית לדבר כי היא האמא.
<נעמי מורנו: יכול להיות שהייתה איזה שהיא אי הבנה אבל אנחנו לא הצלחנו לסייע לה.
<נעמי מורנו: אז אני אומרת, שוב, יכול להיות שיש מקרים חריגים כאלה ואחרים, זה המקרה שהובא לפתחי, יכול להיות שזה מעורר גיחוך, יכול להיות שלא, אבל אלה מקרים שעולים לסדר היום.
<נעמי מורנו: אני לא עשיתי על זה בדיקה אבל זה המקרה שתואר לי.
<נעמי מורנו: אני בטוחה שמשרד הכלכלה מודע לזה וחושב על פתרונות גם לגבי דוברי שפות.
<נעמי מורנו: לא תמיד אנחנו יכולים לסייע, לא תמיד, כל הרעיון הרי שהורה יהיה בקשר ישיר ואנחנו נסייע, אנחנו באמת עושים את המקסימום מבחינת היכולות שלנו כי הרישום הוא בשטח.
<נעמי מורנו: גם הדוגמאות, שוב, אני מניחה שזה עלה, מסמכים חסרים, היקף ההורים הקלוטים היום הוא יחסית בסוף אוקטובר לא גבוה.
<נעמי מורנו: יחסית, זאת אומרת לא גבוה או כן גבוה זה נורא יחסי אבל אני יכולה להגיד מה הנתונים אצלנו ויכול להיות שיש לזה הסברים שאפשר לציין אותם, אבל עדיין בפרקטיקה השיעור לא גבוה, כשחלק לא מבוטל מהקלוטים הם בדרגות 12, משמע אנחנו לא בטוחים עדיין אם הם דרגה 12 או שהם קיבלו בינתיים דרגה זמנית 12 והם אמורים לשלם את הכול.
<נעמי מורנו: דבר נוסף שאני שומעת, ואת זה גם אני מניחה שאפשר לפתור בכוחות משותפים, זה בעצם כאשר נותנים דרגה ואז חוזרים אחורה ומורידים את הדרגה כי נעשה בירור נוסף ולא מגיע לילד דרגה.
<נעמי מורנו: בחלק מהמקרים הורה פעם אחת נכנס, ראה מה דרגתו ולאחר מכן הוא כבר לא בודק ואז בפרקטיקה מגיעה אליו דרגה נמוכה יותר, ללא איזה שהיא הודעה פורמלית שיש ירידה בדרגה ורק אז אנחנו נתקלים בבעיה.
<נעמי מורנו: למי הוא בא בבעיה בדרך כלל?
<נעמי מורנו: הוא לא מכיר, בעיקר למנהלת המעון בשטח והיא כמובן חוזרת אלינו ואנחנו עם הכלים שלנו יכולים או לא יכולים לסייע.
<נעמי מורנו: אבל אני באמת אומרת שיש פה שיפור יפה, יש התקדמות, אנחנו בעד הכיוון הזה, אני חושבת שבהחלט הורה יכול לפנות באופן עצמאי, עם סיוע, אבל יש עוד מקומות לשיפור וזה מה שאנחנו מעלים, אין פה איזה שהיא אמירה אחרת.
<ליזה ריבקין: סוגיית הרטרו גם.
<ליזה ריבקין: הקיזוז רטרו, הפז"מ שלו קוצר וזה מכניס את ההורים לבעיה במקרה שיש פרק זמן ארוך.
<ליזה ריבקין: ברגע שיש פרק זמן ארוך עד מועד הטיפול, הפז"מ קוצר.
<שרי שילון: אני מפניות הציבור של נעמ"ת ואני יכולה לומר שהמסגרת הזאת, שעד ה-31.10 היה צריך להגיש את המסמכים, כי אחרת משרד הכלכלה גם לא יחשב רטרו את הדרגה, היא באמת מין דבר שגורם לכך שאנשים מגישים, אם גם לא המסמכים המלאים וחסרים מסמכים, אבל הם מגישים בזמן והם נקראים קלוטים.
<שרי שילון: אחרי זה מרבית הילדים הם באמת קלוטים, אבל אני מטפלת בהמון מקרים שאנשים פונים אליי, 'תקפיאי', 'תקפיאו לנו', 'תדחו לנו את התשלום המלא', 'אנחנו לא עומדים בזה', 'חסרים לנו מסמכים', הם קלוטים, אבל הם לא מצליחים לקבל את הדרגה והם במצוקה פיננסית גדולה, עם שני ילדים, או שלושה ילדים.
<ענבר בודנר מצ'לארו: אני חושבת שמשהו בסדר שנעשה כאן יכול היה למנוע אולי חצי מהבעיות מראש.
<ענבר בודנר מצ'לארו: לא ברור לי למה בן אדם צריך קודם להירשם ואז שתיקבע לו הדרגה, למה לא קובעים דרגה לפני הרישום?
<ענבר בודנר מצ'לארו: למה אנשים צריכים להתמודד עם כל התהליך הזה תוך כדי?
<ענבר בודנר מצ'לארו: למה לא לעשות את זה קודם כדי לראות שבן אדם בכלל יכול לעמוד בתשלום?
<ענבר בודנר מצ'לארו: הרי רוב הבעיות מופיעות אם בן אדם מסוגל לעמוד בתשלום שנקבע לו או לא והוא יודע את זה משום מה רק אחרי שהוא נרשם ורק אחרי שהילד נמצא בגן ורק אחרי שעובדים על המסמכים.
<ענבר בודנר מצ'לארו: חצי מהדברים יכלו להיפתר אם הדרגה הייתה נקבעת לו מראש.
עדי קול: הצטרף אלינו חבר הכנסת דוד אזולאי, אנחנו שמחים מאוד.
עדי קול: מי ידבר בשם משרד הכלכלה?
<מלי שטריגלר: אני אפתח, ברשותך.
עדי קול: אני צריכה לסכם את הנושאים שעלו או שאתם הבנתם?
<מלי שטריגלר: לא, אנחנו מודעים.
<מלי שטריגלר: בנושאים היותר פרטניים נמצאים פה איטה ואלכס שבעצם הקימו, יזמו, מנהלים ודוחפים את המוקד הזה שעם כל מה שנאמר וייאמר הוא מוקד נפלא, הוא מצוין, הוא שדרג באופן מהותי - - -
עדי קול: את יכולה להגיד לי היום כמה משפחות קלוטות ואיזה אחוז זה?
<מלי שטריגלר: כן, אני יכולה לומר לך באופן מדויק שמתוך 79,582 שאלונים שהתקבלו יש כבר ל-71,583 דרגה.
<מלי שטריגלר: זאת אומרת 90% כבר עם דרגות.
עדי קול: אבל כמה הם דרגה 12?
<מלי שטריגלר: 38% דרגה 12 שעוד לא הסתיימה ו-4% שוויתרו.
<איטה עטייא: תני לי לחדד רגע את הסיפור של דרגה 12.
<איטה עטייא: זה חשוב כי זה נאמר וחבל לי שיהיה חוסר מידע.
<איטה עטייא: משרד הכלכלה בטובו אמר להורה, 'יש לך חודשיים תחולה מיום שנרשמת, אתה צריך להגיש בקשה'.
<איטה עטייא: אמרנו להם שזה בסדר, אנחנו יודעים שלפעמים יש קושי להגיש את כל המסמכים, 'תגיש אפילו חלק, תהיה במערכת ואז הדרגה שלך תיקבע מהיום שנכנסת למעון וניתן לך אפשרות להשלים את המסמכים'.
<איטה עטייא: אופציה אחרת הייתה להגיד 'חבר יקר, לא הבאת את הכול, להתראות בשמחות'.
<איטה עטייא: אז אנחנו נותנים את האופציה להשלים ולהשלים ולהשלים ובסוף זה בעוכרינו.
עדי קול: שוב, השאלה אם אתם נותנים את האופציה וכמה זמן ייקח לכם עד שתשלימו את ה - - -
<איטה עטייא: לא לנו, הורה שמגיש, וזה המערכת ממוחשבת, יש SLA, אלה לא המצאות שאני ממציאה, הכול ממוחשב, מרגע שהורה הגיש את המסמכים ואת הערכה כולה תוך יומיים וחצי יש לו דרגה, אין עם זה שום בעיה.
עדי קול: אז איך את מתארת מקרה אחד?
עדי קול: זה מקרה מייצג, הוא רק אחד שנמצא כאן, לא יכולנו להביא את כולם.
<איטה עטייא: לא, השאלה אם הוא מייצג.
<איטה עטייא: מה שאני רוצה לומר, אחרי כל מה שאמרתי וכל המאמצים שאנחנו עושים והטלפונים להורים, חוץ מביקורי בית אנחנו עושים הכול, אחרי כל מה שאמרתי כן יכול להיות שיהיו טעויות.
<איטה עטייא: יכול להיות שיהיו טעויות.
דוד אזולאי: כמה טעויות?
<איטה עטייא: מעט מאוד.
<איטה עטייא: אני אומרת לך - - -
דוד אזולאי: באחוזים.
רחל עזריה: אבל את אומרת ש-38% זה דרגה 12 שיכול להיות שזה אומר שהם רק פתחו את התיק ובעצם הם בתהליך.
רחל עזריה: זאת אומרת זה לא נכון - - -
<איטה עטייא: אנחנו בתחילת נובמבר.
רחל עזריה: אז זה לא נכון לומר שיש 79,500 שנכנסו לתהליך ומתוכם 71,500 יש זה - - -
<מלי שטריגלר: רחל, דרגה 12 זה גם דרגה - - -
<איטה עטייא: את חושבת שזה לא דרגה, זה גם דרגה.
רחל עזריה: אבל זה הדיון שנמצא פה.
רחל עזריה: מצד שני יש לך 38% שהם בדרגה 12 שזה אומר שהם עוד נמצאים במשא ומתן.
רחל עזריה: הווה אומר שהנתון הרלוונטי - - -
<מלי שטריגלר: זה אומר שההורה לא השלים את המסמכים, זה מה שזה אומר.
רחל עזריה: עדי, יש פה שני סוגי נתונים.
רחל עזריה: יש פה נתון אחד מדהים, שאנחנו כולנו צריכים להוריד את הכובע, זה שיש לנו 79,500 שהגישו ומתוכם 71,500 שכבר קיבלו את הדרגה.
רחל עזריה: אממה, מתוך ה-71,000 יש לך 38% שהם בדרגה 12 שחלקם באמת צריכים להיות בדרגה 12 וחלקם זה בדיוק כמו - - -
<איטה עטייא: כי חלקם צריכים להשלים מסמכים.
<איטה עטייא: אז בבקשה, הם מוזמנים.
רחל עזריה: אבל זה בדיוק הדיון, הוא אומר 'אני משלים מסמכים ואתם לא מקבלים את המסמכים'.
<איטה עטייא: לא, אבל סליחה - - -
עדי קול: לא, איטה, אני מבינה שאת רוצה להציג כאילו הכול בסדר ולא הכול בסדר.
<איטה עטייא: ממש לא.
עדי קול: לא הכול בסדר, כתוב לי כאן שיש 130,000 - - -
<איטה עטייא: בתשע"ד, אנחנו מדברים על - - -
<מלי שטריגלר: אלה הדברים שרציתי לפתוח והדיון התלהט תוך כדי, אז אולי אני אתן - - -
עדי קול: כי איטה התפרצה לדברייך.
<איטה עטייא: אני הייתי בתשע"ד אז תני לי רגע להגיד.
<איטה עטייא: אנחנו בתשע"ד קלטנו 130,000 דרגות, אנחנו רק בתחילת התהליך.
<איטה עטייא: למועד הזה 71,000 דרגות זה מאוד סביר.
<איטה עטייא: אני יכולה להביא לך את הנתונים משנה שעברה.
<איטה עטייא: בשנה שעברה היינו פה ואת זוכרת שאמרנו שהכול מצוין.
<איטה עטייא: לא קרה שום דבר משנה שעברה לשנה, זה פחות או יותר אותו תהליך.
<איטה עטייא: קרו שלושה דברים שזה עניין של מדיניות שאם מלי תרצה היא תספר, כולל מלחמה שהייתה בדרך, בגלל זה אני אומרת שזה מאוד מאוד מאוד סביר.
<איטה עטייא: ואחרי כל מה שאני אומרת, יכול בהחלט להיות שיהיו מקרים פרטניים שלא טופלו כמו שצריך.
עדי קול: לא, אבל השאלה מתי ה-38% האלה יושלמו.
<איטה עטייא: בשנייה שההורה יגיש את המסמך.
<איטה עטייא: אנחנו עוסקים - - - אנחנו לא מדברים עליו - - -
עדי קול: לא, אני עוצרת אותך, ניר הוא רק אחד מהאנשים שהגיעו לכאן, היו לנו המון פניות ולא כולם עזבו את יום העבודה שלהם כדי להגיע לכנסת.
עדי קול: כן, מה לעשות, לעזוב את יום העבודה כדי להגיע לכנסת - - -
דוד אזולאי: לא, גברתי היושבת ראש, זה לא שעוזבים יום עבודה, הם כבר התייאשו.
דוד אזולאי: כל כך הרבה דיונים היו פה, כל כך הרבה בקשות, הדברים חוזרים על עצמם.
דוד אזולאי: לצערי הרב - - -
עדי קול: ובסוף כשבא בן אדם את אומרת לי 'זו פנייה אחת'.
עדי קול: זו לא פנייה אחת, יש אנשים ויש עוד פניות שאנחנו שומעים, שאנשים מגישים את המסמכים - - - דרך אגב, אחת השאלות הבסיסיות שאני רוצה לשאול, למה אין אדם אחד שמטפל באותו תיק לכל אורך הטיפול?
עדי קול: למה הוא צריך לעבור כל - - -
<מלי שטריגלר: את מדברת על מוקד של 200 איש, 200 טלפנים, לא יעלה על הדעת שהשעה שבה - - -
עדי קול: כן, אבל - - -
<מלי שטריגלר: לא, זה לא קיים בשום מקום, הכול מדווח בתוך המחשב.
<מלי שטריגלר: ברגע שהוא נותן מספר תעודת זהות נכנסים לתוך הפנייה - - -
עדי קול: עובדה שלא.
<מלי שטריגלר: בפירוש כן.
עדי קול: עובדה שעם כל בן אדם - - - דרך אגב, ניר הוא לא היחיד שאמר לי שבכל פנייה הוא הגיע לבן אדם אחר וכל פעם היה צריך להתחיל להסביר מחדש כי הם לא ראו במערכת המחשב - - -
<מלי שטריגלר: צר לי, אבל אני חולקת עלייך.
<מלי שטריגלר: אולי תיתני לי לומר את הדברים קצת בצורה סדורה - - -
דוד אזולאי: זו הבעיה שלכם, שאתם חושבים שההבנה והידע נמצאים רק בצד שלכם, פה לא מבינים, פה לא יודעים.
דוד אזולאי: אתן יודעות כמה דיונים היו בוועדה הזאת וכמה ניסיונות שנעשו, כמה אזרחים פנו?
דוד אזולאי: והתוצאה הסופית, לצערי הרב, אתם עדיין לא קמים ואומרים 'כשלנו במערכת הזאת, צריך לתקן' ואת זה אתם לא עושים.
עדי קול: אתם יכולים לראות שני יושבי ראש הוועדה - - -
<מלי שטריגלר: גברתי יושבת הראש, מותר לי לומר שלושה משפטים - - -
עדי קול: אני רק רוצה שתשימו לב, יש פה דיון, שני יושבי ראש של הוועדה הזאת, יושבי ראש קודמים של הוועדה הזאת שהגיעו כי הם רואים שהבעיה לא נפתרת ואנחנו ממשיכים כל פעם מחדש לעשות את אותו דיון.
דוד אזולאי: זה חוזר על עצמו, כל הזמן.
עדי קול: אז לבוא ולהגיד לנו שהכול בסדר, זה ממש לא בסדר.
<מלי שטריגלר: טוב, עכשיו אם יותר לי בכל אופן משפט מקדים.
<מלי שטריגלר: אנחנו מדברים על 130,000 ילדים במערכת, זאת אומרת מאות אלפי מסמכים, אנחנו נותנים בסבסוד קרוב למיליארד שקל בשנה, יש אנשים שמקבלים 18,000 שקל בשנה סבסוד.
<מלי שטריגלר: זה המון כסף - - -
<ענבר בודנר מצ'לארו: כנראה ש - - -
<מלי שטריגלר: אבל אני לא הפרעתי לך.
עדי קול: את לא יכולה להציג את הדברים כאילו את עושה לנו טובה.
עדי קול: זה שאת אומרת שאנשים מקבלים 18,000 שקל סבסוד, זה בגלל שמגיע להם, זה בגלל שהנתונים המשפחתיים שלהם מראים שמגיע להם, את לא עושה לנו טובה.
עדי קול: גם ה-70,000 אנשים ולא שום דבר - - -
<מלי שטריגלר: גברתי - - -
עדי קול: גם אל תציגי את זה ככה, כי זה לא טובה, זו חובה שלכם - - -
<מלי שטריגלר: אם לא הייתם עוצרים אותי באמצע הייתם שומעים מה אני מנסה לומר.
<מלי שטריגלר: אני לא מנסה להציג את זה כטובה, אני מנסה להציג את זה כאחריות לכספי ציבור.
<מלי שטריגלר: אם אנחנו אחראים למיליארד שקל כספי ציבור את ואתם בוודאי רוצים שאנחנו נעשה את זה בצורה ישרה, הגונה והכי יעילה שיכולה להיות והכי בטוחה שיכולה להיות.
<מלי שטריגלר: אף אחד מכם, מכולנו, לא רוצה שנעניק את הכסף הזה למישהו שלא מגיע לו.
<מלי שטריגלר: זה לא בא להיות מוצג כאילו אנחנו עושים טובה למישהו.
עדי קול: אני מצטערת על זה שזה נשמע ככה.
<מלי שטריגלר: מתוקף האחריות הזו אנחנו - - -
אורי מקלב: גם על זה אני יכול לחלוק, גם על התפיסה הזאת.
אורי מקלב: זו ממש תפיסה לא נכונה שהיא תפיסה מעוותת.
אורי מקלב: את צריכה להוכיח למה את מונעת ממישהו - - -
<מלי שטריגלר: לא, אני צריכה להוכיח למה מגיע לו.
אורי מקלב: לא, לא, ככה ביטוח לאומי מסתכל ולכן אנחנו לא גומרים בישיבות מול ביטוח לאומי וככה גם אתם מסתכלים.
אורי מקלב: יש להם זכות, לאזרח, לקבל את ההטבה הזאת, זו זכות שנמצאת, הוא צריך לקבל את זה כשהוא מוכיח - - - לא מוכיח, אתם עכשיו צריכים להוכיח, הוא צריך להביא את המסמכים, זה הכול, הוא לא צריך להוכיח, הוא צריך להביא את מה שנאמר, וכדי למנוע ממנו את צריכה הוכחה מוחלטת.
אורי מקלב: באיזה זכות את מונעת מאנשים את הזכויות שלהם?
אורי מקלב: את צריכה להיות שלמה עם הדבר הזה.
רחל עזריה: אני מציעה שיעבירו את האחריות לכל התחום הזה לעיריות.
עדי קול: רחל, הצעת את זה - - -
אורי מקלב: העובדה היא שהיא צודקת, בעיריית ירושלים הם הוכיחו, כשהם עשו את זה הם עבדו יפה.
אורי מקלב: מה יש לעשות, הם הוכיחו את זה.
עדי קול: שניכם מגיעים מהעירייה וזה בסדר, אבל זה לא הדיון.
<מלי שטריגלר: קודם כל בהערת ביניים לגבי הרשויות, לא יכול להיות שכספי מדינה, אנחנו לא נשלוט על איך הם מחולקים.
<מלי שטריגלר: כל רשות תיכנס לפי קריטריונים - - -
רחל עזריה: לא נכון, ככה זה היה בגני הילדים.
<מלי שטריגלר: בסדר, זה צריך להיות - - -
עדי קול: רחל, אני מבקשת, זה לא הדיון כרגע, אל תיכנסו לזה.
<מלי שטריגלר: זה צריך להיות בשליטה מרוכזת.
<מלי שטריגלר: נכון שצריך לעשות את זה טוב, אבל עדיין זה לא אומר שצריך להפריט את חלוקת הכספים לרשויות.
עדי קול: וזה נכון שצריך להתייחס לזה כזכות שמגיעה להורים.
<מלי שטריגלר: לחלוטין, אבל הם צריכים להוכיח את זכאותם, בדיוק כמו בביטוח לאומי, בדיוק כמו במס הכנסה, בדיוק כמו בכל מקום אחר.
<מלי שטריגלר: אנחנו מחלקים את הכסף הזה שמגיע להם בזכות ולא בחסד, אבל הם רק צריכים להוכיח שזה אכן מגיע להם.
<ענבר בודנר מצ'לארו: את אומרת ש - - -
<מלי שטריגלר: לא, אני לא מוכנה לזה.
עדי קול: ענבר, לא להתפרץ בבקשה.
<מלי שטריגלר: מבחינת המוקד, כמו שהתחלתי לומר, המוקד הוא מצוין.
<מלי שטריגלר: לעומת מה שהיה לפני שלוש וארבע וחמש שנים היום המצב טוב עשרות מונים, אבל הוא רחוק מלהיות מושלם.
<מלי שטריגלר: אני נמצאת בתפקידי חצי שנה, אני יכולה לומר לך שנדרשתי באופן אישי, אני קבעתי פגישה קבועה, יום שלם, בכל שבוע שאני נוסעת בעצמי, לטבריה אגב, לא לכרמיאל, ואנחנו גאים בזה, בחרנו במיוחד פריפריה, אני נוסעת יום בשבוע כדי ללמוד את המערכת, כדי לנסות להציע הצעות לייעול.
<מלי שטריגלר: אני יכולה לומר לכם, למשל, על סדרת פתרונות שאנחנו עכשיו בודקים ישימות של כל אחד מהם.
<מלי שטריגלר: קודם כל למחשב, ליזה, את אמרת, אני לא יודעת מה הארגונים יכולים לתת עוד, להיכנס לתחום של מחשוב בכל מעון, לכל הורה יוצמד קוד מסוג מסוים, אם זה ברקוד או קיו אר קוד או לא משנה מה והם יילכו ביחד ברצף כזה, מסמכים לא יילכו לאיבוד - - -
עדי קול: אני רוצה לשמוע מה מהבעיות שהוצגו בפנייך כאן - - - אני לא רואה שהכול בסדר, אני מצטערת - - -
<מלי שטריגלר: אני לא אומרת שהכול בסדר, אני מסבירה לך שאנחנו - - -
עדי קול: מכמות הפניות שמגיעה לוועדה אני יודעת שלא הכול בסדר.
עדי קול: אני רוצה לשמוע מה אתם עושים כדי לשפר את - - -
<מלי שטריגלר: אני הרגע אומרת לכם.
עדי קול: לא, את אומרת שאולי אפשר למחשב את - - -
<מלי שטריגלר: לא, אני מספרת לך שאנחנו לומדים את התהליך במטרה לשפר, אני מספרת לך תוך כדי לימוד התהליך על רעיונות שיש לנו.
<מלי שטריגלר: המשמעות - - -
עדי קול: הרעיונות שיש לכם, אני רוצה לשמוע מתי הרעיונות האלה ייצאו לפועל - - -
<מלי שטריגלר: אז תקראי לי בעוד חודשיים כשאני אסיים את התהליך.
<מלי שטריגלר: אני באמצע תהליך - - -
עדי קול: אין שום בעיה, אני אקרא לך גם בעוד חודשיים.
עדי קול: אני רוצה היום לדעת מה אמורה לעשות ענבר כשהיא נופלת בין הכיסאות, כי מצד אחד היא תושבת חוזרת, מצד שני היא לא דורשת עבודה, אז היא לא יכולה לקבל הנחה ואתם, אף אחד לא יודע איך לפתור את זה.
עדי קול: אתם אומרים לה 'אין לזה פתרון', מי אמור להיות הבן אדם שיחשוב איתה באופן יצירתי איך פותרים את הבעיה.
<מלי שטריגלר: קודם כל אנחנו יושבים וחושבים באופן יצירתי, יש לנו ועדה שבוחנת את מבחני התמיכות ואם יש נישות מאוד מסוימות כאלה של תושב חוזר, שאולי זה לא בדוק, אז אנחנו בודקים.
<מלי שטריגלר: הוועדה יושבת עכשיו ובודקת את מבחני התמיכות.
עדי קול: או נגיד אמא חירשת.
<מלי שטריגלר: אגב, גם לזה עלתה הצעה לפתרון בישיבה האחרונה שהייתה לנו.
<מלי שטריגלר: את לא רוצה שאני אפרוט לך וזה גם לא שייך לפרוט כל הצעה שעולה, אני מספרת לך שמנהלת האגף נוסעת יום בשבוע קבוע, 20% מימי העבודה שלה בשבוע, נוסעת לטבריה כדי לטפל בזה.
אורי מקלב: ראוי להערכה.
<מלי שטריגלר: אני לא מבקשת הערכה - - -
אורי מקלב: לא, ראוי להערכה.
אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך - - -
<מלי שטריגלר: אני לא מבקשת הערכה, אני רוצה לומר שזה חשוב לי.
אורי מקלב: אנחנו באמת מאוד מעריכים.
<מלי שטריגלר: אנחנו מטפלים בזה.
אורי מקלב: אם את נוסעת כל שבוע לשמה אני רוצה להגיד שאנחנו מלאי הערכה לדבר הזה.
אורי מקלב: זה באמת מראה רצון והקרבה כדי ללמוד את הדברים ויש גם תקווה בדברים האלה.
אורי מקלב: אבל השאלה היא אם באמת את מקבלת את הפניות, השאלה - - - הם לא מספרים לך את כל הבעיות, איך את יודעת את כל מה שעולה כאן?
אורי מקלב: איך את מקבלת - - -
<מלי שטריגלר: תאמין לי שאני מקבלת את הפניות - - -
אורי מקלב: האם את שומעת מהאזרח ששולח פעם פקס ואין לו אצל מי לברר אם קיבל או לא קיבל.
אורי מקלב: הוא שלח ואף אחד לא יודע להגיד לו.
אורי מקלב: אם את אומרת באמת שאת מצמידה לכל אחד מספר, איזה קוד מסוים, ומישהו אומר אני מספר 20 וכל פעם הוא יוכל לעקוב אחרי המספר, אנחנו שומעים משהו.
אורי מקלב: אבל אם תרשי לי רק הצעת ייעול אחת, לקוח או הורה שכבר חודש מתגלגל כן צריך לקבל מישהו צמוד.
אורי מקלב: אני מבין שבשוטף אתם לא יכולים להצמיד מישהו, אבל מישהו שכבר בא ואומר אני כבר חודש נמצא ומעביר, אליו כן תצמידו מישהו שילווה אותו עד שהוא יגמור את הבעיה.
<מלי שטריגלר: אני אומרת בנושא הזה מבחינה פרקטית זה מאוד לא מציאותי.
<מלי שטריגלר: ברגע שיש לך מערכת של 200 טלפנים והם מתחלפים במשמרות זה משהו שהוא לא מעשי, אבל בואו ניתן צ'אנס לניסיון ייעול שאנחנו עושים.
<מלי שטריגלר: אגב, אנחנו הוספנו, כבר שבוע שהרחבנו את שעות המענה הטלפוני שלנו, אנחנו מקבלים טלפונים לא רק עד השעה ארבע, אלא עד השעה שמונה, אנחנו מיירטים שיחות, כתוצאה מהרחבת שעות הפעילות אנחנו יכולים לענות ליותר שיחות, אנחנו הולכים להתאים את הטפסים בצורה יותר נוחה, לעשות לינקים בין בקשה לטופס לבין הטופס עצמו.
<מלי שטריגלר: אנחנו הולכים על ייעול, אנחנו בפירוש הולכים על ייעול, אנחנו כרגע באמצע התהליך.
<ענבר בודנר מצ'לארו: אבל, סליחה, דווקא המקרה - - -
עדי קול: ענבר, רק ברשות דיבור, לא קיבלת רשות דיבור עכשיו, דוד קיבל.
דוד אזולאי: גברתי היושבת בראש, אני קודם כל מאוד מעריך ומודה על העקביות בהמשך הדיונים האלה, אני חושב שפה אנחנו מייצגים אוכלוסייה גדולה של ציבור רחב במדינת ישראל שזקוק לשירות הזה.
דוד אזולאי: הוא לא בוחר, הוא צריך אותו.
דוד אזולאי: אני שומע פה את הדברים וצר לי להגיד, הדברים חוזרים על עצמם.
דוד אזולאי: יושב פה חברי שגם הוא היה יושב ראש הוועדה הזאת ושלושתנו טיפלנו, מטפלים ונמשיך לטפל בעניין הזה כי אני חושב שהנושא הוא חשוב.
דוד אזולאי: אני שומע פה את הדברים שחוזרים על עצמם, אני בטוח שאתם עושים עבודה טובה, אין לי בכך שום ספק, רצון טוב יש לכם, אבל בואו נתמודד עם העובדות.
דוד אזולאי: העובדות שיש טענות קשות כנגד המערכת, כנגד אותם אנשים שמטפלים.
דוד אזולאי: אני כרגע לא רוצה לחזור על כל הדברים שנאמרו בעבר, כולם יודעים, כולם מכירים וכולנו חכמים וכולנו נבונים.
דוד אזולאי: מה שאני רוצה לבקש, גברתי היושבת בראש, היות שכרגע הולכים למכרז חדש, חברה חדשה, אני חושב שאנחנו צריכים לקיים דיון לא איך מתבצעים הדברים, איך לעשות, קודם כל הפקת לקחים.
דוד אזולאי: זה הדבר הראשון.
דוד אזולאי: מהחברה הזאת שניהלה את המערכת הזאת במשך שלוש שנים, נדמה לי, תקנו אותי אם אני טועה - - -
אורי מקלב: ארבע שנים, מ-2010.
דוד אזולאי: יפה, אז מ-2010, תסלחו לי שאני אגיד את זה בצורה הכי בוטה, החברה הזו כשלה.
דוד אזולאי: אם ארבע שנים אנחנו דנים וחוזרים על אותו דבר היא כשלה.
דוד אזולאי: את יכולה להגיד לי לא, מבחן התוצאה מבחינתי מוכיח שהיא כשלה.
אורי מקלב: היא עשויה לזכות שוב.
<מלי שטריגלר: בתחילת נובמבר 90% מהפונים קיבלו דרגות זה נקרא כשלה?
דוד אזולאי: מבחינתי כן, אם אנחנו צריכים לקיים דיון.
<מלי שטריגלר: מתוך 130,000 ילדים במערכת?
דוד אזולאי: בשבילי אחד, אם אחד, אם משפחה אחת נזקקת לשירות הזה - - -
עדי קול: קיבלו דרגות ורובם קיבלו דרגה 12.
עדי קול: אל - - -
<מלי שטריגלר: למה רובם?
<מלי שטריגלר: 38% מתוך מקבלי הדרגות הם 12 זה לא רובם.
דוד אזולאי: עדי, גם אם אחד קיבל - - -
<מלי שטריגלר: לא, 38% לא מהכלל אלא מה-90% שקיבלו דרגות הם 12.
<מלי שטריגלר: זה לא רוב.
אורי מקלב: זה גם הרוב.
<מלי שטריגלר: 79 פנו, 71,500 קיבלו דרגות, מתוך אלה שקיבלו דרגות 38% הם דרגה 12.
עדי קול: אז זה 50%.
<מלי שטריגלר: זה לא רוב, אבל אנחנו בתחילת השנה.
דוד אזולאי: גברתי היושבת ראש, באמת שזה ויכוח סרק.
דוד אזולאי: אנחנו מכירים, אנחנו עדיין אומרים ואני עדיין אומר ואני לא חוזר בי, החברה שנותנת את השירות הזה כשלה.