GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדי קול: בבקשה, לתת להם את העזרה הנדרשת ואת כוח האדם המצופה כדי שהעבודה שלהם לא - - -
<רואי קליגר: גם כאן, גברתי, אני יכול לתת לך עוד מזור: אני יכול להגיד לך שיש לנו מוקד שעובד 24/7, ואני מצפה שהחברות שיושבות פה; אין תלונה שמתקבלת שלא מטופלת.
<רואי קליגר: אין תלונה שמתקבלת ולא מטופלת.
<אתי אלטמן: אז למה אני לא מקבלת שום דבר?
<אתי אלטמן: למה אני לא מקבלת תשובות על מה מדובר?
<רואי קליגר: הגברת אתי אלטמן, רק ביום שבת - - - לענות לשלושת המיילים שלך.
<יעל ארקין: בוא לא נדבר על המוקד - - - כרגע.
<יעל ארקין: זה לא רלוונטי וגם לא נכון.
<משה רפלוביץ': הבעיה היא לא במוקד – צריך להגיד את זה.
<משה רפלוביץ': הבעיה היא לא במוקד.
<משה רפלוביץ': זה שהמוקד מקבל - - -
<רואי קליגר: זה גם.
<משה רפלוביץ': אבל כשאחריו אין כוח אדם משמעותי שייטפל בזה, אז זה - - -
עדי קול: שוב, אנחנו מבקשים לראות איך אפשר, ושוב, בכוח האדם הנוכחי, במשאבים הנוכחיים, לנצל את המשאבים.
עדי קול: ואתם יודעים מה, הארגונים עושים עבודת קודש ואני רוצה להודות להם על העבודה שנעשית, ולנסות טיפה מהייאוש, להפיג טיפה - - -
<אתי אלטמן: 30 שנה.
עדי קול: - - להפיג טיפה מהייאוש באמצעות זה שהעובדה שאנחנו מתחילים עכשיו איזושהי דרך חדשה, אם זה צוות משותף שיכול להיות שייתן מענה.
עדי קול: אני רוצה להודות לכל מי שעושה במלאכה ולמרות המגבלות, ולקרוא לכם לשנס מותניים, לעבוד ביחד ולנצל את המשאבים הקיימים ולפעול בצורה טובה יותר.
עדי קול: תודה רבה - - -
<אתי אלטמן: אני רוצה להודות לגברת לי ירמיהו על היוזמה ועל הארגון.
<יונתן שפיגל: נכון.
<אתי אלטמן: שהיא ארגנה את הכול והיה אכפת לה מאוד, וכל הכבוד לה.
<יונתן שפיגל: באמת כל הכבוד.
<קריאה: מגיע לה.
עדי קול: אנחנו עוסקים פה בנושא ותיק וארוך שנים בטיפול הוועדה הזאת.
עדי קול: יושבי הראש מתחלפים, אבל המחויבות לנושא הזה נשמרת.
עדי קול: אני חושבת שהעובדה שאנחנו ממשיכים לדון בנושא והנושא לא נפתר כל כך הרבה שנים, לדעתי זו תעודת עניות.
עדי קול: ביקשתי משלומית מנהלת הוועדה, שנמצאת כאן לאורך כל השנים האלה, לתאר את ההיסטוריה ואת הדברים שעלו כדי שכולנו נהייה מיושרים לגבי הדברים שנעשו עד עכשיו.
עדי קול: בבקשה שלומית.
<שלומית אבינח: אני עשיתי קצת סדר.
<שלומית אבינח: הדיון הראשון התקיים ב-23 ביולי 2007 בראשות חברת הכנסת סופה לנדבר.
<שלומית אבינח: אז התוודענו בעצם לכל נושא הגבייה כולל פניות ממשרדי עורכי דין.
<שלומית אבינח: כבר אז עלה שמה של עורכת הדין דינה פרנקל על השולחן.
<שלומית אבינח: מאז התקיימו עוד שישה דיונים, 2009, 2010.
<שלומית אבינח: הדיון האחרון התקיים בשנת 2012 בראשותו של חבר הכנסת דוד אזולאי.
<שלומית אבינח: כמנהלת הוועדה לאורך כל השנים שנמצאת בכל הדיונים אני מבקשת לציין שהייתה התקדמות מאוד חיובית ומאוד בונה, ביקורת בונה.
<שלומית אבינח: יאמר לזכותם, האנשים מקבלים שוברים ובשפות שונות.
<שלומית אבינח: אצלנו בוועדה כמות הפניות פחתה.
<שלומית אבינח: יאמר לזכותו של מד"א כשהועדה פונה התשובה בדרך כלל היא חיובית, כלומר, שאזרחים יודעים להגיע לוועדה לפניות הציבור של הכנסת הוועדה לפניות הציבור של הכנסת פונה למד"א ובדרך כלל הדברים שמסתדרים.
<שלומית אבינח: שוב, בכל הדיונים הקודמים עלתה הסוגיה של חובות עבר.
<שלומית אבינח: במד"א טענו כל הזמן שהם ארגון שעובד על תרומות ואין מימון ממשלתי ומאוד קשה להם להתנהל.
<שלומית אבינח: אני יודעת שעברה חקיקה בוועדת העבודה והרווחה שבה דיברו שהם לא יכולים לתת הנחות ולמחוק חובות.
<שלומית אבינח: אני יודעת שעברה חקיקה שהסדירה את הנושא הזה.
<שלומית אבינח: בעצם הם נותרו עם חובות עבר.
<שלומית אבינח: למיטב ידעתי מדובר באגרות לכן אין התיישנות על חובות עבר.
<שלומית אבינח: כלומר, חובות שהם מעבר לשבע שנים גם ל"מד"א", למשרדי עורכי הדין ולחברות הגבייה יש מנדט להמשיך בהליכי הגבייה.
<שלומית אבינח: הטענות העיקריות שעלו וממשיכות להגיע גם היום הן שחברות הגבייה לא ממהרות לשלוח את החוב אלא מחכות.
<שלומית אבינח: הן מחכות תקופה כדי שהחוב יתפח ושהם יקבלו את שכר הטרחה ושל כל הליכי הגבייה.
<שלומית אבינח: גם זה שונה בוועדת החוקה והם הוגבלו.
<שלומית אבינח: כלומר, יש סכומים מוגבלים שניתן לשלוח להתראה.
<שלומית אבינח: עדיין אני רואה בפניות, נמצאים כאן פונים שהעניין שלהם סודר, הם נמצאים כאן בכל זאת כדי לעלות את הבעיה ברמת המקרו.
<שלומית אבינח: הם יספרו על המקרים שלהם.
<שלומית אבינח: אני אומרת שגם הנושא הזה לא הוסדר כי אם החוב יצא מ"מד"א" והוא נמצא בחברת גבייה, עדיין נכון, מד"א לא שולחים את החייב אלא הוא מתנהל אל מול חברת הגבייה או מול משרדי עורכי הדין.
<שלומית אבינח: אני לא יודעת מהם האינטרסים שלהם, אבל בטח לא טובת הלקוח.
<שלומית אבינח: הבעיה העיקרית שעלתה בכל הדיונים, בעצם יש שתי בעיות.
<שלומית אבינח: האחת, מד"א לא יודע מי אושפז או מי לא.
<שלומית אבינח: כלומר, מתוך קובץ החייבים הם לא יודעים מי אושפז ומי לא.
<שלומית אבינח: החוק קובע שאם אדם אושפז החוב הוא של קופות החולים.
<שלומית אבינח: בדיונים הקודמים הוצעה שקובץ החייבים של מד"א יועבר למשרד הבריאות.
<שלומית אבינח: הטענה העיקרית ממשרדי עורכי הדין שייצגו את מד"א הייתה שמדובר בקובץ פרטי ומד"א לא יכול להעביר לכל קופה את המבוטחים שלה אלא למשרד הבריאות בלבד.
<שלומית אבינח: משרד הבריאות יפלח את הקובץ וישלח לכל קופה את שמות החייבים שאושפזו.
<שלומית אבינח: כל הקופות שנכחו בדיון הסכימו להסדר שהוצע.
<שלומית אבינח: הבנתי שההסדר לא התקיים, הקופות נסוגו מההבטחה ומהסכמה שלהן.
<שלומית אבינח: אני גם יודעת שמשרד הבריאות לא העביר את הקובץ מסיבותיו אותם יסבירו הנציגים.
<שלומית אבינח: מידיעתי, נכון להיום החוב המסתובב של מד"א משנת 2003 עומד על סכום של למעלה מ- 255 מיליון שקל כולל קרן, ריבית והצמדה.
<שלומית אבינח: החובות של משרדי הגבייה הם כ- 95 מיליון שקל.
<שלומית אבינח: הנתונים נכונים למאי 2014.
<שלומית אבינח: סביר להניח שהנתונים האלה עלו.
<שלומית אבינח: מטרת הדיון הנוכחי, כפי שאני רואה אותו, היא לראות איך עוזרים לכל החייבים עם חובות עבר שמקבלים חשבונות מאוד מאוד גבוהים.
<שלומית אבינח: כל החקיקה וכל ההסדרים הם עתידיים, מעתה ואליך.
<שלומית אבינח: לגבי העבר אין שום פתרון.
<שלומית אבינח: אני חושבת שהדיון הזה מאוד חשוב.
עדי קול: תודה רבה לשלומית.
עדי קול: לפי שאנחנו צועדים ונכנסים לעומק הדיון אני מבקשת לאפשר לפונים להציג את טענתם.
עדי קול: יוסף בבקשה.
עדי קול: תודה שהגעת.
<יוסף זליג ברסקי: שלום.
<יוסף זליג ברסקי: אני משמש מסמנכ"ל בעמותת "עלי שיח" שהיא מערך דיור לילדים חוסים בעלי פיגור, שיקום, אוטיסטיים, חוסים שאנחנו משכנים אותם בדירות.
<יוסף זליג ברסקי: יש לנו 47 דירות בירושלים עם 260 חוסים.
<יוסף זליג ברסקי: הבעיה שלנו מתחלקת לשתיים כי בעצם אנחנו נמצאים בין הפטיש לסדן.
<יוסף זליג ברסקי: מצד אחד "עלי שיח" היא עמותה שמקבלת את החוסים ממשרד הרווחה.
<יוסף זליג ברסקי: אנחנו לא לוקחים ילדים מהרחוב ואוספים אותם לדירות, אלא הכול חייב להיות תחת תיאום של משרד הרווחה.
<יוסף זליג ברסקי: כשאני מקבל חוסה שהוא אפילפטי והחוק קבוע לגביו שאם "מד"א" אוסף אותו הוא לא אמור לשלם בכלל.
<יוסף זליג ברסקי: אני לא יודע איך זה נוצר, אבל לפעמים או שפונים להורים, ההורים מפנים את הדרישה אלי ואומרים 'הילד נמצא אצלך, תתמודד עם זה' "מד"א" לא מדבר איתי כי בעצם הוא לא תובע אותי בכלל.
<יוסף זליג ברסקי: אני, מצד אחד ההורים לוחצים ומצד שני - - -
<שלומית אבינח: כי החוב מגיע להורים.
<יוסף זליג ברסקי: בדיוק, אבל "מד"א" מתעלם ממני.
<יוסף זליג ברסקי: לי יש פה מסמך של "מד"א": "לכבוד הוסטל 'עלי שיח' רחוב חזון איש, רמת שלמה ירושלים'.
<יוסף זליג ברסקי: הם פינו חוסה והם תובעים אותי כ"עלי שיח".
<יוסף זליג ברסקי: אני לא אפוטרופוס של הילד.
<יוסף זליג ברסקי: יש גם מצב הפוך, פתאום "מד"א" כן מכיר אותי למרות שאני לא הזמנתי את האמבולנס.
<יוסף זליג ברסקי: יכול להיות שזה אזרח שראה ילד נופל.
<יוסף זליג ברסקי: החוסים שלנו הם בדיור עצמאי, אלו ילדים שיכולים לנסוע באוטובוס לעבודה ולחזור ולפעמים יש מצב שהם נופלים בדרך ואוספים אותם.
<יוסף זליג ברסקי: יש להם מדבקה שהם שייכים להוסטל "עלי שיח" ודרכה מגיעים אלינו.
<שלומית אבינח: אבל אפילפטיים פטורים בכלל.
<יוסף זליג ברסקי: הם פטורים, אבל יש מצב שאני נמצא כאן כבר שנתיים במלחמה עם הורים שקיבלו תביעה.
<יוסף זליג ברסקי: אני אומר להם תפנו ותגידו ב"מד"א" ולא מוכנים לקבל אותם.
<מירי כהן: הם חייבים לגשת לקופת החולים כדי להסדיר את זה.
<יוסף זליג ברסקי: לא אומרים להם את זה.
<יוסף זליג ברסקי: הם מקבלים - - -
<מירי כהן: על גבי החשבון כתוב "לך לבדוק - -
עדי קול: אני מבקשת לא להתפרץ בגלל הפרוטוקול.
עדי קול: הפרוטוקול נכתב ולא יודעים מי דיבר.
עדי קול: שנית, הוא מספר לך מקרה שקרה לו.
עדי קול: את יכולה להגיד צריך, אבל לא קרה.
<יוסף זליג ברסקי: יש פה אימא שקיבלה תביעה, פעם ראשונה אחרי שנה וחצי פתאום היא קיבלה תביעה של "מד"א" ואז היא פנתה אלי ואמרה "תשמע, לפני שנה וחצי, בכלל לא ידעתי שהילדה שלי נפלה" כי זה דבר שיכול להתרחש ביום יום לילדה אפילפטית, היא יכולה אפילו פעמיים בשבוע ליפול.
<יוסף זליג ברסקי: היא נופלת, בודקים אם הכול בסדר ושלוחים אותה חזרה.
<יוסף זליג ברסקי: יכול להיות גם מקרים שהיא גם לא מפונה לבית החולים.
<יוסף זליג ברסקי: לי יש מקרים שהרכזות עושות סבב בחדרים ורואים ילדה אפילפטית שהיא כרגע בהתקפה, מטפלות, מסתכלות ולא מזמינות אמבולנס.
<יוסף זליג ברסקי: זאת אומרת שזה יכול לקרות הרבה יותר מאשר אצל אזרחים רגילים.
<יוסף זליג ברסקי: אנחנו מתמודדים גם כשפונים אלינו ומאשימים אותנו כאילו אנחנו הזמנו את האמבולנס.
<יוסף זליג ברסקי: תובעים מאתנו את הכסף וזה מגיע לגביית חובות ולעיקולים או שזה מגיעים להורים וההורים מכירים רק אותנו.
<יוסף זליג ברסקי: צריך למצוא פה פתרון שהילדים, קודם שלילדים האפילפטיים יהיה פתרון ושנית איך מוצאים את הפתרון לילדים שנמצאים בדירות של עמותות ולא אצל ההורים.
<יוסף זליג ברסקי: איך מסדרים שההורים יקבלו את ההודעות האלה ואיך אני לא אשלם אותם.
<יוסף זליג ברסקי: נוצר כאן מצב של כפילות, גם העמותה מחויבת מצד לחץ ההורים וגם ההורים שכמעט ולא מכירים את הילדים נתבעים לשלם את החוב.
<איילה חומה: אני מתנצלת מראש, אף פעם לא דיברתי בפורום כזה.
<איילה חומה: אשתדל לא להיות חובבנית יותר מדי.
<איילה חומה: אבא שלי נפטר לפני שנתיים, אימא שלי נפטרה לפני כמה שבועות.
<איילה חומה: בשני המקרים, אנחנו קמים מהשבעה ומוצאים חשבון מ"מד"א" ואפילו לא כתוב 'משתתפים בצערכם'.
<איילה חומה: כתבתי את זה באתר של הישוב שלי ואישה שאני מכירה שהבן של בן ה-13 נהרג בתאונת דרכים מחרידה, הזמינו אמבולנס בסך הכול כדי לקבוע את המוות.
<איילה חומה: היא קמה מהשבעה וקיבלה חשבון.
<איילה חומה: הכרתי עוד אישה, טוב, את זה שמענו שלא שלחו חשבון, אבל החוב התנפח.
<איילה חומה: אולי שלחו לה והיא שהייתה בזעזוע אחרי המוות אולי בטעות זרקה לפח או משהו דומה.
<איילה חומה: על כך פנים, קיבלתי המון המון תשובות מישוב די קטן, גינות שמרון, של אנשים: 'לעזאזל עם מד"א' ועוד קללות על "מד"א", אני לא מקללת את "מד"א".
<איילה חומה: אני יודעת שהאמבולנס נוסע ושורף דלק ומשלמים לצוות מיומן וזה צריך לבוא מאיזה מקום.
<איילה חומה: אני גם יודעת שאני לא אהיה יותר עשירה או יותר ענייה אם אני לא אקבל את החשבון הזה כי עובדה שקיבלתי את הכסף חזרה מ"מכבי", אבל זה לא משנה.
<איילה חומה: או אם אני לא אקבל את זה מ"מכבי" ואשלם פחות דמי חבר או הממשלה תשלם ואני אשלם פחות מיסים, זה לא משנה כי אנחנו חיים בעולם עם משאבים מוגבלים.
<איילה חומה: אני לא מדברת כאן על הכסף, אבל כשאני יושבת שבעה אני לא מבשלת, השכנים מבשלים בשבילי.
<איילה חומה: בפעם אחרת השכנים ישבו שבעה ואני אבשל עבורם.
<איילה חומה: לא מדובר על כסף, לא מדובר על כמה שעות בחיים שלי אבלה בבישול, מדובר על להיות חלק מחברה.
<איילה חומה: חברה, אנשים, ציוויליזציה תומכת בבנאדם כשהוא מקבל - - -
עדי קול: אני מבקשת שתדייקי את הטענה שלך.
עדי קול: מהי הטענה שלך?
<איילה חומה: מתכנני מחשב מדברים על תהליך שהוא שקוף למשתמש, אני רוצה שגביית התשלום לאמבולנס אחרי מוות תהייה שקופה למקבלים.
<איילה חומה: אני בטוחה שניתן לעשות את זה.
<איילה חומה: אני לא רוצה להאריך מאוד על איך, אולי יש אנשים שהם מומחים ממני על איך.
<איילה חומה: אבל כשאני אלך לעולמי, שהילדים שלי לא יקבלו חשבון.
<איילה חומה: שקופת חולים תקבל חשבון או שהמוסד לביטוח לאומי או מישהו אחר יקבל את החשבון מבלי שזה יגיע אלי, מבלי שאני אמלא טופס, מבלי שהילדים ידעו מזה כי זה לא הרגע.
<איילה חומה: "מד"א" עבד, גם חדר מיון עבד, לא קיבלתי חשבון מחדר מיון.
עדי קול: אני עוצרת אותך כי הבנו את הטענה.
עדי קול: אנחנו קצרים בזמן ולכן אנחנו ממשיכים.
עדי קול: אני מחלקת את הדיון לשניים.
עדי קול: יש כאן שני פונים שיש להם בעיה ספציפית לגבי גביית חובות בצורה מסוימת.
עדי קול: אחר כך אני אבקש שנדבר על חובות העבר.
עדי קול: אשמח לשמוע תשובה והתייחסות.
<שלומית אבינח: יש עוד שני פונים.
עדי קול: בבקשה .
<יוסף בר: שלום.
<יוסף בר: שמי יוסי בר, אני מנהל בית ספר ברכסים, בית ספר לילדים מיוחדים.
<יוסף בר: אנחנו לצערנו הרב נזקקים הרבה פעמים לשירותים של "מד"א".
<יוסף בר: זה הזמן להגיד תודה מכל הלב לאנשי "מד"א" שמגיעים ומתחשבים ומטפלים בצורה יוצאת דופן במקרים שאנחנו זקוקים לעזרתם.
<יוסף בר: זה לא מובן מאליו, הם מגיעים ברגישות נדרשת ומטפלים בצורה יוצאת דופן לטובה.
<יוסף בר: אני מבקש להחמיא לוועדה כאן, באמת גיליתי יעילות מרשימה בפניות שלי ועל כך שטיפלו - - -
עדי קול: אני מצטערת שאני מקצרת אותך, אנחנו קצרים בזמן היום.
עדי קול: אני אבקש להיות ממקודים בפנייה.
<יוסף בר: חשוב לי לציין מאוד את ההתנהלות של משרד עורכי הדין דינה פרנקל.
<יוסף בר: זו התנהגות שערורייתית בעיני.
<יוסף בר: כתבתי לוועדה ואני שמח שאני מציג את זה כאן.
<יוסף בר: בעצם יש לנו ילדה שהצוות של "מד"א" פינה אותה ורשם במקום את הכתובת צפת הוא רשם עיר אחרת, חיפה.
<יוסף בר: הצוות של "מד"א" טעה.
<יוסף בר: לא הגיעה פנייה.
<יוסף בר: ביום שהגיעה הפנייה זה היה כבר שנתיים אחרי זה.
<יוסף בר: הפנייה הגיעה בתוספת ריביות של 1,200 שקל.
<יוסף בר: האימא פנתה ישר אלינו, כמו שאר ההורים, אנחנו משלמים מיד את החוב ל"מד"א".
<יוסף בר: פנינו ל"מד"א" ואמרנו שמאחר וזו פנייה ראשונה אנחנו משלמים את הקרן בלבד ונגמר הסיפור.
<יוסף בר: עורכת הדין דינה פרנקל ובעיקר אנשים מטעמה מאוד מאוד לא אהבו את זה.
<יוסף בר: הם צלצלו אלינו ודיברו בצורה מאוד מכוערת, כשאני אני אומר 'בצורה מאוד מכוערת' זה בית ספר שמתעסק בילדים חריגים.
<יוסף בר: הסברנו להם שאנחנו לא מתכוונים לשלם להם את הריבית אלא אם כן הם יציגו שהם שלחו את המכתב שנתיים קודם, הם לא הצליחו לעשות את זה.
<יוסף בר: בדיוק על אני מדבר, אז הם צלצלו לאימא, האימא היא אימא אומנת לילדה בעלת תסמונת דאון עם פיגור שכלי בנוני, ואמרו לה 'אם לא תשלמי הרגע את החוב אנחנו נפנה לאימא הביולוגית', שלא ראתה את הילדה שלה כבר 16 שנה, 'ונעקל לה את המטלטלין מהבית אם את לא משלמת כרגע את החוב'.
<יוסף בר: את ה-400 או 500 שקל הפרש.
<יוסף בר: האימא בכתה להם בטלפון ואמרה 'אל תפנו להורים הביולוגים, הם לא יודעים בכלל מה עם הילדה.
<יוסף בר: זה יכאב להם'.
<יוסף בר: 'אז עכשיו תשלמי'.
<יוסף בר: וכפו עליה לשם.
<יוסף בר: עשו לה הנחה, התחשבות גדולה.
<יוסף בר: כפו עליה לשלם על המקום 250 שקל בכרטיס אשראי.
<יוסף בר: ביקשתי מהוועדה, חוץ מכך שמחזירים לה את הכסף, באמת בזכות הוועדה החזירו לאימא את הכסף, פשוט להתנצל בפני האימא על ההתנהגות הברוטלית שהם התנהגו בטלפון.
<יוסף בר: עד עכשיו, לצערי, לא "מד"א" ולא דינה פרנקל, בעצם היא זאת שצריכה לעשות את זה, לא טרחו לצלצל והתנצל.
<יוסף בר: הם רק טרחו לצלצל לאימא ולהגיד לה 'שיוסי בר לא יפנה יותר לוועדה.
<יוסף בר: דברי אתו, זה עושה לנו רע, שלא יפנה יותר לוועדה'.
<יוסף בר: עד כאן דבריי.
עדי קול: הפונה הנוספת, רוצה לדבר?
עדי קול: בבקשה נשמח לשמוע את תגובתכם.
<אורן בלושטיין: ראשית, תודה.
<אורן בלושטיין: אם היינו מקבלים את התלונות לפני הדיון היינו בודקים אותן.
<אורן בלושטיין: נאמר לנו על ידי הוועדה שאין מקרים ספציפיים שיש לבדוק אותם.
עדי קול: הדברים כפי שאתה מבין כבר טופלו.
עדי קול: אנחנו מדברים מתוך הדברים האלה - - -
<אורן בלושטיין: אנחנו התכוננו לחובות עבר ולא למקרים פרטניים כי לא קיבלנו.
<אורן בלושטיין: אני אענה מהותית למקרים.
עדי קול: בדיוק, אנחנו לא מדברים על המקרים הפרטניים.
עדי קול: כאמור המקרים הפרטניים האלה נפתרו.
עדי קול: הוועדה פנתה, קיבלו תשובות.
עדי קול: אנחנו מעריכים את התשובות.
עדי קול: מדובר על מדיניות גביית החובות.
עדי קול: אנחנו מרגישים שיש כאן חוסר רגישות באופן ברור למשפחות הנפטרים, חוסר הבנה בנהלים כאשר יש עמותות וילדים שנמצאים תחת חסותם של הורים.
עדי קול: כמובן גביית החובות על ידי משרדי עורכי הדין.
<אורן בלושטיין: אני אתחיל ואומר שאנחנו קיבלנו הרבה פניות בעבר.
<אורן בלושטיין: תיקנו הרבה תהליכים על דברים שפעלו בעבר.
<אורן בלושטיין: אנחנו סבורים שהיום המשרדים פועלים באופן נכון.
<אורן בלושטיין: ככל שיש תקלות שעולות בפנינו אנחנו מטפלים באופן נקודתי.
<אורן בלושטיין: המקרה שהאדון תיאר כאן לא אמור להתקיים, זה ברור לחלוטין.
<אורן בלושטיין: כפי שאני מבין זה גם לא משהו שאנחנו יודעים.
<אורן בלושטיין: בכל אופן הדברים מטופלים בכל פנייה לגופה ומסודרים.
<אורן בלושטיין: ההנחיות של המשרדים הן ברורות.
<שלומית אבינח: השם דינה פרנקל עולה כל הזמן.
<אורן בלושטיין: הן אמורים לפעול באמות מידה נאותות תחת הנחיות מאוד ברורות לגבי אילו פעולות נעשות, מתי נעשות, מה סדר הפעולה שנעשה.
<אורן בלושטיין: כל זה - - -
עדי קול: איזו בקרה יש לכם שזה נעשה?
<אורן בלושטיין: את כל זה "מד"א" בודק בזמן אמת באופן ממוחשב.
<אורן בלושטיין: אלו תהליכים ממוחשבים - - -
עדי קול: איך יכולים לדעת אם הם התקשרו לאימא האומנת?
<אורן בלושטיין: אם תתני רגע להסביר את כל המעטפת כי אני משער שאני מבין מה שאת שואלת.
<אורן בלושטיין: שוב, אם יש עשב שוטה שעשה פעולה שלא אמור לעשות - - -
אורי מקלב: זה עשב מרכזי - - -
<אורן בלושטיין: אנחנו מטפלים - - -
אורי מקלב: אם זה עשב שוטה תעקרו אותו.
<אורן בלושטיין: אנחנו מטפלים בו נקודתית וזה בדיוק מה שאני אומר.
<אורן בלושטיין: מטפלים גם כתוצאה מתלונה של מישהו.
<אורן בלושטיין: יש כאן טענות כלליות - - -
עדי קול: זה אומר שאתה יודע רק בדיעבד.
עדי קול: כלומר שכבר נעשו - - -
<אורן בלושטיין: אני אומר שההנחיות הן ברורות והתקלות לא אמורות לקרות.
עדי קול: הבנתי את התשובה שלך.
עדי קול: איזו בקרה שוטפת נעשית על משרד עורכי הדין דינה פרנקל?
<אורן בלושטיין: אני אומר שהבקרה היא תהליכית והבקרה היא - - -
עדי קול: אתה אומר שרק בדיעבד.
<אורן בלושטיין: הבקרה היא תהליכית בזמן אמת על דברים שבוצעו.
<אורן בלושטיין: מדי פעם אנחנו גם עושים בקרה של לקוחות סמויים שאנחנו מציגים שפונים אלינו.
<אורן בלושטיין: תהליכית, אנחנו גם רואים שבשנה האחרונה כמעט, אני לא יודע ממתי המקרה הזה, אבל אנחנו לא נתקלים בסיטואציות כאלה.
<אורן בלושטיין: העובדה, המזכירה גם נאותה להגיד את זה.
<אורן בלושטיין: לטעמנו זה דבר שהלך ונעלם כבר, שהוא כבר כמעט לא קיים.
<אורן בלושטיין: עדיין יכולות להיות טעויות.
<אורן בלושטיין: גם במקרה הספציפי הזה אנחנו חושבים שההתנהלות הייתה שונה קצת ממה שהאדון הציג כאן.
<אורן בלושטיין: אם חברת הכנסת תרצה לשמוע,את המקרה הספציפי הזה הממונה על הגבייה מכירה והיא בדקה אותו וגם טיפלה בו, התמונה היא קצת שונה ממה שאנחנו מכירים.
עדי קול: אני עדיין שואלת אותך איך אתה עושה בקרה באופן שוטף.
<אורן בלושטיין: עניתי.
עדי קול: לא, לא ענית לי.
עדי קול: אמרת שמדי פעם אתם עושים עם לקוחות סמויים.
<אורן בלושטיין: אין בקרה.
<אורן בלושטיין: אני לא יכול להיות אוזן לכל טלפון ולכל פניה.
<אורן בלושטיין: יש הנחיות, המשרדים פועלים על פי ההנחיות, אנחנו אוכפים שהם יפעלו על פי הנחיות וזה מה שקורה.
<אורן בלושטיין: ככל שמגיעה תלונה אנחנו מבררים אותה, בודקים אותה, מנחים בהתאם.
<אורן בלושטיין: אם נמצא משהו שאינו תקין מנחים, יכול להיות שמדובר במשהו כללי שהוא צריך להיות הנחיה לכל המשרדים.
<אורן בלושטיין: באופן גורף, לאחרונה, אנחנו לא מוצאים כאלה דברים.
אורי מקלב: עם כמה משרדים אתם עובדים?
<אורן בלושטיין: ארבעה.
אורי מקלב: הנתח שווה בכל המשרדים?
<אורן בלושטיין: לא.
<אורן בלושטיין: חלק יותר וחלק פחות.
אורי מקלב: מי המשרד שאצלו הנתח הגדול?
<אורן בלושטיין: אני לא יודע להגיד לך כרגע את הנתונים.
<אורן בלושטיין: אם תרצה נוכל להציג את הנתון.
<אורן בלושטיין: אני לא יודע להגיד כרגע.
<אורן בלושטיין: "דינה פרנקל" זה משרד שעובד בצורה טובה - - -
אורי מקלב: היושבת ראש, האם יש לכם מסקנות מהפניות להורים - - -
<אורן בלושטיין: אם תרצה לשמוע את התשובה למקרה הקונקרטי הזה, הבנתי שאת זה אתם לא רוצים.
<אורן בלושטיין: הממונה על הגבייה יכולה לענות כי היא מכירה אותו, היא בדקה את המקרה הספציפי הזה.
עדי קול: כן, אני מבקשת לדעת לגבי בקשת ההתנצלות.
<שני דניאלס ורמוס: המקרה הזה הגיע מהוועדה ונבחן על ידנו.
<שני דניאלס ורמוס: הבעיה המרכזית במקרה של הילדה שהייתה שם, לנו לא היה מושג שהיא הייתה חסויה שלהם.
<שני דניאלס ורמוס: הוא לא סיפר לנו שהחסויה הזאת - - -
אורי מקלב: לכם או למשרד עורכי הדין?
<אורן בלושטיין: ל"מד"א".
עדי קול: אנחנו מבינים שהייתה תקלה ולכן נצברו החובות ולקח שנתיים עד שזה הגיע.
עדי קול: אנחנו רוצים לדעת - - -
<שני דניאלס ורמוס: דיברו עם האימא האומנת, דיברו אתה, הכול הלך אחורה והכל הלך צעד אחד אחורה.
אורי מקלב: מה זה דיברו?
<קריאה: אני דיברתי עם האימא הבוקר.
עדי קול: האם אנחנו יכולים לבקש מכם להוציא התנצלות בכתב?
<שני דניאלס ורמוס: אני מבקשת לומר משהו בעניין העמותות.
<שני דניאלס ורמוס: אנחנו לא יודעים שהחסויים האלה שייכים לאותן עמותות.
<שני דניאלס ורמוס: הכתובות המופיעות תחת החסויים האלה הן הכתובות היכן שהם גרים באמת, אצל האימא האומנת או ההורים הביולוגיים.
<שני דניאלס ורמוס: זו הכתובת שמופיעה במרשם האוכלוסין.
<שני דניאלס ורמוס: כלומר, כשאני בודקת במרשם האוכלוסין - - -
עדי קול: סליחה, חבר הכנסת מבקש לומר משהו ואני מבקשת שתקשיבי.
אורי מקלב: אנחנו מבקשים, כשיש תקלה כזאת שמתברר שמי שטעה בכתובת, אנחנו מבקשים להבין מהו התהליך המהיר ביותר שמסדירים את זה.
<שני דניאלס ורמוס: מתקנים.
אורי מקלב: כאן במקרה הדבר היותר מזעזע היה ההתייחסות של משרד עורכי הדין אם כן ידעו שלא מדובר בהורים הביולוגיים.
אורי מקלב: כאן אי אפשר להשתמש בטיעון הזה.
אורי מקלב: כאן הם ידעו והם השתמשו במידע שיש להם.
אורי מקלב: אני בכלל לא יודע איך הם קיבלו אותו.
אורי מקלב: כנראה שצריך לברר איך הם יודעים להגיע גם לאימא האומנת וגם לאימא הביולוגית.
אורי מקלב: אבל, הם כן ידעו והתנהלו באופן שהם התנהלו.
אורי מקלב: כאן צריכה להיות החלטה, אני מצפה מ"מד"א" שיהיה כאן פרוטוקול שבו קראתם למשרד ושתנהל בירור.
אורי מקלב: צריך להיות כאן בירור כי זה לא יכול לעבור כך סתם.
אורי מקלב: פרוטוקול עם מסקנות, עם החלטה של הדבר.
אורי מקלב: הוועדה בוודאי תהייה מעוניינת לשמוע מה היה בדיון, מה היו טענות משרד עורכי הדין, מה אמרתם להם, מהן המסקנות בעקבות אירוע הזה, מה עם התנצלות להורים וכדומה.
<שני דניאלס ורמוס: אם זכור לי נכון, אנחנו שלחנו את התגובה שלנו לוועדה.
<שלומית אבינח: אמרתי, העניין הסתדר.
<שני דניאלס ורמוס: גם תגובה על מה שעשינו.
<שני דניאלס ורמוס: אם תוכלי להראות את התגובה שלנו כי אני לא זוכרת את - - -
עדי קול: אורי, אני עוצרת כאן כי אני רוצה לקדם את הדיון.
עדי קול: יש את התשובה.
עדי קול: אני מבקשת לדבר מדיניות.
עדי קול: אני רוצה לשמוע על ההתמודדות שלכם עם תקלות כאלה.
עדי קול: נכון, אמרת שאין לכם דרך לבדוק באופן שוטף את "דינה פרנקל".
עדי קול: כעת יש מקרה ואנחנו יודעים והשאלה מה אתם עושים במקרה הזה ואיזה תהליך בקרה אתם עושים וכמובן תהליך ההתנצלות.
עדי קול: אני מבקשת התייחסות לטענה לגבי נפטרים.
<שני דניאלס ורמוס: סליחה, לעניין ההתנצלות רשום פה בצורה מפורשת שמשרד עורכי דין פרנקל, זה היה אמור להיות סעיף ג' אך משום מה השתבש פה, בפסקה השלישית כתוב במפורש שדיברו אתה ואין לה שום טענה ועניין כלפי משרד הגבייה.
<יוסף בר: אבל הדברים פשוט לא נכונים.
<שני דניאלס ורמוס: שאין לה שום עניין כלפי אותו עורך דין שדיבר.
<שני דניאלס ורמוס: שוב, - - -
<יוסף בר: לא עורך דין דיבר, דיבר פקיד.
<יוסף בר: הדברים פשוט לא נכונים.
עדי קול: אני מבקשת להתקדם לגבי מדיניות נפטרים.
<אורן בלושטיין: עלו כאן שתי שאלות, אחת לגבי חולי אפילפסיה וגם לגבי נפטרים.
<אורן בלושטיין: אני אתייחס לשתי השאלות.
<אורן בלושטיין: כל נושא ההחזרים זה על פי הנחיות של קופות החולים.
<אורן בלושטיין: כל קופה פועלת בצורה שונה - - -
בנימין בן-אליעזר: לחולי אפילפסיה ודיאליזה זה ברור.
<אורן בלושטיין: מיד.
<אורן בלושטיין: תנו לי לסיים את המשפט.
<אורן בלושטיין: לגבי הנפטרים, אדם שנפטר בבית, עד כמה שידוע לנו למעט "מכבי" קופות החולים לא משתתפות בהחזר.
<אורן בלושטיין: זה באופן עקרוני ההנחיות.
<אורן בלושטיין: זה מה שאנחנו יודעים וזה מה שקורה ביום-יום בפרקטיקה.
<אורן בלושטיין: מתי אנחנו מודיעים למשפחה, אני לא יודע את המקרה הספציפי שלך, אבל ראשית כל אני משתתף בצערך, באופן כללי ככלל, מתום הפינוי לאחר 30 יום לפחות יוצאת תזכורת ראשונה בדואר רגיל לחיוב.
<אורן בלושטיין: לאחר מכן, לאחר 60 יום יוצאת תזכורת שנייה ולאחר 90 יום תזכורת שלישית.
<אורן בלושטיין: בתזכורת כמובן מוסבר שעליו לפנות לקופת החולים ושקופת חולים אמורה לתת - - -
עדי קול: האם כתוב שאתם משתתפים בצערה של המשפחה?
עדי קול: האם אנחנו יכולים לדרוש מכם שיהיה כתוב?
<אורן בלושטיין: אנחנו מקבלים את מה שהיושבת ראש מבקשת.
<אורן בלושטיין: אנחנו נוודא שככל שנדע שמדובר בנפטר יצויין.
<אורן בלושטיין: לדעתי יש אזכור לנושא, אבל אנחנו נוודא שזה קיים.
עדי קול: אני מבקשת לקבל אישור לוועדה שבדקתם את זה ושמופיעה השתתפות בצער המשפחה במכתב.
עדי קול: תחזרו לוועדה עם תשובה.
<אורן בלושטיין: אנחנו נודיע לוועדה שזה בוצע.
<אורן בלושטיין: אנחנו מקבלים את זה וזה יבוצע.
<שני דניאלס ורמוס: בהנחה שנדע שהוא נפטר.
<איילה חומה: הבנק יודע שהוא נפטר, חברת הביטוח יודעת שהוא נפטר?
עדי קול: איילה, אני מבקשת.
עדי קול: קיבלנו את בקשתך וזה יטופל.
<אורן בלושטיין: הקשר שלי לתהליך נגמר או בפינוי או בזה שאדם נפטר בבית.
<אורן בלושטיין: ככל שאדם נפטר בבית אני יודע את זה ולכן נוכל להוסיף.
<אורן בלושטיין: ככל שאדם נפטר בבית החולים כתוצאה מפינוי, אז אין שום דרך לדעת את זה.
עדי קול: אנחנו מבינים, נכון.
<אורן בלושטיין: ראשית את זה נעשה.
<אורן בלושטיין: אין בררה לגשת לחייב, כלומר למשפחה.
עדי קול: נכון, נפטר.
<איילה חומה: אני עבדתי בבנק, ידענו כשמישהו נפטר.
<איילה חומה: משרד הפנים הודיע לנו.
עדי קול: גברתי אני עוצרת אותך כרגע כי קיבלנו את בקשתך לגבי ההודעה להשתתפות בצער.
עדי קול: את זה ביקשנו כרגע.
<אורן בלושטיין: לגבי חולי אפילפסיה, שוב, - - -
עדי קול: הוא דיבר על הבעיה עם העמותה.
<אורן בלושטיין: אני אומר שלגבי חולי אפילפסיה, כל גוף אחר, על פי התקנות ועל פי החוק אני נדרש לחייב את המפונה ולא שום גוף אחר.
<אורן בלושטיין: אני כבר מודיע שאנחנו כן מתחשבים וכן מחייבים גופים ככל שברור לנו שהגוף הוא האחראי על האדם.
<אורן בלושטיין: אין לי שום דרך לבקש מהצוות שבא לטפל בחולה לברר מי האפוטרופוס של אותו אדם אלא אם מציגים ואומרים לו.
<אורן בלושטיין: במקרה שמודיעים לו אנחנו עושים הכול כדי כן לחייב את האפוטרופוס החוקי.
<אורן בלושטיין: על פניו, שוב, גם אם פנו אליך כעמותה אתה יכול לפנות אלינו ואנחנו נבדוק את הפנייה הספציפית.
<אורן בלושטיין: לא אמורים לפנות אליך כגוף אלא כשאתה אפוטרופוס של מישהו.
<אורן בלושטיין: אנחנו אמורים לחייב או את האדם או את האפוטרופוס החוקי שלו.
<אורן בלושטיין: אלו התקנות וזה הדין וכך אנחנו נדרשים לפעול וכך אנחנו נוהגים.
<אורן בלושטיין: אני מזכיר לכולם שאנחנו תחת תקנות אגרה, זו לא החלטה שלנו.
<אורן בלושטיין: יש קריטריונים מאוד ברורים שהכנסת חוקקה שעל פיהם אנחנו נוהגים ועל פיהם אנחנו פונים.
<אורן בלושטיין: יתרה מכך, אני כבר אומר שכעת אנחנו בתהליך עם "מכבי" שכל פינוי, קודם כל אנחנו פונים ל"מכבי" לפני שפונים בכלל לאדם עצמו.