GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורי בר חיים: לגבי המפגעים שראינו פה, להבנתנו זה לא בתחום היכולת וההשפעה והאחריות של עמידר, אלא יותר של הרשות המקומית, אבל בכל מקרה התפקיד של עמידר הוא להתריע בפני הרשות על כל מפגע שהיא רואה והנושא הזה מבוצע.
<אורי בר חיים: זאת אומרת גם יגאל שיושב לימיני, שהוא מנהל סניף לוד של עמידר, יכול להראות על דוגמאות כאלה שפנו ממש לעירייה והתריעו בפניהם על כל מיני - - -
עדי קול: על המפגעים הספציפיים שראינו?
<יגאל קופל: לא על ה - - - למשל השטחים הציבוריים, אנחנו לא מטפלים, אבל אם זה משהו שדייר שלי עשה אנחנו כן מדווחים למועצה המקומית.
עדי קול: כמו הבריכה?
<יגאל קופל: הבעיה, דרך אגב, היא לא הבריכה, הבעיה היא הסגירה של החצר.
<יגאל קופל: הבריכה זה לא בדיוק בריכה, זה משהו ארעי, זה לא נקרא בריכה, מבחינתנו לפחות, אבל זה לא משנה, אלא הסגירה עצמה.
עדי קול: אבל גם הלול - - -
<יגאל קופל: עצם ההשתלטות על השטח הציבורי של הדייר, חובתי לדווח לרשות המקומית, למחלקת הפיקוח.
עדי קול: האם דיווחת?
<יגאל קופל: אנחנו מדווחים.
<יגאל קופל: יש לנו את האישורים על העניין הזה, זו לא הבעיה היחידה.
<יגאל קופל: זו עוד בעיה שולית, מבחינתנו לפחות, אנחנו מדברים על תוספות בנייה, דברים שאנשים בונים או שעושים שינויים.
עדי קול: שמעתי שהמקלטים , חלקם - - - המקלטים זה כן אחריות שלכם, לא?
<יגאל קופל: ממש לא.
<אורי בר חיים: אם זה של בניינים כן, אם זה ב - - -
עדי קול: המקלטים שבתוך הבניינים.
<יגאל קופל: אני אעשה סדר.
<יגאל קופל: לגבי הבתים עצמם, מדובר בבתים משותפים בשיכונים.
<יגאל קופל: חברת עמידר מטפלת בבניינים רק כאשר יש רוב דיירי עמידר על פי חוק עמידר בבתים המשותפים.
<יגאל קופל: אין לנו רוב באף בניין, לא רק בבניינים, אלא גם בכניסות.
<יגאל קופל: זאת אומרת אנחנו לא מטפלים בכלל במקלטים.
<יגאל קופל: במידה שהדיירים יתפסו יוזמה ויעשו איזה שהוא טיפול בכלל בבניין, במקלט, כל דבר שקשור למבנה עצמו, חברת עמידר בשיתוף משרד השיכון משתתפים בעלות היחסית עבור כל תיקון ועבור כל דבר שהם מוצאים לנכון לבצע.
<יגאל קופל: וראיה לכך, אפילו ברחובות הראשיים, בשנה-שנתיים האחרונות החליפו שם צנרת של הרחובות הראשיים, חברת עמידר שילמה עבור דייריה בחלק היחסי על העלויות שהמועצה הוציאה.
עדי קול: אז לכם אין מה לעשות - - -
<יגאל קופל: חוץ מלהתריע אין לנו מה לעשות.
<יגאל קופל: חובתנו להוציא את ההודעה ואנחנו - - -
<אורי בר חיים: אני רוצה להוסיף נקודה נוספת.
<אורי בר חיים: שמעתי פה במהלך הסיור שפונים לעמידר ולא מקבלים תשובות וכו'.
<אורי בר חיים: אז אני רוצה לומר שיש כתובת נוספת, מעבר לעמידר, אם לא מקבלים תשובות או משהו ניתן לפנות אליי למשרד השיכון.
<קונסטנטין גרינשפון: עובדה שהגעתי אליך ו - - -
עדי קול: קונסטנט, אתה הבא בתור.
עדי קול: מיד אני אתן לך לדבר.
עדי קול: ספור עד שלוש ותקבל.
<אורי בר חיים: זהו, סיימתי.
<קונסטנטין גרינשפון: קודם כל על התיקון של צנרת.
<קונסטנטין גרינשפון: אנחנו שילמנו 200 שקל מכל דייר, קיבלנו שום דבר.
<קונסטנטין גרינשפון: לא קיבלנו כלום, לא עשו, לא תיקנו.
<קונסטנטין גרינשפון: זה דבר ראשון.
<קונסטנטין גרינשפון: שנית, כשאני קניתי דירה בשכונה הזאת היא הייתה שכונה נורמטיבית, עכשיו אני לא יכול, לא למכור את הדירה, לא להשכיר אותה, כי זה פשוט מזבלה וזהו.
<קונסטנטין גרינשפון: זה מה שאני רוצה להגיד.
<קונסטנטין גרינשפון: זה הכול.
<קונסטנטין גרינשפון: אף אחד לא מטפל בזה, כולם אומרים זה וזה וזה וזה גלגל מסתובב ואנחנו כבר עשר שנים חיים בגיהינום.
<קונסטנטין גרינשפון: וזה הכול, תודה רבה, להתראות.
עדי קול: אל תלך.
<רמיט לרמן: אני רוצה להציע משהו.
<רמיט לרמן: אם מחר בבוקר הרופא המכובד, יקירי וחברי, יש לו מקום לקחת את העופות, אני מוכנה מחר בבוקר לבוא לשם עם משטרה ולפרק את הכול.
<רמיט לרמן: אין לי בעיה.
עדי קול: שמעת?
<אמנון ענבר: שמעתי, כן.
עדי קול: יש לך?
<אמנון ענבר: אין מקלט.
<אמנון ענבר: יש מקלט לחתולים בקושי, לכלבים בקושי, לכמויות - - - אין מקלט.
עדי קול: ואם זו לא כמות גדולה, כמו שראינו?
<אמנון ענבר: גם כמות קטנה.
עדי קול: טוב, חבל, זה היה רעיון טוב בעיניי.
עדי קול: לא, צריך לפרק את הלול.
<רמיט לרמן: למשל, אם יש לי למשל כלב.
עדי קול: לא, אז הוא אמר שלכלבים יש אבל לעופות לא.
<רמיט לרמן: לא, שם אנחנו נתקעים, במקום הזה.
<רמיט לרמן: כי אין לנו בעיה לבוא עם המשטרה ולקחת ולפרק הכול, לי אין בעיה.
<רמיט לרמן: הבעיה היא - - -
עדי קול: אבל אם תפרקי את המבנה, העופות יילכו משם.
<רמיט לרמן: ויתבעו לא אותך, אותי.
עדי קול: אבל מי יתבע אותך?
עדי קול: את מפרקת מפגע.
שמעון סולומון: מלכתחילה אסור לו להיות שם.
<רמיט לרמן: אלה החוקים במדינה.
<רמיט לרמן: ברגע שאני לוקחת משהו שהוא לא שייך לי ואני שמה אותם באוויר, הוא יתבע אותי באופן אישי שאני גרמתי לסבל, דבר שהוא - - -
שמעון סולומון: לא, יש לך טעות.
עדי קול: היא צודקת, חוק צער בעלי חיים.
<רמיט לרמן: לכן אני לא יכולה לעשות את ההתנהגות הבריונית.
<רמיט לרמן: לי אין בעיה לעשות התנהגות בריונית כשהיא מתבקשת, יש לי גב, אבל פה אין לי גב.
עדי קול: אני מבינה את זה לגבי העופות, אבל מאחורי העופות יש ארגז גרוטאות.
עדי קול: את הגרוטאות, אדוני הפקח, אתה יכול לקחת, אתה יכול לזרוק אותם בפארק גרוטאות כזה או אחר.
עדי קול: יש שם טלוויזיות, יש שם שולחנות, יש שם קאסטות בכמויות שלא ראיתי כבר שנים.
עדי קול: יש שם כמות ציוד שאתה יכול פשוט לקחת ולפנות.
עדי קול: זה לא דורש לפנות עופות, זה אתה רק צריך לעשות.
עדי קול: זה, אני מזכירה לך, תוך שבוע.
שמעון סולומון: אני רוצה להגיד לך משפט.
שמעון סולומון: אנחנו מדברים מלמטה למעלה.
שמעון סולומון: זה לא, לא על האיך, לא על הטקטיקה, לא על הטכני, אלא על המה, על העיקר.
שמעון סולומון: הדבר המרכזי הוא שהעניין הזה הוא מפגע, הוא לא צריך להיות שם, יש אזרחים שגרים שם וזה לא מקומו הטבעי.
שמעון סולומון: זאת אומרת נלך קודם כל מלמעלה, מהמטרה, שזה לא נכון, זה לא צריך להיות שם וכו'.
שמעון סולומון: אחר כך, אם אנחנו מחליטים שכן, אם אנחנו יודעים שכן, שהתשובה היא כן, אז עושים הכול.
שמעון סולומון: בשביל זה יש בעלי תפקידים כדי להפוך כל דבר, כדי שלא יהיה המקום הזה שמה.
שמעון סולומון: אם לשם, אם לשם, לא משנה לאן, אבל שהאזרחים - - - אנחנו פה מדברים בשם האזרחים, אנחנו רוצים שהאזרחים שם יחיו כמו בני אדם, בלי מפגע, עופות.
שמעון סולומון: אני אומר לכם, זה מסוכן מאוד, בצ'יק יכולים להתפשט עכשיו - - - ולך תוכיח שזה העופות וזה.
שמעון סולומון: ואנחנו פה בשביל זה, בשביל לדאוג להם.
<רמיט לרמן: אתה לפני כמה דקות אמרת שלא היית ישן בלילה.
<רמיט לרמן: תשמע, אני רוצה לעשות הרבה דברים, אבל יש הרבה דברים שמבחינה בירוקרטית מדינית, לא קשור אליי.
<רמיט לרמן: תאמין לי שאני לא מפחדת מאף אחד, כל מי שמכיר אותי יודע.
<רמיט לרמן: זה לא העניין, העניין הוא שאם אתה עושה משהו שהוא לא 100% חוקי והוא 100% גיבוי אתה לא יכול לעשות.
עדי קול: אנחנו מבינים ולכן כל מה שאנחנו רוצים זה שתעשו ישיבה.
עדי קול: בדיוק אמרה את זה קארין - - -
<רמיט לרמן: זה לא קשור לישיבה, אין לנו לאן לקחת את העופות.
<רמיט לרמן: אין לאן.
<רמיט לרמן: אין.
עדי קול: בגלל זה אמרתי, אני רוצה שתשבו כל הגורמים הרלוונטיים, היועצת המשפטית - - - תאמיני לי, אני דוקטור למשפטים, אפשר למצוא פתרון משפטי יצירתי להרבה דברים, אם רוצים לעשות את זה ואם זה מספיק חשוב.
עדי קול: אם את תשבי בשולחן אחד יחד עם הפקח ויחד עם היועץ המשפטי ויחד עם החשב המלווה ויחד עם ראש המועצה ותגידו, 'עכשיו המטרה שלנו', לא משנה מה, 'אנחנו רוצים לפתור את זה ואנחנו נמצא לזה פתרון', אז זה ייפתר.
עדי קול: זה פשוט עניין של רצון.
עדי קול: אם צריך לשנות חוקים, חוקים אנחנו יודעים לשנות.
עדי קול: אני לא חושבת שצריך לשנות חוקים פה, אני חושבת שצריך לבדוק, באמת חשיבה יצירתית, לראות איך פותרים את הבעיה הזאת.
עדי קול: לא יכול להיות שהדיירים שנים גרים מול הדבר הזה.
עדי קול: דיברו כאן על הריחות, על הזבובים, על המחלות, ילדים גדלים שם.
עדי קול: באמת אני אומרת, ילדים גדלים ואנחנו מדברים על מי אחראי על זה ואיזה חוק.
עדי קול: אני חושבת שאפשר לפתור את זה, בשביל זה אנחנו כאן.
<קריאה: אני רוצה שהעורך דין שלנו יגיד כמה מילים.
עדי קול: לא, זה לא דיון משפטי, אנחנו לא מערבים כאן עורכי דין.
עדי קול: עורכי דין זה לבית משפט, לא כאן.
<ציון-תושב: ברחוב דוד הכהן יש אישה אחת שמאכילה חתולים ממש בכניסה והם עולים בחדרי המדרגות והכול ממש טינופת.
<ציון-תושב: בבוקר המנקה מטאטא שם, בצהריים את תבואי ותראי שכל השטח מלא אוכל.
עדי קול: זה גם בבניין שלי בתל אביב, אני חייבת להגיד לך.
עדי קול: זה קורה בכל מקום ומאוד מאוד קשה להתמודד עם זה.
<ציון-תושב: זה זוועה.
<ציון-תושב: זה יותר מ-30 חתולים שם.
עדי קול: אני מבינה את זה ולצערי הרב, יש מעט מאוד יכולת להתמודד עם זה.
<שלומית אבינח: המועצה?
עדי קול: מי במועצה?
עדי קול: זה לא רלוונטי.
<מוטי פרנקו: אל"ף, אנחנו מודים לחברת הכנסת ד"ר עדי קול ולכל הוועדה ונציגי משרדי הממשלה שהסכימו להגיע.
<מוטי פרנקו: אנחנו רואים את זה לנכון שלא לראות את זה כתלונה, אלא לפתור סיטואציות.
<מוטי פרנקו: השכונות האלה הן שכונות ותיקות, איכשהו הפוקוס והפנס לא הושם שם ואנחנו רוצים לראות שהשכונות האלה יהיו יותר נקיות, לא יהיו שם מפגעים תברואתיים.
<מוטי פרנקו: הסתובבנו בהרצל, היה שם חשמל חשוף, הדברים האלה ניתנים לטיפול.
<מוטי פרנקו: אני חייב להגיד, למען ההגינות, ראש המועצה באמת בחו"ל וידענו את זה מראש, אבל חוץ מראש המועצה כל חברי המועצה, לרבות חברי מועצה שמחזיקים בדיוק את התיקים האלה, תיקי שפ"ע, תיקי רווחה, תיקי חינוך - - - בסופו של דבר ילדים שיוצאים בבוקר מהשכונות האלה והולכים לבית ספר, הם פוגשים - - - איפה?
<מוטי פרנקו: מי ראה שם?
<מוטי פרנקו: הוא אומר 'הנה מזרקים של נרקומנים'.
<מוטי פרנקו: זה לא מה שילדים צריכים לראות בבוקר כשהם הולכים לבית ספר.
<מוטי פרנקו: הדברים האלה ניתנים לטיפול, זה לא מורכב.
<מוטי פרנקו: יושבים במועצה כל הגורמים הרלוונטיים ומחליטים שהשכונות האלה ייראו אחרת.
<מוטי פרנקו: זהו.
<מוטי פרנקו: החלטה.
<מוטי פרנקו: ואפשר לעשות את זה.
<מוטי פרנקו: זה מה שרציתי להגיד, תודה.
שמעון סולומון: קודם כל אני מוכרח להגיד, אנשים יקרים - - -
<קריאה: בנושא המועצה רציתי לדבר, לא משהו - - -
עדי קול: לא, לא, אנחנו לא נכנסים פה לענייני המועצה.
עדי קול: הפוליטיקה של המועצה - - -
<קריאה: לא, הם רק זורקים הערות ויש פה נציגים וחשוב - - -
עדי קול: נציגים לא רלוונטיים, אמרתי וגם פרגנתי על זה ואני מבקשת לא לדבר בלי רשות דיבור.
עדי קול: סליחה, שמעון, נציג המשטרה.
שמעון סולומון: כן, בבקשה.
עדי קול: אם אתה חושב שיש משהו שאנחנו יכולים לעשות.
<אבי טויטו: קודם כל אני רוצה לציין שיש הרבה דברים שניתן לעשות, כי אנחנו רואים את זה בערים מתוקנות אחרות.
<אבי טויטו: זו לא בושה לקחת אגף פיקוח כלשהו ולהביא אותו לפה שילמד.
<אבי טויטו: אני חושב שגם אם לא ניתן לפנות עופות כאלה ואחרים אפשר לאכוף בהרבה הרבה דוחות ופשוט לא יהיה משתלם לבעלי המקומות האלה להחזיק אותם שם וזה ייעלם מאליו.
<אבי טויטו: אנחנו כמשטרה נסייע ומסייעים כל הזמן.
<אבי טויטו: בכל הנושא של הסגת גבול ופלישה טרייה, פשוט באים, מגישים תלונה ואנחנו עושים את זה כל הזמן בצורה שוטפת.
<אבי טויטו: בממוצע בשבוע אני מטפל בין 3 ל-4 תיקי - - -
עדי קול: אני חייבת להגיד לכם ששמעתי כמה פעמים בביקור הקודם שלי, אנשים מפחדים.
עדי קול: מפחדים להגיש תלונה, כי אז ישברו להם מראות, ישברו להם ציוד.
<אבי טויטו: זה לא אנשים, זה מועצה צריכה לבוא להגיש תלונה על הסגת גבול, על פלישה.
<אבי טויטו: על מקלטים זה המועצה, על שטח ציבורי זה מועצה.
<אבי טויטו: צריכים לבוא ולהגיש תלונות מסודרות.
עדי קול: אני מבקשת מהפיקוח להגיש תלונות.
<אבי טויטו: ולכן אנחנו יכולים לאכוף ופשוט לסלק אותם משם.
<אבי טויטו: ואם צריך להביא טרקטור להוציא את כל הגרוטאות, אז מוציאים במסגרת אותה הסגת גבול.
עדי קול: קודם כל אני רואה שיש פתרון, אפשר להגיש תלונה והוא יפנה אותם.
עדי קול: השאלה היא כמה מהר אתה הולך לעשות את זה.
<יוסי מעודה: מחר יש לנו ישיבה עם מפקד התחנה והשוטר הקהילתי עם המנכ"לית בנושא האכיפה בבאר יעקב.
עדי קול: אכיפה בבאר יעקב?
עדי קול: עזוב, אני מדברת איתך ספציפית על השכונה הזאת.
עדי קול: אני רוצה לקבל ממך תשובה תוך שבוע מה נעשה עם זה.
<יוסי מעודה: תקבלי תשובה.
שמעון סולומון: תודה רבה, חברים.
שמעון סולומון: קודם כל אני מוכרח להגיד לכם, אנחנו חברים ואני שמח שעדי היא יושבת ראש הוועדה, כי אני יודע שהעניינים האלה, אנחנו נעמוד פה על הוורידים עד שהדברים האלה יתיישרו.
שמעון סולומון: לא כפרינציפ, אלא יש כאן אנשים, אזרחים חלשים, שבעלי תפקידים כנראה לא מבינים את התפקיד שלהם ולא מבינים את גודל האחריות שלהם.
שמעון סולומון: כנראה שהם חושבים שיש תפקיד וזהו.
שמעון סולומון: יש לתפקיד אחריות, לא יכול להיות שאני כמנהל מפעל לא אהיה אחראי למה שקורה בתוך המפעל שלי.
שמעון סולומון: יש כאן הזנחה, אני אפילו מרגיש שיש כאלה שאומרים זה אחראי וזה אחראי, הם לא מבינים שבשורה התחתונה יש פה בעיה רצינית וצריך לטפל בה.
שמעון סולומון: זה לא ייתכן, מקומות כאלה שאנחנו מסתובבים, ואתם יודעים מה?
שמעון סולומון: בלי לדעת אני יכול להגיד שיש פחד של התושבים באותה שכונה שלא רוצים להתלונן.
שמעון סולומון: הרי לא יכול להיות שמאחורי הבניין שצריך להיות משהו ציבורי לכולם מישהו סוגר את זה, כאילו זה שלו, ואף אחד לא מדבר.
שמעון סולומון: יש פה בעיה רצינית, אני אגיד לכם בדוגמה.
שמעון סולומון: כשאני הייתי מנהל באיזה שהוא מקום ולידי היה מקלט בבאר שבע, לא המקלט הקטן הזה, יש מקלטים ענקיים שמכניסים 100-150, אזורי כזה, ואמרתי 'זה לא נטל, זה נכס'.
שמעון סולומון: אספתי כסף, הלכתי לעירייה ובסוף - - - היו שם מזרקים, היו שם טלוויזיות, היו שם נרקומנים, היו זה והיו זה והיו זה, לא היה אכפת לי בכלל להתעמת איתם, כי יש לי מטרה להבריא את המקום הזה.
שמעון סולומון: בסוף המקום הזה הפך להיות פנינה, צבעו אותו, טלוויזיה, מזגן, שטיחים, חדרים, בבוקר היה ללימודים, בערב היה למבוגרים, בחגים, כי זה עולים חדשים, היינו עושים כל מיני אירועים.
שמעון סולומון: זאת אומרת זה תפיסה של חזון, האם יש פה מנהיגים שיוצרים קטבים או יוצרים איזה שהוא שוויון.
שמעון סולומון: באר יעקב, כשאנחנו רואים בין השכונות החדשות ובין השכונות שאנחנו רואים זה כאילו מזרח ומערב.
שמעון סולומון: לא ייתכן.
שמעון סולומון: אתם יודעים מה האבסורד?
שמעון סולומון: שהשכונות האלה הוותיקות הן אלה שבנו את העיר הזאת.
שמעון סולומון: הם הראשונים, אבל הם חלשים, אף אחד לא דואג להם.
שמעון סולומון: אז אנחנו נדאג להם ואנחנו נעשה אולי פגישות אחת לכמה זמן כדי לראות, כי יש פה ניצול הזדמנות יוצא מן הכלל.
שמעון סולומון: אם העיר הזאת עם חשב מלווה זה אומר שאתם יכולים להכניס את היד לתוך העירייה ולעקוב ולראות, בשורה התחתונה לראות את המצב ולנסות לדחוף ולראות שה - - - לא היינו בכל המקומות, יש מקומות פה שעשינו סיור, זה רחמנא ליצלן לראות את החשמל מבית לבית חשוף, בשכונות שלא היינו בהן, אני לא זוכר איזו שכונה זו, זה דברים שבישראל קשה לך - - - אני הייתי באפריקה עכשיו, וואלה, הייתי בגאנה, באמת, אני לא יכול להגיד לכם שזה לא - - - שמה הרבה יותר טוב.
שמעון סולומון: ממש ככה.
שמעון סולומון: בגאנה בחוף השנהב.
שמעון סולומון: אני חושב שצריך לקחת אחריות, מי שיש לו אחריות שיעשה את העבודה שלו ואנחנו כמובן נעקוב אחרי זה.
שמעון סולומון: מילה אחת על בינוי ופינוי.
שמעון סולומון: אנחנו ממשיכים.
שמעון סולומון: בזה בעצם המעורבות שלי, על זה הכניסה שלי בהתחלה לעיר, בשכונות שאנחנו מדברים עליהן, בינוי ופינוי באותן שכונות שצריך.
עדי קול: אני מעריכה את ההשתתפות בסיור הזה.
עדי קול: אני מניחה שאתם יכולים להבין שזה לא יהיה המפגש האחרון שלנו בנושא הזה.
עדי קול: אני מתחילה בכמה אמירות.
עדי קול: שוב, אני מסתובבת בכל הארץ, זה לא חדש לי שיש בעיות, בעיות של רשויות מקומיות, בעיות של אכיפה, בעיות אחרות ועדיין אני חושבת שיש פה תחושה מאוד מאוד קשה.
עדי קול: כיוון שאת הביקור הקודם שלי ביליתי בשכונות החדשות והגיעו הרבה תושבים עם תלונות על מדרכות ועל מעברי חצייה והרבה תלונות, אבל אני חושבת שאי אפשר להשוות בין התנאים שהם חיים בהם לתנאים שחיים התושבים בשכונות האלה.
עדי קול: הפערים פה זועקים לשמים ואני חושבת שמישהו צריך לבוא ולהגיד שהוא לא מוכן שהדברים האלה ימשיכו לקרות וזה אנחנו.
עדי קול: שמעון פה אמר את זה מאוד יפה ואני אומרת את זה כאן, אני לא מוכנה להמשיך לתת לזה לקרות.
עדי קול: לא להזנחה הזאת.
עדי קול: האמת שזה זלזול.
עדי קול: בעיניי זה פשוט זלזול בתושבים, בכסף שהם משלמים כאן ובאורח החיים שלהם.
עדי קול: אולי זה נקי ביחס לשכונות אחרות, בעיניי זה לא ראוי למגורים.
עדי קול: אני קוראת מכאן, אנחנו נצא בדרישה קודם כל למשרדים הרלוונטיים, אנחנו עובדים מול המשרדים, אז דבר ראשון משרד החקלאות יבדוק את האפשרויות של לכתוב מכתב ונראה איך אתם יכולים להיות מעורבים בהתמודדות עם המפגע שראינו.
עדי קול: דבר שני, פנייה למשרד להגנת הסביבה, לגבי הריחות, הרעשים, הזבובים.
עדי קול: איך אפשר באמצעות חוק שמירת הניקיון להתמודד עם הדברים שנמצאים כאן.
עדי קול: דבר אחרון כמובן למשרד הפנים, שמולם אנחנו עובדים, והם באמצעות החשב המלווה, אנחנו נקרא להם, אנחנו נקיים בעוד חודש דיון נוסף, לא דיון כזה רחב, תרצו להשתתף אנחנו נשמח, אנחנו נקיים דיון בכנסת, נעשה דיון המשך, דיון קטן כדי לראות מה נעשה, מה נעשה בחודש האחרון בדברים שאנחנו דיברנו עליהם, בין אם זה ניקיון הרחובות, כמובן הלולים, הבריכה, חצר הגרוטאות שנמצאת שם, פינוי הרכב השרוף, שהתחייבו תוך 48 שעות.
עדי קול: יש לי פה אוזניים ועיניים, כך שאני אדע אם - - -
<יוסי מעודה: לך יש פה.
עדי קול: ועכשיו אני קוראת למועצה.
עדי קול: אני לא יודעת מה קורה פה מבחינת הרשות המקומית.
עדי קול: אני מבינה שיש פה תהליך של הבראה שהרשות עוברת, אבל ממה שאנחנו רואים, כמי שבא לייצג את האזרחים, לא סתם קוראים לי עדי קול, אני מנסה להיות קול של העם במקרה הזה ואנחנו רואים שמשהו כאן לא נעשה ולא נעשה מבחינת המועצה.
עדי קול: מה שאני שומעת זה הווטרינרית שאומרת שזה הפקח, הפקח אומר שזה הווטרינרית ואלה אומרים שזה בכלל ראש המועצה וראש אגף תברואה ואין לנו ראש אגף תברואה ובסופו של דבר יש פה ילדים ואף אחד מהילדים האלה לא ראה כאן מנהיגות.
עדי קול: מנהיגות אומרת אני אחראי, אני עושה, אני אפתור.
עדי קול: הוועדה לפניות הציבור, אנחנו עושים רק השבוע הזה דיון רביעי שלנו, אנחנו עושים ארבעה דיונים ובסוף אנחנו מוצאים אנשים שאומרים 'אתם יודעים מה?
עדי קול: זה לא שלי, אבל אני אטפל בזה'.
עדי קול: כי מה שאתם אמורים להראות לילדים שגדלים פה בבאר יעקב, שהם לוקחים אחריות על השכונות שלהם, על המקומות שהם גרים בהם ואתם לא עושים את זה, וזו דוגמה מאוד מאוד רעה שהראינו פה היום.
עדי קול: לא הווטרינרית ולא הפקח ולא המועצה, וזה שראש המועצה לא נמצא כאן, אז אני מבינה שהוא בחו"ל, הוא יכול היה לשלוח את בא כוח לכאן ולא את התושבים כדי שיבואו ויגנו עליו.
עדי קול: זה לא הגיוני ולא מקובל וזו עבודה לא ראויה ובטח שלא דוגמה ראויה לילדים.
עדי קול: אני מבקשת מכם, אני מחכה לתשובה תוך שבוע ממך מה נעשה לגבי הדוחות.
עדי קול: אם אין לכם דרך לפנות, אם אין מקום לפנות את העופות, אנחנו נבקש שאתם תגישו דוחות, כל שבוע דוח, 4,000 שקלים, כמו שנאמר כאן, תגישו תלונה למשטרה, המשטרה תבוא ותפנה ואנחנו נפנה את זה עד שזה לא יחזור, אבל אנחנו לא נעזוב פה עד שהדבר הזה לא יטופל, עד שהתושבים בשכונה הזאת לא ירגישו שמישהו רואה אותם, שמישהו לקח אחריות על החיים שלהם.
עדי קול: אנחנו נקיים דיון נוסף, כאמור, עוד חודש בכנסת ואני מבקשת לראות שיפור בנושא הזה.
עדי קול: אני אבוא לכאן שוב ואנחנו נראה שהדברים משתנים.
עדי קול: עד שזה לא ייפתר אני לא אעזוב את זה.
עדי קול: אני מודה לכולם על ההשתתפות, אני מסיימת את הישיבה.
עדי קול: אנחנו נתחיל בלי השר.
עדי קול: נקווה שהוא יצטרף אלינו בהמשך.
עדי קול: אני שמחה לפתוח את הישיבה המיוחדת של הועדה המיוחדת לפניות הציבור.
עדי קול: כמו כל ישיבה אני פותחת ומסבירה על הועדה.
עדי קול: הועדה לפניות הציבור היא ועדה קטנה ונשכנית, כמו שאתם רואים.
עדי קול: זו ועדה שמתכנסת באופן שונה מוועדות בכנסת אך יש לה את אותן זכויות כמו לכל ועדה אחרת, אותן זכויות כמו לועדת העבודה, הרווחה והבריאות, חוק ומשפט.
עדי קול: ההבדל בינה לבין ועדות אחרות שהיא מתכנסת בעקבות פנייה של ציבור, של אדם, של קבוצת אזרחים.
עדי קול: במקרה הזה של ציבור מאוד מאוד גדול ורחב שחוזר ופונה עם תלונות נגד חברת דואר ישראל.
עדי קול: החלטנו לכנס את הועדה אחרי התמודדות בתקופה האחרונה עם שטף של פניות.
עדי קול: יש שני גופים שאנחנו מקבלים הרבה פניות נגדם, אחת היא חברת הוט שאנחנו מטפלים בה באופן שיטתי.
עדי קול: כולם מחייכים כי הם מכירים את החברה ואת ההתנהלות מולה.
עדי קול: אנחנו נקיים דיונים עם המנכ"ל.
עדי קול: החברה השנייה היא חברת דואר ישראל.
עדי קול: לאחרונה הפניות נגד חברת הדואר הן רבות.
עדי קול: נמצאים פה נציגים רבים מהוד השרון, רעננה, רמת גן, נתניה, לוד ומבשרת.
עדי קול: אני בטוחה שיש לנו פונים נוספים שלא יכלו להגיע עקב המצב וגם כי מדובר ביום עבודה.
עדי קול: אנחנו מבקשים ומצפים שאתם תייצגו אותם נאמנה.
עדי קול: סדר הדיון, אנחנו ניתן לפונים להציג את דברם.
עדי קול: אני לא מבטיחה שכולם יוכלו לדבר.
עדי קול: יש כאן הרבה פונים מהרבה עיריות.
עדי קול: אנחנו נבקש אחר כך את תגובת חברת הדואר.
עדי קול: לצערי מנכ"ל הדואר לא נמצא, נמצא כאן ממלא מקום המנכ"ל שייתן את התשובה במקומו.
עדי קול: אציין באופן כללי, התפקיד של הועדה לפניות הציבור הוא להיות הקול של הציבור בכנסת, להתריע, להראות, לעלות את קולו של הציבור כאן.
עדי קול: הציבור ממורמר, כועס, רועם על השינויים שחלים בדואר.
עדי קול: אני חושבת שמגיע לו שירות ראוי יותר.
עדי קול: אנחנו צריכים למצוא לזה פתרון.
עדי קול: אני יודעת שהתגובות והתשובות שאנחנו הולכים לשמוע הם 'אנחנו בתהליך'.
עדי קול: אני מבינה את התהליך.
עדי קול: אני חושבת שהתהליך חשוב ועדיין אנשים רוצים פתרון.
עדי קול: יש דברים שאפשר לפתור עוד לפני שהתהליך יגיע לקיצו.
עדי קול: נכון שהיום הדואר הוא פחות יומיומי ושימושי משהיה בעבר.
עדי קול: עדיין הוא הכרחי לגורמים שלמים וגם לאוכלוסיות מוחלשות שמשתמשות בו באופן קבוע.
עדי קול: הצטרף אלינו השר גלעד ארדן.
עדי קול: אני שמחה לארח את שר התקשורת גלעד ארדן בוועדה לפניות הציבור.
עדי קול: אנחנו שמחים שבחרת להצטרף אלינו.
עדי קול: פתחתי ואמרתי שיש שני גופים שאנחנו מקבלים עליהם פניות חוזרות ונשנות, חברת הוט, אנחנו מנהלים דיונים ארוכים בנושא הזה, דיונים חוזרים ונשנים.
עדי קול: הגוף השני הוא הדואר.
עדי קול: הגיעו היום נציגים מהוד השרון, רעננה, רמת גן, נתניה, לוד, מבשרת ציון.
עדי קול: אנחנו מקבלים עשרות פניות על השירות הלקוי של דואר.
עדי קול: כמו תמיד אנחנו בוועדה לפניות הציבור מנהלים את הדיון בסדר מעט שונה מאחר והיא ודעה שונה מוועדות אחרות.
עדי קול: אנחנו נותנים לציבור לפתוח ולשאת דברים.
עדי קול: אני מקווה שזה מקובל עליך.
עדי קול: אני מבקשת שכל מי שמדבר יציג את שמו ומאיפה הוא מגיע.
עדי קול: אנחנו נתחיל עם עדי מהוד השרון.
<עדי ברמוחה: שלום.
<עדי ברמוחה: אני חברת מועצה בהוד השרון.
<עדי ברמוחה: לפני כחודשיים העליתי הצעה לסדר בישיבת המועצה בעניין הגדלה פיסית של מבנה הדואר במגדיאל, אני אסביר.
<עדי ברמוחה: לפני כן אני מבקשת לפתוח עם מכתב של תושבת על קורת הדואר בהוד השרון.
<עדי ברמוחה: "שלום.
<עדי ברמוחה: שמי שני אלדר מרחוב ניצנים, מגדיאל, הוד השרון.
<עדי ברמוחה: תושבת העיר מזה כ-11 שנה.
<עדי ברמוחה: אני פונה אליך לעזרה בנושא שירות הדואר בסניף הדואר מגדיאל ושירות חלוקת הדואר בתיבות הבתים בשכונה שלי ובסביבתה.
<עדי ברמוחה: זאת בעקבות פניות חוזרות ונשנות, שלנו ושל תושבי שכונות סמוכות, לפניות הציבור של חברת הדואר שלא קיבלו מענה.
<עדי ברמוחה: בהיותי תושבת מגדיאל אנחנו מקבלים שירותי דואר בכיכר מגדיאל.
<עדי ברמוחה: הסניף משרת 20 אלף תושבים, בסוף האכלוס עוד 3,000, דהיינו, 23 אלף תושבים".
<עדי ברמוחה: אני רק אעצור ואומר שסניף הדואר הזה קיים 65 שנה במתכונתו הנוכחית, שתי עמדות שירות לתשלומים ועמדה אחת לחלוקת דואר.
<עדי ברמוחה: "בשנה האחרונה התדרדר באופן משמעותי השירות בסניף.
<עדי ברמוחה: ראשית, הסניף מבחינה פיסית קטן מאוד, כמות כיסאות ההמתנה קטנה לעומת כמות הלקוחות הפונים אליו שנאלצים לעמוד פעמים רבות ולהמתין בחוץ, חורף, גשם.
<עדי ברמוחה: שנית, כמות עמדות מעטות לעומת כמות התושבים אותם הם משרתים.
<עדי ברמוחה: נוצר מצב בו זמן ההמתנה בתור אינו סביר, למעלה מחצי שעה".
<עדי ברמוחה: מי שירצה לקרוא יש כאן סדר היום של מי שחיכתה למעלה משעה וחצי.
<עדי ברמוחה: "ויותר בתנאים שאינם סבירים.
<עדי ברמוחה: למרות שמנהלת הסניף והפקידות משתדלות, כאן ראוי לציין את העובדים של הדואר שבאמת מנסים לעמוד תחת הלחץ אך לא מצליחים.
<עדי ברמוחה: המצב חמור אף יותר בעמדת החבילות שם נמצאת עובדת איטית במיוחד אשר אינה כשרה לסוג העבודה ובלחץ שכזה.
<עדי ברמוחה: גם אינה עומדת בנטל העבודה ובכמות החבילות והדואר הרשום שהיא אמורה לחלק.
<עדי ברמוחה: מצב זה יוצר תור ארוך במיוחד בעמדה.
<עדי ברמוחה: יתרה מכך, בשל עומס החבילות בסניף פעמים רבות פרטי הדואר שאמורים להימצא למחרת היום כמו שכתוב על הפתק שמקבלים בדואר, אינם מקוטלגים ומסודרים על המדף ומוכנים למסירה.
<עדי ברמוחה: אני הייתי ביום חמישי ואמרו לי שחילקו ומיינו את הדואר רק עד לשלישי לחודש, דהיינו, פתק רשום שקיבלתי היום אולי יהיה בשבוע הבא".
<עדי ברמוחה: לא בטוח.
<עדי ברמוחה: "תושבי שכונת מגדיאל והוד השרון סובלים מזה כמה חודשים בשיבושים בחלוקת דברי דואר לתיבות הבתים.
<עדי ברמוחה: הבעיה החלה עוד לפני פרוץ השביתה בדואר בחודש אפריל.
<עדי ברמוחה: בזמן השביתה המצב החריף ועם סיום השביתה השיבושים עלו מדרגה.
<עדי ברמוחה: בשיחות של מספר דיירי השכונה עם אביבה מהדואר המרכזי התברר כי הדוורית הקבועה הפסיקה לעבוד עקב תאונת עבודה וכי לא מונה לה דוור מחליף.
<עדי ברמוחה: יוצא מכך שדברי דואר ומכתבים אינם מגיעים אלינו במועד סביר, דבר שמשבש את שגרת חיינו וגורם לנו נזקים ועוגמת נפש" מי שהפנתה את המכתב היא חולה בטרשת נפוצה, כל המכתבים על תרופות למיניהם שהייתה אמורה לקבל הגיעו באיחור של שלושה שבועות.
<עדי ברמוחה: היא כותבת שהיא סובלת ממחלה קשה והיא נאלצת לעבור טיפולים בבתי חולים, בתל השומר באופן קבוע.
<עדי ברמוחה: בשל השיבושים בחלוקת הדואר היא אינה מקבלת בזמן הודעות וזימונים לטיפולים, תוצאות של בדיקות וכיוצא בזה.
<עדי ברמוחה: ידוע לה על שכנים נוספים שפספסו אירועים בעקבות הזמנות שלא הגיעו בזמן כמו קבלת תואר, אירועים בעירייה וכדומה.
<עדי ברמוחה: היא פתחה עצומה באינטרנט שנכון לאתמול חתומים עליה שם 786 איש.
<עדי ברמוחה: אני פונה כי לא נמצא פתרון ואנחנו לא מקבלים תשובות.
<עדי ברמוחה: אני יודעת שעיריית הוד השרון וראש העיר שלנו חי אדיב פנה כמה פעמים לחברת הדואר בעניין הסניף במגדיאל ולא נעשה עם זה דבר.
<עדי ברמוחה: יש פתרון והפתרון הוא מהיר וזריז, משום מה לא מיישמים אותו.
<עדי ברמוחה: זה שחברת דואר ישראל מהפרסומים האחרונים נמצאת בקשיים, סליחה, אותי זה לא מעניין.
<עדי ברמוחה: זו חברה ציבורית שאני אמורה לקבל ממנה שירות שאני לא מקבלת וגם לא מקבלת תשובות לפניות שלנו.
<עדי ברמוחה: לכן אנחנו פה.
עדי קול: מיכל אלבו ממבשרת ציון, בבקשה.
<מיכל אלבו: שלום.
<מיכל אלבו: אני מיכל אלבו ממבשרת.
<מיכל אלבו: האמת שלא עשיתי עבודת מחקר, אני החלפתי את סגן ראש המועצה כי שינו את שעת המפגש והוא לא יכול להגיע.
<מיכל אלבו: אני לא מצוידת במכתב, אבל לשמחתי או לדאבוני עברתי הבוקר את החוויה באופן אישי כשהלכתי לאסוף חבילות מהדואר.
<מיכל אלבו: אני שומעת מה שאת אומרת שקורה בהוד השרון, אני אומרת שצרת רבים היא נחמה של טיפשים.
<מיכל אלבו: אנחנו עוברים דברים מאוד דומים.
<מיכל אלבו: אלינו הדואר לא מגיע הביתה.
<מיכל אלבו: שנים גרתי בבית הכרם בירושלים והתרגלתי שהדוור מגיע ומניח מכתבים בתיבה, זה לא קיים במבשרת.
<מיכל אלבו: יש מבנים מוזנחים, אני חושבת שהם מאז קום המדינה, לשם אנחנו הולכים כדי להוציא את הדואר מידי יום.
<מיכל אלבו: אני באופן האישי לומדת כעת באוניברסיטה הפתוחה, אני תלויה במשלוחים של ספרים ולא פעם ולא פעמיים קיבלתי אותם אחרי הזמן והגעתי לשיעורים ללא ספרים, לא מצוידת בספרי לימוד.