GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדי קול: אני רוצה לשמוע מה עמדתך לגבי התופעה הזאת של שיחות ללא הגבלה.
<מאיר בן בסט: זה שאנחנו פונים לחברה עם דוח פיקוח ראשוני, אנחנו פונים כאשר לכאורה יש הפרה על הוראות הרישיון.
עדי קול: כאן אתה אומר שלכאורה יש הפרה.
עדי קול: תסביר לי באיזה מובן כי סלקום מתעקשים על כך שהם הודיעו וכי הם החתימו על חוזה.
<מאיר בן בסט: אני מעדיף לא לדבר על זה.
<מאיר בן בסט: אם את רוצה, נדבר על זה אחרי כן מאחורי הקלעים.
<מאיר בן בסט: בשלב זה אנחנו נמצאים בתהליך של פיקוח ועדיף שנשאיר את זה כך.
<מאיר בן בסט: אני יכול למסור לך מידע לאחר מכן.
ישראל אייכלר: מקבל עליך שוועדת כנסת שואלת ולא מקבלת תשובה אלא ייתנו לך אותה מאחורי הקלעים?
<מאיר בן בסט: אנחנו נכנסים לתהליך של פיקוח.
<רועי ברית: אני מהלשכה המשפטית במשרד התקשורת.
<רועי ברית: הנושא מוכר לנו לאחרונה מפניות ציבור שהגיעו אלינו.
<רועי ברית: אנחנו בודקים את הנושא ורק בסיום הבדיקה נוכל לקבוע חד משמעית אם יש כאן הפרה או לא.
<רועי ברית: אנחנו לא רוצים לקבוע לפני שסיימנו את הבדיקה, מה גם שזה לא הוגן מול החברה שנתנו לה רק עכשיו הזדמנות להגיב לתביעה שיש כאן הפרה.
<רועי ברית: על פניו כנראה שכן אבל אנחנו צריכים לבדוק את זה.
<רועי ברית: אנחנו לא רוצים להגיד משהו באופן בלתי אחראי בלי לבדוק.
עדי קול: אני רוצה לדעת על פניו, הפרה של איזה כלל?
עדי קול: אחד מתפקידי הכנסת הוא פיקוח על רשויות הממשלה ואתם גוף ממשלתי.
עדי קול: מותר לנו לפקח וזכותנו לדעת מה אתם עושים.
עדי קול: אם אתם רוצים לא להגיד את השורה התחתונה, מקובל עלי כי עוד אין שורה תחתונה, אבל איזה הפרה על פניו אתם רואים שנעשתה כאן?
ישראל אייכלר: נתתם להם כבר הוראה להחזיר.
ישראל אייכלר: תגידו את זה.
<מאיר בן בסט: לא נתנו הוראה להחזיר.
<מאיר בן בסט: ברישיון יש הוראה שמחייבת להציג במסגרת הסכם ההתקשרות את עמוד עיקרי פרטי התכנית.
<מאיר בן בסט: המסמך הראשון של ההסכם שבו אתה רואה באופן ברור במסגרת טבלה את שם השירות והתעריף שלו וכאן אמורים להיות מוצגים כל התעריפים – והדגש היא על כל – על פיהם יחויב המנוי.
<מאיר בן בסט: התעריף הזה, תעריף החריגה שעל פי מה אנחנו יודעים הוא בשיעור של 79 אגורות לדקה, לא מופיע שם.
<מאיר בן בסט: בהמשך לדברים שנאמרו כאן, אני רוצה לומר עוד דבר.
<מאיר בן בסט: במהלך שנת 2015 נעשה תהליך הסדרה באמצעות שימוע כמובן - כל תהליך הסדרה מבוצע באמצעות שימוע – במסגרתו אנחנו נקבע חובה על כל בעל רישיון בכל תכנית שהוא משווק לציבור לומר שאם יש מגבלה, מהי המגבלה.
<מאיר בן בסט: האם היא בדקות, במסרונים וגם בגלישה כאשר בגלישה זה נעשה כבר היום כך שאין בעיה.
<מאיר בן בסט: בנוסף, תהיה חובה – שוב אני מדגיש, אחרי שיבוצע שימוע – על כל בעל רישיון להודיע לכל מנוי כזה שיש לו תכנית עם חבילה מוגבלת וכאשר רמת הניצול מגיעה ל-75 אחוזים, תשעים אחוזים ומאה אחוזים הוא אמור לקבל מסרון, קו כשר, ואמור לקבל הודעה קולית.
<מאיר בן בסט: כלומר, הטלפון יצלצל לקו כשר, יישמע צלצול ואז המנוי עונה והוא שומע הודעה.
<שלומית אבינוח: ואם הוא לא ענה?
ישראל אייכלר: אם הוא לא עונה, אפשר להשאיר הודעה בתא קולי.
<יונתן קולנגי: ואם אין לו תא קולי?
<משה בלוי: אורנג' פתרה את זה.
עדי קול: למה לא עושים את זה בכתב?
עדי קול: אתם עכשיו עומדים בפני שינוי ולכן למה לא יעשו את זה בכתב?
<מאיר בן בסט: מכתב, מטבעו לוקח זמן עד שהוא מגיע למנוי והמנוי יכול לדבר בקצב גבוה ולצרוך את הדקות.
<מאיר בן בסט: אנחנו חושבים שמכתב זה לא מספיק טוב.
<מאיר בן בסט: יש לנו אמצעים אלקטרוניים ומדובר ב חברה עם תשתית טכנולוגית.
<מאיר בן בסט: לדעתנו מכתב הוא לא הרעיון הטוב.
עדי קול: אני מבינה שאנחנו מקדימים את המאוחר.
<מאיר בן בסט: בדיוק.
<מאיר בן בסט: ב-2015 אנחנו נהיה בתהליך שימוע.
עדי קול: מה אתה אומר עכשיו לאנשים שסובלים מהתופעה הזאת?
עדי קול: איזה מענה אפשר לתת להם?
עדי קול: עד שדזה יהיה, איזה מענה אתה מציע לאנשים שסובלים היום מהתופעה?
<מאיר בן בסט: אנחנו מפנים את הפניות לחברת סלקום וחברת סלקום מגיבה.
<מאיר בן בסט: בשלב זה, ככל שהליך הפיקוח והאכיפה לא הסתיים, אנחנו לא יכולים להורות לסלקום להחזיר את הכספים.
<מאיר בן בסט: אנחנו נסיים את התהליך של הפיקוח והאכיפה.
עדי קול: מה נשאר בתהליך הפיקוח והאכיפה?
<מאיר בן בסט: הם צריכים להגיב.
<מאיר בן בסט: יש להם שלושה שבועות לכך.
<מאיר בן בסט: בעקבות התגובה נכין דוח פיקוח, מה שנקרא דוח פיקוח סופי, ואם נחליט שיש מקום להטיל עיצום כספי, לדוח הפיקוח הסופי יצורף מסמך, הודעה על כוונה להטיל עיצום כספי, ואז יש להם פרק זמן של חודש להגיב.
אורי מקלב: גברתי היושבת ראש, אולי תציעי להם שהם יוציאו הודעת אזהרה ללקוחות כדי שהלקוחות ידעו.
אורי מקלב: חברה שמשנה את מספר הדקות במהלך החודש, משחקת על הגב של הלקוחות – צריך להוציא הודעת אזהרה ללקוחות על כך שב-2015 יהיה תהליך שימוע, כך שכולם ידעו מי החברה הזאת.
אורי מקלב: אני פשוט המום.
אורי מקלב: אני חשבתי שמדובר כאן באיזה ניסיון לתחמן, ללכת בשיטת מצליח, אבל אני בא לכאן ושומע את הדברים ורואה שמדובר פשוט בהונאה לאור היום.
אורי מקלב: הונאה של חברה בישראל ואתם כרגולטור, כאחראים, לא יכולים לעמוד בצד.
אורי מקלב: אנשים שמעו שמתקיים הדיון בנושא והם פנו.
אורי מקלב: 5,000 אזרחים קיבלו הודעת תשלום על 5,000 שקלים.
אורי מקלב: אזרח סיפר שהוא טלפן באמצע החודש ושאל למה לא נהגו כך בחודש הקודם ועל כך נאמר לו שהיה שינוי.
אורי מקלב: הם חייבו אותו.
אורי מקלב: זאת שיטה של חברה?
אורי מקלב: זאת התנהלות של חברה?
אורי מקלב: צריך להוציא הודעת אזהרה ללקוחות שידעו שהם עשויים או עלולים להיות מחויבים בסכומים גדולים מאוד.
אורי מקלב: מדובר באלפי שקלים.
אורי מקלב: להודיע על כך שיש תהליך שימוע, אבל שבינתיים ידעו איך להתנהל.
אורי מקלב: משרד התקשורת צריך להוציא הודעה כזאת.
ישראל אייכלר: שאלה למשרד התקשורת.
ישראל אייכלר: בין העיצום הכספי והשימוע וכל הדברים הכבדים האלה לבין כלום, יש משהו באמצע.
ישראל אייכלר: אולי תודיעו לחברת סלקום שהיא עושה כאן דבר שלכאורה נראה לא בסדר ולכן אנא תקנו תוך שבעה ימים ושיודיע לכם אם תיקנו.
<מאיר בן בסט: אני אעביר את המסר הזה להנהלת המשרד ונשקול את הדברים.
עדי קול: אנחנו רוצים לקבל תשובה.
<מאיר בן בסט: בהחלט.
<יונתן קולנגי: דיברו על אמצעי אזהרה, על דואר או דברים מאוד מיושנים.
<יונתן קולנגי: יש אמצעי מאוד פשוט.
<יונתן קולנגי: כאשר בן אדם למשל מחייג לחוץ לארץ והוא לא בחבילה או משהו כזה, אוטומטית מופיעה אצלו הודעה קולית עוד לפני ביצוע השיחה, או שיחה למספרים מוגבלים או למספרים חסומים כאשר אז הוא נחסם אוטומטית על ידי המערכת או שהוא מתבקש להקיש איזשהו קוד.
<יונתן קולנגי: אותו דבר אפשר לעשות גם במקרה הזה.
<יונתן קולנגי: ברגע שהוא חורג מהחבילה, הוא יקבל אזהרה בתחילת שיחה.
<ישראל סולימני: בסלקום בהתחלה אומרים לך ללא הגבלה, אחרי כן אומרים לך 5,000 דקות ואחרי כן אומרים לך 3,000 דקות ולפעמים בלי להודיע, הם מחייבים אותך.
<משה בלוי: הכול בדיעבד.
<ישראל סולימני: כן.
<ישראל סולימני: אבל בהתחלה הם אומרים לא הגבלה וכמה שאתה יכול, תעשה.
<ישראל סולימני: ללא הגבלה.
עדי קול: מי רוצה להשיב מטעם סלקום?
<איתמר ברטוב: אני אשיב.
<איתמר ברטוב: אני אקדים ואומר שאנחנו נתייחס ברצינות להערות, גם להערות העקרוניות וגם לתלונות נקודתיות של לקוחות, בין שהייתה אי הבנה לבין שהייתה טעות.
עדי קול: ובין שהיה שינוי מכוון.
<איתמר ברטוב: אני לא מכיר שינוי מכוון אבל אם היה שינוי תוך כדי, גם לעניין הזה אנחנו כמובן נתייחס ואם צריך לתקן, כמובן נתקן.
<איתמר ברטוב: לגבי האפשרות להודיע מבעוד מועד, אין ספק שזה חשוב וכך זה נעשה.
<איתמר ברטוב: אם זה לא נעשה במקרה מסוים, כמובן שצריך לתקן את זה.
<איתמר ברטוב: אם יש קהל שההודעה לא מגיעה אליו או לא מגיעה אליו מספיק טוב כי בינתיים מרבית ההצעות שנשמעו כאן אלה דברים שנעשים בפועל אבל לפי התלונות שאנחנו שומעים כאן כנראה לא הגיעו לידיעת הלקוחות ואני לא מניח שאנשים התעלמו במכוון, צריך למצוא אולי דרכים נוספות להביא את הדברים לידיעת הציבור.
<איתמר ברטוב: אנחנו נטפל בכל הדברים האלה ואנחנו גם נשתף את הוועדה במה שעשינו.
אורי מקלב: השאלה היא לגבי המהות, איך אתם פרסמתם ללא הגבלה ואיך אתם גובים.
אורי מקלב: ההתמודדות של
עדי קול: גם יש לנו פניות של אנשים שאומרים שהחברה הבטיחה להשיב להם כספים אבל לא עשתה זאת.
עדי קול: אנשים מתמודדים עכשיו עם תשלום של אלפי שקלים.
עדי קול: יש לנו פניות מאנשים שאומרים שהחברה הבטיחה להשיב להם כספים אבל היא לא עשתה זאת.
<איתמר ברטוב: אני מניח שברור לך שאם הייתה הבטחה כזאת, אנחנו נעמוד מאחוריה.
<איתמר ברטוב: הטיפול הפרטני כמובן יתבצע וכך הוא נעשה לאורך כל התקופה לגבי כל פניית ציבור.
<איתמר ברטוב: אני מניח שאלה שמגיעים אליכם, בהגדרה הם לא מגיעים סתם וכך אנחנו מתייחסים לתלונות מצדכם לאורך כל הדרך וכך גם נמשיך.
אורי מקלב: אתה יכול להגיד בכמה מקרים מדובר?
אורי מקלב: כמה לקוחות עברו את הסכום הסביר?
<איתמר ברטוב: כן.
<איתמר ברטוב: אני אתייחס לזה.
<משה בלוי: כמעט כולם עברו.
<משה בלוי: אני עומד על זה.
<משה בלוי: כולם, חוץ מחברי הכנסת שהם עסוקים ואין להם זמן לדבר.
אורי מקלב: לי אין סלקום.
<איתמר ברטוב: יש כאן תלונה אבל מאחר שרציתי להתחיל ולהדגיש את הרצינות בהתייחסות אליה, לא התחלתי עם הנתונים.
<איתמר ברטוב: לגבי הנתונים.
<איתמר ברטוב: מתוך קרוב למיליון לקוחות, כמות הלקוחות שחווים חריגה היא בערך פרומיל.
<איתמר ברטוב: זה ההיקף של הנושא.
עדי קול: השאלה מה כמות הלקוחות שיש להם את ההסכם הזה.
<איתמר ברטוב: אני לא יודע.
עדי קול: רוב האנשים הם לא במסלול הזה.
<איתמר ברטוב: לא.
<איתמר ברטוב: רוב האנשים הם במסלול הזה.
<איתמר ברטוב: גברתי, רוב האנשים במסלול הזה.
<איתמר ברטוב: קרוב למיליון לקוחות נמצאים במסלולים האלה בכל אחת מהחברות.
<איתמר ברטוב: בערך פרומיל מגיעים לחריגה.
<איתמר ברטוב: זה סדר הגודל.
<איתמר ברטוב: מדובר כאן בשימוש שהוא בערך פי עשר משימוש סביר.
<איתמר ברטוב: אלה הנתונים.
עדי קול: תגיד לי כאן מה הכלל.
<משה בלוי: תמיד השאלה היא למה זה קורה רק בסלקום.
עדי קול: השאלה היא מהי חריגה משימוש סביר.
עדי קול: יש נתון רשמי שמחייב את כולם שאפשר לפרסם אותו?
<איתמר ברטוב: הנתון משתנה גם לפי הגדרה והנתון מדבר על שימוש שהוא בערך פי עשר משימוש של לקוח באותה קבוצה.
<איתמר ברטוב: לכן לא בכדי היקף הלקוחות שפוגשים בחריגה הוא פרומיל מסך הלקוחות שמנויים על התכנית הזאת.
<איתמר ברטוב: זה היקף הבעיה.
ישראל אייכלר: פי עשר או פי שלוש?
<איתמר ברטוב: בהסכם נאמר פי עשר.
<משה בלוי: שינו.
<משה בלוי: שינו לפי שלוש.
<משה בלוי: בסלקום כתוב, ואתה יודע, פי שלוש.
<איתמר ברטוב: בהסכם נאמר פי שלוש, בפועל אנחנו מפעילים את זה רק בחריגה שהיא פי עשר.
עדי קול: איך מישהו היה אמור לדעת את זה?
עדי קול: למה אנשים שיושבים כאן ונמצאים בתהליך אתכם לא ידעו שזה פי שלוש או פי עשר?
עדי קול: זה לא מפורסם במקום כלשהו ואתם לא מיידעים.
<איתמר ברטוב: זה קיים בהסכם.
<ישראל סולימני: זה לא כך.
<ישראל סולימני: אני שנתיים ללא הגבלה ולא היה לי שום דבר.
<איתמר ברטוב: אני מתייחס לשני הדברים.
<איתמר ברטוב: קודם כל, זה קיים בהסכם.
עדי קול: אולי זה קיים בהסכם.
עדי קול: יש כאן אנשים שאומרים שזה לא קיים בהסכם.
<איתמר ברטוב: התייחסו כאן לעסקה טלפונית.
<איתמר ברטוב: עסקה טלפונית מלווה בשליחת ההסכם ללקוח.
<יהודה גוטמן: לא בסלקום.
<יהודה גוטמן: יש לי כאן תכתובות.
עדי קול: איתמר, אתה אומר כאן דברים לא נכונים.
עדי קול: אתה עומד מולי ועונה לי תשובות לא נכונות.
<איתמר ברטוב: מדוע את אומרת שהן לא נכונות?
<איתמר ברטוב: מה לא נכון?
עדי קול: דבר ראשון אמרת פי עשר ואחרי כן אמרת שזה פי שלוש.
עדי קול: אז אמרת שזה כתוב בהסכם וזה מה שאתם מחייבים בפועל.
עדי קול: יש כאן אנשים שאומרים שלא נחתם אתם הסכם שכתוב בו דבר כזה.
עדי קול: האנשים אומרים לך שלא נחתם אתם הסכם.
עדי קול: אתה לא יכול להגיד שהם חתמו.
<איתמר ברטוב: גברתי, בהסכם מופיע פי שלוש.
עדי קול: יש לכם כאן הסכם להראות לנו?
<יהודה גוטמן: איך בן אדם יודע כמה זה פי עשר בדקות?
עדי קול: או כמה זה פי שלוש בדקות.
עדי קול: ומה קורה בעסקאות טלפוניות?
<איתמר ברטוב: בעסקאות טלפוניות אנחנו שולחים את ההסכמים וזאת חובה שמוטלת עלינו לעשות זאת.
<איתמר ברטוב: אם מישהו לא קיבל את ההסכם, צריך לטפל בעניין הזה.
<ישראל סולימני: מה אתה אומר על זה שבאמצע החודש משנים את מספר הדקות?
<איתמר ברטוב: הנושא הזה ייבדק.
עדי קול: דרך אגב, אתם אומרים פי שלוש אבל בעצם אתם מחייבים רק על פי עשר.
<איתמר ברטוב: נכון.
עדי קול: אם כן, איך הוא אמור לדעת את זה?
<איתמר ברטוב: אנחנו מקלים עם העניין.
עדי קול: עדיין, אני רוצה לדעת.
עדי קול: איך אני אמורה לדעת את זה?
עדי קול: אתם יכולים לעשות מה שבא לכם.
עדי קול: כתוב בהסכם פי שלוש אבל אתם יכולים לשנות.
<איתמר ברטוב: להקל.
<איתמר ברטוב: אנחנו רואים לעצמנו זכות להקל.
<איתמר ברטוב: בהחלט.
עדי קול: שוב, איך אני יודעת שזה קורה?
<איתמר ברטוב: הדרך לדעת היא לתת הודעה ולתת התרעה על כך.
אורי מקלב: יש היום שקיפות.
אורי מקלב: הדברים האלה נעלמו מכם?
<איתמר ברטוב: קיבלנו את ההערה ואנחנו נבדוק.
אורי מקלב: איפה אנחנו חיים היום?
אורי מקלב: בימי הביניים?
<איתמר ברטוב: אני לא מכיר שינויים באמצע החודש.
<איתמר ברטוב: אם היה שינוי באמצע החודש, אנחנו נבחן את העניין.
<יהודה גוטמן: איך יודעים כמה זה פי עשר וכמה זה פי שלוש?
<יהודה גוטמן: אתה בעצמך לא יודע.
<יהודה גוטמן: יש לכם איזה מספר דקות?
<יהודה גוטמן: אני כצרכן יודע כמה זה פי אחד, פי שתיים ופי שלוש?
<יהודה גוטמן: איך מתחילים לחשב את זה?
עדי קול: זה משפט סתום שבקושי לכם הוא אומר משהו.
<יהודה גוטמן: אני צריך לעשות סקר בין כל החברים שלי כמה הם מדברים ואז להכפיל את זה פי שלוש?
<איתמר ברטוב: מהסיבה הזאת אנחנו שולחים התרעה מוקדמת ואנחנו מודיעים על כך.
<איתמר ברטוב: מרבית הלקוחות מקבלים את ההודעה הזאת ומרבית הלקוחות, רוב רובם, למעלה מ-99.9 אחוזים כמעט, לא מגיעים בכלל למדרגה הזאת.
<איתמר ברטוב: יחד עם זאת, מהדברים שנאמרו כאן עולה שיש קבוצה של לקוחות שלא מקבלת התרעה מוקדמת על כך ואנחנו צריכים לטפל בזה ואנחנו נטפל בזה.
<איתמר ברטוב: שלא יהיה ספק.
עדי קול: איך תטפלו בזה?
<שלומית אבינוח: כמה מספר הפניות שקיבלתם בנושא של החריגה?
<שלומית אבינוח: לא קשור לכנסת אלא גם פניות של אזרחים שלא יודעים לפנות לכנסת.
<איתמר ברטוב: אני אבדוק את העניין.
אורי מקלב: מה אכפת לי כמה פנו?
אורי מקלב: השאלה היא כמה הם חייבו.
אורי מקלב: את זה אתם כן יודעים.
<איתמר ברטוב: הנתון לא קיים לפני.
<איתמר ברטוב: אני לא רוצה להמציא את המספר.
<איתמר ברטוב: אנחנו נבחן את העניין הזה וככל שנישאל, נעביר אותו.
ישראל אייכלר: אתה יודע שיש אנשים שאין להם SMS ואם אתם שולחים רק ב-SMS, הם לא קיבלו אותו.
ישראל אייכלר: אתה יודע את זה.
ישראל אייכלר: זה לא משהו שגילינו לך.
<איתמר ברטוב: לא, אנחנו שולחים גם הודעות קוליות.
<איתמר ברטוב: אנחנו שומעים עכשיו שאנשים גם לא שומעים את ההודעות הקוליות ואנחנו שומעים טענה שבחברות אחרות זה נעשה באופן שאנשים כן מקבלים את זה.
<איתמר ברטוב: אין לי כרגע על השולחן הצעה איך אנשים יקבלו הודעה מוקדמת על כך.
<איתמר ברטוב: אנחנו נבחן את העניין ואנחנו גם נשתף וגם ניישם.
<יונתן קולנגי: מה הבעיה לפעול כמו באורנג', להתקשר פיזית ללקוח?
<יונתן קולנגי: באורנג' מתקשרים ללקוח ומקיימים שיחה של נציג מול הלקוח.
<יונתן קולנגי: באורנג' אין הודעה קולית.
אורי מקלב: אדוני הנכבד הציע שאפשר לשים הקלטה.
אורי מקלב: ברגע שעברת את הכמות, אומרים לך שאין לך אפשרות, אסור לך כי אתה עברת את המכסה ואתה בחריגה.
אורי מקלב: מי שעבר, מינימום היה צריך לשים אצלו הקלטה כך שכאשר הוא מרים את הטלפון ורוצה לקיים את השיחה, אומרים לו שהוא חרג.
אורי מקלב: עדיין הטכנולוגיה קיימת ודאי בתקשורת.
אורי מקלב: ברשותך, גברתי היושבת ראש, אני רוצה לשאול את משרד התקשורת.
אורי מקלב: אני ממש מופתע ומאוכזב בגלל עמדה אחת שאתה מציג בוועדה שהיא עמדה שאפשר לומר שהייתה ממלכתית ועדינה, מול מכתב של סמנכ"ל בכיר בפיקוח ואכיפה, מר מימון שמילה, שעונה לחבר הכנסת יעקב ליצמן תשובה בקשר לפנייה של לקוח.
אורי מקלב: יש כאן כמה סעיפים כאשר סעיף 2 אומר: "מעיון מעמיק בפנייתו של מר אייכבד, עולה חשש שככל הנראה חברת סלקום לא הקפידה כנדרש על קיום ההוראות לעניין הסכם התקשורת".
אורי מקלב: סעיף 3 אומר: "מעיון בעמוד עיקרי פרטי התכנית עולה כי תעריפי החריגה כלל לא צוינו בתעריפי החברה וזה בניגוד להוראות הרישיון".
<שלומית אבינוח: הוא אמר את זה.
אורי מקלב: הוא אומר ש"לאור האמור לעיל חברת סלקום נדרשה לזכות".
אורי מקלב: משרד התקשורת כן דרש מחברת סלקום להחזיר את הכסף למנוי ואכן החברה השלימה את הזיכוי.
אורי מקלב: כפי שאת אומר, כך הוא אומר שהוחלט לבצע הליך פיקוח וכי אתם רוצים לבדוק אם המקרה הוא מקרה בודד או אולי מדובר בתופעה רחבה יותר.
אורי מקלב: זאת תשובה שניתנה ב-5 באוקטובר.
<מאיר בן בסט: כשאני מדבר על זיכוי של סלקום את מנוייה, אני מדבר על זיכוי גורף, לכולם, לכל מי שפנה ולכל מי שלא פנה.
<מאיר בן בסט: זה גם מידע שביקשנו לקבל מהם.
אורי מקלב: בעקבות שימוש לא סביר.
אורי מקלב: חיוב על שימוש לא סביר.
אורי מקלב: לא על משלוח.
<מאיר בן בסט: באגף יש לנו תחום פניות ציבור ויש לנו את התחום האחר, התחום שלי.
<מאיר בן בסט: התחום הזה מטפל בפניות פרטניות.
<מאיר בן בסט: יכול להיות שבמקרה מסוים מנהלת התחום החליטה שיש מקום לדרוש מסלקום להחזיר כסף כבר עכשיו באופן חריג ואולי בגלל נסיבות מיוחדות, אבל ככלל אני לא יודע על כך שהמשרד שלנו דורש לגבי כל פונה שפנה שסלקום תחזיר לו את הכסף.
<מאיר בן בסט: את זה אני לא יכול לומר.
אורי מקלב: כל פונה שפנה בעקבות מה?
אורי מקלב: בעקבות חיוב על שימוש לא סביר.
אורי מקלב: זה לא על כל פנייה אלא אנשים שחויבו על שימוש לא סביר.
<מאיר בן בסט: יכולים להיות מקרים מיוחדים בהם המנוי נאלץ לעשות שימוש בכמויות בלתי סבירות ואז פנו וביקשו לזכות.
<מאיר בן בסט: זאת דוגמה.
<מאיר בן בסט: אבל לא באופן גורף.
עדי קול: אני רוצה לדעת מה אתה אומר עכשיו לפונים.
עדי קול: מה תשובתך לפונים שחויבו במאות ואלפי שקלים בחשבונות האחרונים שלהם?
<שלום סמין: אנחנו ניידנו.
<שלום סמין: אנחנו לא יודעים מה היה יכול להיות אם היינו ממשיכים.
<שלום סמין: מיד עברנו לחברה אחרת.
עדי קול: אבל יש גם כאלה שלא עברו לחברה אחרת.
<מאיר בן בסט: אנחנו עונים להם לגבי ההסדרה שאנחנו מתכוונים לעשות.
<מאיר בן בסט: אם לדעתם נגרם להם נזק, הם יכולים לפנות לערכאות אחרות.
<מאיר בן בסט: בשלב זה אנחנו לא מורים לחברה להחזיר כסף.
ישראל אייכלר: קודם אמרת שעד שתסיימו את כל התהליך ייקח זמן וכי זה סיפור ארוך.
<מאיר בן בסט: זה לא סיפור ארוך.
<מאיר בן בסט: הליך האכיפה לא אמור להיות ארוך.
<מאיר בן בסט: אלה לא חודשים.
ישראל אייכלר: חודש?
<רועי ברית: יש שני תהליכים.
<רועי ברית: ראשית, אנחנו בכלל בודקים אם יש כאן הפרה.
<רועי ברית: אחרי שנגיע למסקנה, אם וכאשר, שיש כאן הפרה, נוכל לבדוק אם להוציא הנחיה לחברה, האם לנקוט בצעדי אכיפה, האם ללכת למשל בהליך של עיצום כספי זה הליך אכיפה אפשרי.
<רועי ברית: הדבר נעשה באמצעות שימוע.
ישראל אייכלר: כמה זמן צריך כדי לבדוק האם זה מקרה חריג?
<מאיר בן בסט: אתמול ניתנו לחברה שלושה שבועות כדי להגיב.
<שלומית אבינוח: אנחנו מגיעים לשלושה חודשים לפחות.
ישראל אייכלר: לא, לברר האם בכלל הייתה כאן חריגה.
<מאיר בן בסט: עצם הפתיחה בתהליך פיקוח, יש לה משמעות.
<מאיר בן בסט: עצם הפעולה שנקטנו, היא כבדת משקל והיא בעלת משמעות.
ישראל אייכלר: אם אתם בודקים, תבדקו מה זאת המילה סביר.
אורי מקלב: היועצת המשפטית רוצה להתייחס.
<ורד זילברמן: זאת בדיוק ההערה שלי למשרד התקשורת ובעיקר ללשכה המשפטית.
<ורד זילברמן: ככל שהדבר רשום ברישיון והרישיון הוא הרי דבר שניתן לכל החברות הסלולריות ובמקרה הזה, צריך שתהיה הקפדה מצד הרגולטור על המינוחים כך שיהיו ברורים ונהירים גם לחברות הסלולר וגם לציבור עצמו.
<ורד זילברמן: שימוש סביר זה דבר שנתון לפרשנות, שמותנה בשימוש משתנה מחברה לחברה.
<ורד זילברמן: יש נושא של שוויוניות ולא יכול להיות שחברת תקשורת תעשה איפה ואיפה בין הלקוחות שלה כאשר למעשה כולם חתמו על אותו הסכם.
<ורד זילברמן: זה נתון לפתחכם לעשות את הסקירה הזאת.
<רועי ברית: ניקח את זה לתשומת לבנו.
<רועי ברית: לא פעם אנחנו משנים את ההסדרה שלנו בעקבות תלונות שאנחנו מקבלים מהציבור, בין אם בעקבות תופעות או תלונות של חברות אחת על השנייה.
<רועי ברית: לפעמים התופעות הן חדשות, לוקח זמן ומשנים את ההסדרה.
<רועי ברית: הדברים הם דינמיים וזה ברור מטבע הדברים.
ישראל אייכלר: המילה סביר היא מאוד מסוכנת.
ישראל אייכלר: כרגולטורים, שלא תהיה המילה סביר.
ישראל אייכלר: דוקטור בורג פעם הגיע לישיבת ממשלה ומישהו אמר לראש הממשלה שכל הרחוב זועק ובוער.
ישראל אייכלר: דוקטור בורג אמר לאותו אדם: באיזה רחוב אדוני עבר היום?
ישראל אייכלר: כי אני עברתי היום ברחוב והוא לא זעק והיה שקט.
ישראל אייכלר: מה זה סביר?
<מאיר בן בסט: דיברנו על זה לפני שנכנסת לישיבה.
אורי מקלב: מה זה סביר אנחנו לא יודעים אבל מה זה חיוב לא סביר שהם עשו, כולנו יודעים.
אורי מקלב: בזה אנחנו בטוחים, שהיו שכאן חיובים לא סבירים בלשון המעטה.
עדי קול: אני רוצה לסכם את הדברים אלא אם מישהו מהחברות האחרות רוצה להתייחס.
אורי מקלב: לפני שאת מסכמת, אני רוצה להודות לך על קיום הישיבה.
אורי מקלב: אני מאוד מקווה שזה יביא תועלת בנושא הזה.
אורי מקלב: אני חושב שמבחינת הלקוחות זאת לא לקונה קטנה אלא יש כאן הערת אזהרה.
אורי מקלב: מדובר בגבייה של כספים רבים מלקוחות והמשרד צריך להיכנס לפעולה הרבה יותר מהירה מאשר פעולה רגילה.
אורי מקלב: זאת הוצאה גדולה לכל משפחה.
אורי מקלב: חשבתי שמדובר במשהו יותר קטן, אבל לאחר הישיבה הסתבר לי שזאת פעולה הרבה יותר נרחבת ממש על ציר של הונאה ושרלטנות לשמה.
אורי מקלב: אני מודיע שאני אעשה פעולות בעניין הזה כמו במועצה לצרכנות ועוד.
אורי מקלב: אני גם אבדוק את החלק הזה מכיוון שאני מזועזע מהתשובות והגמגומים של חברת סלקום.
אורי מקלב: הייתי בטוח שלחברת סלקום יהיו תשובות הרבה יותר נחרצות או הרבה יותר מסבירות אבל בעצם באתם בלי תשובה לגבי מה שאתם עושים ועדיין לא נתתם תשובות ולא אמרתם מה אתם מתכוונים לעשות באופן מידי מבחינת הלקוחות.
<שלומי גוליאן: אני מחברת רמי לוי.
<שלומי גוליאן: דיברו כאן על פתרון שאפשר לקבל איזושהי הודעה והלקוח יקיש איזשהו קוד לזיהוי.
<שלומי גוליאן: אני חושב שצריך לבחון את זה כי מה שעלול להיות במצב כזה זה שנניח לבן אדם יש חמישה-שישה ילדים ואחד הילדים יצא לטיול, תארו לכם שתוך כדי טיול לבן אדם אין אפשרות לדבר כי ניתקו אותו ולבן אין את הקוד של האבא, תעודת זהות או ארבע ספרות אחרונות ולכן הוא לא יכול לדבר.
<שלומי גוליאן: מכיוון שאין לו שיחות, הוא בעצם יהיה מושבת.
<קריאה: לא חייבים לקודד.
אורי מקלב: זה מה שעושה החברה שלכם.
<שלומי גוליאן: אנחנו מרימים את רף השיחות.
<שלומי גוליאן: הפתרון הוא מאוד פשוט ואנחנו פתרנו את זה.
<שלומי גוליאן: הפתרון הוא בהיבטים.
<שלומי גוליאן: אין דבר כזה שימוש סביר ואכן כמו שנאמר צריך להוריד את המונח הזה.
<שלומי גוליאן: האופציה היחידה לחייב אותו היא מעבר של רף דקות שיגביל אותו בכמות מאוד גבוהה – ואני חושב שהיום אנחנו הגבוהים ביותר – ולא חייבת להיות אותה כמות אבל אפשר לקחת משהו דומה.
<שלומי גוליאן: אנחנו נותנים 15 אלף דקות.
<שלומי גוליאן: מי עובר 15 אלף דקות?
<שלומי גוליאן: מי שעובר 15 אלף דקות, מאה אחוזים אצלנו נבדק.
<שלומי גוליאן: עובר לביטחון ולא מתעסקים אתו בכספים.
<שלומי גוליאן: מי שעובר 15 אלף דקות, אני יכול לספור לכם ארבעה או חמישה לקוחות עד היום ואלה בדרך כלל אנשים שמשתמשים בתפוצות או ב-SMS כדי לעשות פרסומים או לבקש תרומות.
<שלומי גוליאן: אם נוריד את המונח שימוש סביר, זה יפתור לגמרי את הבעיה.
<שלומי גוליאן: כל העניין הזה של שימוש סביר, צריך להוריד אותו כך שהוא לא יהיה קיים.
<שלומי גוליאן: הודעה לפני כן עלולה לגרום לבעיות רבות.
<שלומי גוליאן: אין לי דוגמה אבל אני בטוח שיש עוד הרבה דוגמאות.
עדי קול: אני רוצה לדרוש מחברת סלקום להעביר לנו נתונים לגבי כמות הלקוחות בהם מדובר.
עדי קול: מה זה הפרומיל עליו דיברת?
עדי קול: אני רוצה לדעת כמה מקרי חריגה קיימים ובכמה כסף מדובר.
עדי קול: אני רוצה לדעת מה התעריף לפיו קבעתם שמדובר בחריגה, האם זה פי שלוש או פי עשר.
עדי קול: אני רוצה לדעת גם כמה אנשים פיציתם בעקבות חיוב שגוי, באיזה סכומים ומה אתם מתכוונים לעשות כדי להתמודד עכשיו עם התופעה הזאת שעכשיו ידועה לכם ואתם רוצים לתת לה מענה.
עדי קול: אני מבקשת ממשרד התקשורת לזרז את התהליך ולדווח לוועדה לגבי הצעדים שננקטו.
עדי קול: ברגע שנקבל את התשובות, נחליט אם לקיים דיון נוסף בנושא הזה.
עדי קול: אני שמחה לפתוח את הישיבה של הוועדה המיוחדת לפניות הציבור בכנסת.
עדי קול: למי שלא מכיר, אני אציג את הוועדה.
עדי קול: הוועדה לפניות הציבור היא ועדה מיוחדת שיש לה את אותן סמכויות כמו לכל ועדה אחרת בכנסת.
עדי קול: ההבדל בינה לבין הוועדות האחרות הוא שהיא מתכנסת בעקבות פנייה של אדם, של ארגון, של גוף שמעלה סוגיה ויש עניין להעלות אותה לדיון בכנסת.
עדי קול: הפנייה שקיבלנו ובעקבותיה התכנסנו היום היא פנייה שהגיעה ממישל מרסייה, יושב ראש התאחדות מעצבי השיער.
עדי קול: נבקש ממך להציג את הפנייה ואחר כך נמשיך ונשמע את הגופים השונים.
<מישל מרסייה: אני רוצה לומר תודה רבה ליושבת ראש הוועדה חברת הכנסת עדי קול על ההתכנסות.
<מישל מרסייה: אנחנו כבר שנתיים וחצי בתהליך ארוך ומייגע לנסות להסדיר את ענף הספרות בישראל כנהוג בעולם המערבי.
<מישל מרסייה: נקטנו בהרבה מאוד פעולות והעברנו הרבה מאוד מידע הן למשרד הכלכלה והן למשרד הבריאות במטרה אחת והיא הסדר.
<מישל מרסייה: למה הסדר?
<מישל מרסייה: מכיוון שהענף הזה מתנהל בצורה לא נכונה.
עדי קול: אני אומר שהטענות שנשמעו כלפיך הן שאתה רק רוצה להגביל את המתחרים שלך ולכן אתה עושה את זה וכי יש לך אינטרס אישי בתהליך.
<מישל מרסייה: אני אשמח מאוד להסביר וגם לתת תשובות.
<מישל מרסייה: אין לזה קשר ברצון שלי כמעצב שיער ויושבים כאן אתי עוד מעצבי שיער.
<מישל מרסייה: אנחנו מאוגדים היום עם סדר גודל של 400 מספרות שאף אחד לא הכריח אותנו אלא אנחנו עושים את זה לטובת עצמנו ולטובת הבנה מרכזית שהענף הזה בישראל מנוהל בצורה לא נכונה.
<מישל מרסייה: אני לא רוצה להגיד שעוד הרבה ענפים אחרים שנחשבים לעבודות כפיים מתנהלים בצורה לא נכונה.
<מישל מרסייה: זה באמתחתה של מדיניות של ממשלת ישראל, זאת והקודמות לה, ששמו את הענפים שקוראים להם ענפים לא חשובים.
<מישל מרסייה: אנחנו יודעים שיש בעיות גם בתחום של הייצור.
<מישל מרסייה: אמרו שכל הענפים האלה יסתדרו, שידאגו לעצמם, הם לא עורכי דין, הם לא רואי חשבון, הם לא מייצרים תוכנה.
<מישל מרסייה: הם החברה.
<מישל מרסייה: החברה בדיוק באה מהמקום הזה.
<מישל מרסייה: היא באה מאותו מקום שחברה מסודרת מארגנת את הענפים שלה באופן מקצועי.
<מישל מרסייה: איזה מקצוע?
<מישל מרסייה: מצד אחד משרד הכלכלה יצר עולם שלם של חוקים, סוג 1, סוג 2, סוג 3, הגדרה מובנית של מקצוע הספרות, ומצד שני אין שום אכיפה.
<מישל מרסייה: אם כן, לשם מה מר פדידה צריך להחזיק בית ספר או מר מישל מרסייה סגר את בית הספר שלו?
<מישל מרסייה: כי יודעים שאין צורך.
<מישל מרסייה: הרי אם את מחר רוצה להחליט להיות ספרית, אף אחד לא מונע ממך לעשות זאת.
<מישל מרסייה: רדי לרחוב, תפתחי מספרה, קחי רישיון באותה עירייה מקומית וזהו, את ספרית.
<מישל מרסייה: מה הרקע שלך?
<מישל מרסייה: את עובדת עם חומרים כימיקליים.
עדי קול: מה ידרשו ממני?
<מישל מרסייה: כלום.
<יאיר קמיר: זאת הבעיה.
<מישל מרסייה: משרד הכלכלה, בטענה שלדעתי היא לא חוקית אבל זה דיון נפרד, טוען שאנחנו רוצים להפריע לתחרות שוק חופשי.
<מישל מרסייה: מה הקשר?
<מישל מרסייה: האם בעל מקצוע צריך ידע לתחום שהוא עוסק בו?
<מישל מרסייה: התשובה היא חד משמעית: ברפובליקות בננות לא צריך אבל אנחנו לא רפובליקת בננה, לפחות כך אני תופס את עצמי.
<מישל מרסייה: משרד הבריאות עושה היום מאמצים מאוד גדולים לחבר את החקיקה בהסדר של התחום של הכימיקלים למיניהם במיוחד בתחום הקוסמטיקה ורוצה להתיישר כלפי מה שקורה היום באירופה.
<מישל מרסייה: מה ההבדל בינינו?
<מישל מרסייה: אותו דבר.
<מישל מרסייה: בתחום שלנו מעצבי שיער שלא למדו מקבלים חומרים מסוכנים, חד משמעית מסוכנים.