GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יורם שפירא: זה רק מראה שהטענה שיש כל מיני טענות היא נכונה.
עדי קול: אבל רק בקקאו וגם קקאו, סליחה רגע, אני מנסה להבין למה קקאו זה הגוף היחיד שאתם התייחסתם אליו ואמרתם - - -
<יורם שפירא: אני לא התייחסתי - - -
עדי קול: זה גוף שהייתה טענה לגביו והפעלתם לגביו פיקוח.
עדי קול: מה הייתה הטענה?
<יורם שפירא: לא נכון.
<יורם שפירא: את רואה את החוברת הזאת?
עדי קול: אני מקריאה מהחוברת שלכם.
<יורם שפירא: אבל את רואה את החוברת הזאת?
<יורם שפירא: כל המכתבים האלה של המפקחת על החוזים והמחירים של נתב"ג, שזה התפקיד שלה, וכל זה רק מהתקופה האחרונה.
עדי קול: אז, סליחה, בחוזה שלך, כמה המחיר המינימלי לקפה?
<נאור אשכנזי: דבר ראשון אין מינימלי.
עדי קול: יש מינימלי, לפי מה שהם אמרו.
עדי קול: הם אמרו שיש רשימת מחירים בנספח החוזי.
<נאור אשכנזי: דבר ראשון, צריך לדייק בדברים.
<נאור אשכנזי: המספרים שצוינו הם לא נכונים לגמרי.
<נאור אשכנזי: מחירי הקפה שלנו בנתב"ג הם 2 שקלים מעל הרשת וזה משהו שהוסכם בחוזה ואנחנו לא מפרים חוזה.
<נאור אשכנזי: זה דבר ראשון.
<נאור אשכנזי: אנחנו עובדים מול החוזה.
עדי קול: אז אם מישהו - - -
<נאור אשכנזי: אין לנו קפה ב-9 שקלים ברשת וגם לא אספרסו.
עדי קול: אבל אם מישהו בא וקנה את הקפה ב-18 שקלים?
<נאור אשכנזי: גדול, שברשת עולה 16 שקלים.
<נאור אשכנזי: כן.
<נאור אשכנזי: ואספרסו, 10 שקלים ברשת ו-12 שקלים אצלנו ב - - -
עדי קול: ולמה?
עדי קול: למה הפער של 2 שקלים?
<נאור אשכנזי: כי ההוצאות שלנו הן שונות.
<נאור אשכנזי: יש לנו מכרז שמראש הוגש והוסכם ואנחנו עומדים בחוזה של המחירים.
<נאור אשכנזי: הכול מאוד פשוט.
<נאור אשכנזי: לא עשינו שום דבר - - - גם בכריכים.
<נאור אשכנזי: זרקו פה מחירים הזויים שלא קשורים.
<נאור אשכנזי: ברשת המחירים שלנו הם 29 שקלים לכריך ובנתב"ג 30 שקלים.
<נאור אשכנזי: דרך אגב, אני שלחתי את כל המחירים בשבוע שעבר - - -
עדי קול: הדבר היחיד שאנחנו ציינו לגבי ארקפה זה קפה הפוך, עולה 19 שקלים, מול המחיר בפולג ב-16 שקלים.
עדי קול: 3 שקלים הבדל.
<נאור אשכנזי: הגדלים טיפה שונים, זה הכול.
עדי קול: לא, על אותו קפה.
<נאור אשכנזי: אין אותו קפה.
<נאור אשכנזי: זה לא אותו קפה, כי הכוס בנתב"ג טיפה יותר גדולה מבנתניה והיא שונה.
<נאור אשכנזי: אז אם עושים השוואה, היא צריכה להיות מדויקת, דבר ראשון, ולא להשמיץ אותנו סתם, וזה מה שקרה.
<נאור אשכנזי: סתם השמיצו אותנו.
עדי קול: לא, שוב, אני מייצגת את הציבור, הציבור רואה שתי עמדות שונות עם מחיר שונה.
<נאור אשכנזי: מצוין.
<נאור אשכנזי: אנחנו עובדים 24 שעות, גם בשעות של הלילה שהשדה לפעמים סגור ואין נוסעים והעובדים עדיין נמצאים ומשלמים להם, כולל חניות וכולל הגעה ואנחנו לא מתלוננים לאף אחד, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם הרשות, יש לנו בקרת מחירים כל שבוע או שבועיים, שבאים ובודקים אותנו, כולל בקרות של משרד הבריאות שאין בשום מקום אחר במדינת ישראל.
<נאור אשכנזי: אז סתם לצאת עם כתבה - - -
עדי קול: אז הכול בסדר?
<נאור אשכנזי: לא, סתם לצאת עם כתבה כדי לשבח מישהו מסוים על חשבוננו זה לא נכון.
עדי קול: היא ביקשה לדבר, היא ביקשה לפניך, אני אתן לך אחר כך.
<עפרה לוי: נציגי הרשות הנכבדים פה אמרו בעצמם שהכנסות הרשות או תקציב ההשקעה של הרשות, כל אחד בשפתו, מגיעות מהעולם המסחרי - - -
<יעקב גנות: לא, אגרות ומסחר והכול.
עדי קול: האמת שאמרת מסחר, אני מניחה שהתכוונת - - -
<עפרה לוי: אמרת אגרות מאוד נמוכות, אמרת תעופה מקומית מסובסדת על ידי הרשות, אמרת הכנסות הרשות מגיעות מהעולם המסחרי.
<שמואל זכאי: שנדייק, 53% מההכנסות של הרשות באות מאגרות, כמו בכל העולם שיש אגרות, ו-47% באות מהכנסות ממסחר.
<שמואל זכאי: בדרך כלל בעולם, בנמלי תעופה, בין 70% ל-80% מההכנסות באות מאגרות, כלומר ממיסים ישירים שמטיל הנמל על הנוסע או על חברת תעופה, ורק 20% על הכנסות ממסחר.
<שמואל זכאי: כדי שהעול של המיסים הישירים לא יהיה ישירות על הציבור, כי את לא יכולה לטוס בלי לשלם מס, הלכה הרשות בצורה חכמה ואמרה, 'בואו נוריד את המחירים של האגרות, נעשה אותם אגרות זולות - - -
עדי קול: סליחה, אתם חוזרים כל פעם על אותו נושא.
<עפרה לוי: תודה.
<עפרה לוי: אנחנו באמון הציבור מאמינים שלהגיד משפט כמו קצת פחות מ-50%, אני אשתדל לדייק, מגיע מהעולם המסחרי בסופו של דבר מי שמשלם את זה הם הצרכנים, אם זה במחיר הקפה, אם זה בנושא של מגבלה למוניות.
<עפרה לוי: במקביל לסיפור הזה התעורר סיפור נוסף שבו הרשות עצרה - - -
עדי קול: אנחנו לא ניכנס כאן לנושא המוניות, אנחנו - - -
<עפרה לוי: אין בעיה, אבל - - -
<שמואל זכאי: כדי להגן על האזרח.
<עפרה לוי: אני מצטערת, אני מתקשה לראות איפה זה מגן על האזרח.
עדי קול: גם האזרח מתקשה לראות איפה זה מגן עליו.
עדי קול: אני אגיד לך, אני הוועדה לפניות הציבור, קיבלתי בשבועות האחרונים עשרות פניות לגבי המוניות.
<עפרה לוי: אנחנו מבקשים מהוועדה להפנות את הנושא לוועדה לביקורת המדינה ולבקש ממבקר המדינה לחקור את הנושא הזה, כיוון שבסופו של דבר שוב מי שמשלם את ההכנסות האלה ואת תקציבי הפיתוח האלה זה האזרחים והצרכנים.
עדי קול: קודם כל אנחנו לא צריכים להעביר לוועדת ביקורת, מיד אנחנו יכולים להעביר למבקר המדינה בעצמנו.
<עפרה לוי: בשמחה.
עדי קול: אפשר לדלג על הוועדה.
<עפרה לוי: קיצור דרך זה תמיד מבורך.
עדי קול: קיצור דרך זה יותר טוב.
עדי קול: אני מסכימה, אחד מהדברים זה שאנחנו נסיים את הדיון הזה ונקרא למבקר המדינה ל - - -
<יעקב גנות: את מדברת בכזה קצב שתאמיני לי - - -
עדי קול: אני לא התנצלתי על זה לפני, יש לי בעיית דיבור מהיר, אני אנסה לעצור אותו.
<יעקב גנות: אני עוד מעט אני עולה על השולחן - - -
עדי קול: אתה יכול, כי הצלמים הלכו.
עדי קול: אתה יכול לעלות על השולחן, אין בעיה.
<יעקב גנות: לא, אני כל הזמן מקשיב כדי להבין.
עדי קול: אנחנו כמובן נקרא לבדוק את העניין הזה.
עדי קול: אתם תשמחו, כמו שאת אומרת - - -
עדי קול: כמובן, אתם אומרים אין בעיה, אנחנו נשמח שמבקר המדינה יבחן את כמות ההכנסות וגם איך הצרכן משלם לצורך ההכנסות האלה.
<ניב זילברשטיין: קודם כל, לפני שאנחנו גם כועסים על שכירויות שהן אסטרונומיות ולא פרופורציונאליות לסיפור הזה - - -
עדי קול: דרך אגב, לי קשה לכעוס על השכירויות, כי אני לא קיבלתי את החוזים עדיין אז אני לא יודעת מה המחיר.
<ניב זילברשטיין: אל"ף, את יכולה להיכנס לאינטרנט כי המכרז היה פתוח.
עדי קול: המכרז, אבל לא החוזה.
<ניב זילברשטיין: המכרז היה פתוח.
<ניב זילברשטיין: גם אמרתי את זה ליועצת שלכם.
עדי קול: אני חייבת להגיד לך, המכרז פתוח וקיבלנו מידע שאומר שהמספרים שהוצעו במכרזים היו הרבה יותר גבוהים ממחירי המינימום ולכן אנחנו לא יכולים לדעת מה החוזה.
<ניב זילברשטיין: אז קודם כל לפני באמת שאנחנו כועסים אני חייב להגיד דבר טוב והם מכירים אותי כמישהו שנלחם איתם הרבה.
<ניב זילברשטיין: אני רוצה להגיד לעמיתי שמואל, אתם מנהלים את העסק הזה טוב וצריך להבין שבשונה מקניון שמחר בבוקר יהיה סגור יומיים ולא תהיה בעיה כאן, אם נתב"ג יהיה סגור יומיים יהיו לנו פה צרות צרורות.
<ניב זילברשטיין: אתם מנהלים את זה טוב, זה גם עולה לנו הרבה כסף - - -
עדי קול: נכון, אז כמה כסף?
עדי קול: השכירות שלך שם מול השכירות שלך במקום אחר.
<ניב זילברשטיין: אז בואי אני אספר לך.
<ניב זילברשטיין: אנחנו משלמים פלוס מינוס פי שישה מחנות ממוצעת אצלנו בקניון.
<ניב זילברשטיין: פי שישה בנתב"ג.
עדי קול: מחירים, אתה יכול לתת לנו מחירים?
<ניב זילברשטיין: 150,000 שקל בחודש, שזה מספר אסטרונומי.
<ניב זילברשטיין: אם אני מסתכל על חנות רחוב, נגיד סתם, שמשלמת - - -
עדי קול: בקניון.
עדי קול: נגיד לך בקניון עזריאלי, רמת אביב.
<ניב זילברשטיין: אני מצטער, אנחנו יצאנו מכל הקניונים בגלל הסיפור הזה.
<ניב זילברשטיין: אנחנו לא מוכנים לשלם לא 800 שקל למטר ולא 400 שקל למטר, אלה מספרים שהם הזויים.
<ניב זילברשטיין: אנחנו משלמים בחנות נורמלית סדר גודל של 12,000 שקל לחודש.
<ניב זילברשטיין: אלה המספרים שאנחנו מוכנים לשלם, כי סך הכול אם אנחנו נשלם יותר נצטרך להעלות את המחיר.
<ניב זילברשטיין: בנתב"ג אנחנו משלמים יותר.
<ניב זילברשטיין: אנחנו לא מוכרים פי חמישה או פי שישה, רוב השנה, אגב, אין שם יותר מדי עבודה.
<ניב זילברשטיין: לספר לכם?
<ניב זילברשטיין: תבואו בינואר-פברואר, זה מה זה שקט - - -
עדי קול: ואתם עדיין מרוויחים.
<ניב זילברשטיין: לא.
<ניב זילברשטיין: אז רק שתדעי, לקח לנו שנה וחצי עד שהגענו ל-break even ואם נסתכל על הפחת, כי אין לך חוזה פה לעשרים שנה, החוזה הוא לחמש שנים ואתה מפעיל כאן את החנות לחמש שנים ואנחנו לא יודעים מה יהיה עוד חמש שנים, נשארו לנו עוד שנתיים ולכן אתה פלוס מינוס break even, זה לא מציאה גדולה.
<ניב זילברשטיין: להגיד לך את האמת, אם את אותו כסף הייתי משקיע בארבע חנויות, כי באותו כסף שעלה לנו ל - - -
עדי קול: אז למה אתה שם?
<ניב זילברשטיין: כי כבר יש חוזה וחתמנו ולהגיד לך - - -
עדי קול: אבל ידעת מראש.
<ניב זילברשטיין: לא, זה מה שאני אגיד לך.
<ניב זילברשטיין: אל"ף, אם תשאלי אותי בדיעבד, זו לא הייתה ההחלטה הכי חכמה בעולם, שתיים, לצאת היום זה למחוק את כל ההשקעה שהייתה והייתה שם השקעה אדירה, וזה לא נכון, אתה לא בעצם אומר 'אוקיי, יאללה הפסדתי 2 מיליון דולר ונתקדם הלאה בחיים', זה עסק שלנו, זה לא חברה ממשלתית שאתה יכול לעשות את זה.
<ניב זילברשטיין: לגבי החוזים.
<ניב זילברשטיין: תראי, אפשר לשנות, כלומר באמת ההצעה שלכם - - - העולם מתחלק לשתיים, כשאתה בא ומתחרה בקפיטריות, ויש לנו 55 סניפים בכל הארץ, מקרית שמונה ועד אילת, ויש לנו גם מקומות שהחוזה הוא קצת שונה והתמודדנו בחוזים שונים, אז יש שתי אופציות.
<ניב זילברשטיין: אופציה אחת זה כמו שאמרתם, ואמרתי את זה אתמול ליועצת, לוקחים איקס מסוים של מוצרים כשאתה חייב להתחייב למחיר מסוים ואתה לא זז ממנו, בתי ספר, קפיטריות, אוניברסיטאות ועוד.
<ניב זילברשטיין: במקרה הנוכחי זה לא היה ככה.
<ניב זילברשטיין: במקרה הנוכחי פונקציית המטרה של נתב"ג היה מחיר שכר דירה ולא מחיר לצרכן.
<ניב זילברשטיין: האם אפשר לשנות את זה על החוזה שלנו?
<ניב זילברשטיין: האם אפשר לשנות את זה עתידית?
<ניב זילברשטיין: כן.
<ניב זילברשטיין: אני מצטער להגיד לך, אני אומר את זה קצת בביקורת אלייך כי זה מאוד פופוליסטי ובטח הבחור שהלך מכאן מאוד נהנה מהסיפור הזה, סך הכול אני מניח שבהידברות בינך לבין הרשות בחוזים העתידיים יהיה ניתן לקבוע איקס מסוים של מוצרים, בדיוק כמו באוניברסיטת תל אביב, בדיוק כמו באוניברסיטת באר שבע, בדיוק כמו בבית ספר בחולון שלפני שבוע התפרסם בו מכרז לסנדוויצ'יה או זה.
<ניב זילברשטיין: אותו דבר, בהידברות בינך לבין הרשות אני מניח שתוכלי לקחת - - -
עדי קול: לא, קודם כל אני אשמח לעשות הידברות, לא נשמע שיש עם מי.
עדי קול: במקרה הספציפי הזה.
<ניב זילברשטיין: עדי, אני חייב להגיד לך משהו, הם מכירים אותי כי אני נלחם, הם מכירים אותי טוב.
<ניב זילברשטיין: תאמיני לי, בהידברות הם מקשיבים והם עוזרים.
<ניב זילברשטיין: עכשיו תביני אותנו, אתם לקחתם אותנו כי הכי קל לקחת לכתוב פיצה וזה וקולה וזה וזה ואלף ואחד דברים, כי זה קל.
<ניב זילברשטיין: קצת נתונים ו - - -
עדי קול: זה מה שהציבור צורך.
<ניב זילברשטיין: קצת נתונים ואני אתן לך - - - 44% מהמוצרים שלנו בנתב"ג זה אותו מחיר כמו בשאר הארץ.
<ניב זילברשטיין: עוד 16% מחיר זול יותר בנתב"ג ורק 40% מהמחירים של המוצרים הם יותר יקרים.
עדי קול: והם יקרים פי כמה?
<ניב זילברשטיין: בשקלים, אני מדבר איתך על - - -
עדי קול: לא, באחוזים, כי אמרת את זה באחוזים.
<ניב זילברשטיין: באחוזים נגיד 5%-6%.
<ניב זילברשטיין: תלוי מה, עוד פעם.
<ניב זילברשטיין: אבל צריך להבין עוד משהו, העסק הזה עובד 24 שעות, גם בשעות מתות.
<ניב זילברשטיין: אני הייתי שמח - - -
עדי קול: מה זה שעות מתות?
עדי קול: מתי זה?
<ניב זילברשטיין: שעות מתות זה מ-12 וחצי עד 4 בבוקר.
עדי קול: זה שעות שלא אוכלים בהם פיצה.
<ניב זילברשטיין: לא, עזבי אותך פיצה, אני מדבר על לשתות.
<ניב זילברשטיין: פיצה, אגב, זה הרבה יותר - - - אני הייתי שמח לסגור חלק מהסניפים, הייתי שמח גם לא לקחת בעסקת החבילה את שני הסניפים, יש לי סניף אחד לפני הדיוטי פרי וסניף אחד בתוך הדיוטי פרי.
<ניב זילברשטיין: זה לא שיקול דעת, זה כאילו היום יש חוזה, אנחנו צריכים לעמוד בחוזה.
<ניב זילברשטיין: עולה לנו להביא עובדים לנתב"ג הרבה יותר כסף מכל מקום אחר.
עדי קול: רגע, אמרת שפונקציית המטרה - - - לך אין נספח מחירים?
<ניב זילברשטיין: ברור שכן.
<ניב זילברשטיין: אני אספר לך עוד משהו ותקראו את החוזה, אני לא יכול לעשות מבצע שם בלי לקבל את האישור שלהם, אני לא יכול להזיז מחיר בלי לקבל את האישור שלהם.
<ניב זילברשטיין: אני לא יכול מחר בבוקר להכניס מוצר חדש בלי אישור שלהם.
עדי קול: אבל אתה מבין מה אמרת?
עדי קול: אתה לא יכול לעשות מבצע, אתה לא יכול להוריד את המחירים.
עדי קול: זאת אומרת הם לא נותנים לך להוריד את המחירים.
<ניב זילברשטיין: לא, בלי אישור אני לא יכול לעשות שום דבר.
<שמואל זכאי: לפרוטוקול, אפשר להוריד מחירים כל הזמן.
<שמואל זכאי: אנחנו לא חסם בהורדת מחירים, אנחנו חסם בעליית מחירים.
<ניב זילברשטיין: אני יכול לעשות מבצעים?
<ניב זילברשטיין: אני יכול ל - - -
<שמואל זכאי: באישור.
<ניב זילברשטיין: תקראו את החוזה, בבקשה.
<ניב זילברשטיין: בחוזה רשום, ואם אתה רוצה אני אפנה אותך לסעיף הספציפי, רשום שאני לא רשאי אפילו לכבד מבצעים ושי, קופונים או כל דבר אחר, למה?
עדי קול: כי זה אסור?
<ניב זילברשטיין: לא - - -
עדי קול: קודם כל אני מבקשת שתבדקו את זה, כי אנחנו נשמח לדעת שהחוזים שלנו כן מאפשרים לבתי עסק לעשות מבצעים.
<שמואל זכאי: יש פיקוח, הוא מבקש.
<שמואל זכאי: זה הכול.
<שמואל זכאי: הוא יודע לבקש.
<אהוד פלג: גברתי היושבת ראש, המועצה הישראלית לצרכנות רוצה להביא את הפרספקטיבה של הצרכן והצרכן מגיע לנתב"ג ורואה את המחירים והמחירים הם גבוהים.
<אהוד פלג: בואו נתחיל עם כל הטיעונים שהושמעו פה ויכול להיות שבדקות האחרונות גם יצא המרצע מהשק.
<אהוד פלג: קודם כל הנושא של איך נקבעים מחירים ופה אני לא מחדש כלום לאף אחד, כי בדרך כלל זה בא מהכלכלנים, כולם סוגדים לתחרות החופשית, בסדר גמור, בתנאי שיש.
<אהוד פלג: אין?
<אהוד פלג: צריך לבוא פיקוח, כי אחרת יש השתוללות.
<אהוד פלג: פה יש לקוחות שבויים, הזכירו כבר כמה שעות צריך לבוא מקצווי ארץ לנתב"ג, כמה שעות לפני הטיסה צריך להתייצב שם לכל הבדיקות והתהליכים, ולאחר מכן, במיוחד אם לוקחים טיסות של low cost, ששם לא נותנים מזון ושתייה, אז ברור למה הצרכנים צריכים שם לצרוך את שירותי המזון והשתייה, פעם אחת, ולמה הם לא יכולים להביא טרמוס קפה מהבית, כשהם מחשבים כל גרם של משקל כדי לא לעבור על המשקל המקסימלי המותר.
<אהוד פלג: אז עכשיו בואו נראה מה הם פוגשים שם.
<אהוד פלג: וכאן אנחנו מצפים, ופה אולי ראוי להזכיר שמדובר ברשות שדות התעופה, מדובר בגוף ציבורי, מדובר בשטח ציבורי ואנחנו הציבור.
<אהוד פלג: זאת אומרת שאנחנו צריכים לראות איך הגוף הציבורי שקיבל משאב ציבורי לניהול ועושה כנראה עבודה טובה, אבל הוא צריך לשקול כשיקול מרכזי את רווחת הצרכן.
<אהוד פלג: האם זה בא לידי ביטוי?
עדי קול: נכון, כך התחלתי את דבריי.
<אהוד פלג: בעקבות פרשה קודמת שאותה הצפנו, הנושא של מכרזים שערורייתיים ברכבת ישראל, על הפעלת דוכני קפה ומאפה ברציפים, פנינו לחשב הכללי באוצר ודרשנו, וזה קיבל את גיבוי ועדת הכלכלה, שבכל המכרזים של גופים ממשלתיים יהיה סעיף שדואג ושם כשיקול מרכזי את רווחת הצרכנים.
<אהוד פלג: אני שמח לבשר לוועדה שקיבלנו את תשובתה של החשבת הכללית באוצר שהיא נענית לבקשה והחליטה להוציא הנחיה כזאת.
<אהוד פלג: עכשיו יגידו לנו המדקדקים, ואני אסכים איתם, שהנושא של כפיפות רשות שדות התעופה להוראות החשכ"ל לא קיים, מצד שני חלות עליהם תקנות חובת המכרזים שקובעות שכל גוף ציבורי, לרבות רשות שדות התעופה, לא כתוב שם, אבל מכלל ההגדרה זה חל גם עליהם, תהיה מוכוונת על ידי תקנות חובת המכרזים, או על ידי נוהל פנימי שהרשות תקבע.
<אהוד פלג: אם כך הדברים הם בידיהם, או לכל הפחות יש עליהם חובה להראות התחשבות בנו.
<אהוד פלג: עכשיו, איפה ההתחשבות הזאת - - -
עדי קול: אהוד, בהזדמנות הזאת אני אומר שאנחנו עובדים ביחד על הצעת חוק שתחייב את כל הגופים שמתקשרים עם המדינה על פי חוק חובת המכרזים לשקול שיקולים צרכניים.
עדי קול: אנחנו עובדים על זה עכשיו, אנחנו נגיש את זה בקרוב כדי שגם אתם תוכלו לעשות את זה.
<אהוד פלג: איפה ההוראה הזאת או איפה ההתחשבות הזאת בצרכנים באה לידי ביטוי במדיניות כאן?
<אהוד פלג: אני יכול לשפוט רק על פי מבחן התוצאה.
<אהוד פלג: מבחן התוצאה זה מה אני מוצא.
<אהוד פלג: הסעיף הזה, רק אם ניתפס לסעיף אחד, 10% יותר גבוה ממחירי הרשת, או כמו שנאמר פה 2 שקלים יותר, אני רוצה להבין את ההוראה הזאת.
<אהוד פלג: בחוץ יש תחרות, בחוץ יש לי את קופיקס, 5 שקלים כוס קפה, בנתב"ג אין לי את הדברים האלה, אין תחרות.
<אהוד פלג: כשאין תחרות צריך פיקוח.
<אהוד פלג: יש לי פה דוגמאות של חוזים, גברתי, של רשויות מקומיות שמפעילות את החופים בפיקוח וקובעות במכרזים שלהם, אני יכול לצטט, הוראות מאוד מאוד מחמירות לגבי כמה מצרכי יסוד על מנת להבטיח בדבר שנמצא בשליטתם מחירים שווים לכל נפש, לפחות לגבי מוצרים מסוימים לאלה שבאים ליהנות מהמשאב הציבורי הזה שנקרא חוף ים.
<אהוד פלג: אני לא מבין מדוע שטח כמו נתב"ג לא יהיה כפוף לאותם הסדרים ממש, אם באמת השיקול המוביל הוא רווחת הצרכנים.
<אהוד פלג: לכן אנחנו מבקשים שאותה התחשבות עצמה תבוא לידי ביטוי במכרזים של רשות שדות התעופה ותבוא לידי ביטוי במחירים שאנחנו, הצרכנים, נראה על המדפים.
עדי קול: אני מבקשת את אותה בקשה, האם אנחנו יכולים לקבל אותה?
<קריאה: המנכ"ל, בקשות זה אתה.
<יעקב גנות: קודם כל שמענו.
עדי קול: קודם כל שמעת.
עדי קול: אמרו המנכ"ל זה הוא, אני אשמח לשמוע ואני אדבר לאט עכשיו.
עדי קול: הבקשה שלנו היא מאוד פשוטה, אנחנו מבינים שיש חוזים שאי אפשר לפתוח אותם, אנחנו מדברים כרגע על חוזים עתידיים ובחוזים עתידיים אנחנו רוצים לראות, קרא לזה אהוד, לשקול שיקולים צרכניים.
עדי קול: אני מדברת על הגנה על הציבור, להבטיח שברשתות המסחריות שפועלות בתוך הנתב"ג יהיו מחירים שפויים, מחירים זהים למחירים בחוץ במוצרים מסוימים.
עדי קול: להגדיר מוצרים, לפרסם את המוצרים האלה, להגיד, 'אתם יכולים לקנות ב-18, אבל בכל אחד מהמקומות יש לכם קפה בסיסי, מאפה ומים', אני זורקת עכשיו את המוצרים האלה, 'במחירים שהם אותם מחירים כמו שאתם משלמים בחוץ'.
<יעקב גנות: הבקשה נרשמה ותישקל בחיוב.
עדי קול: ומתי אני יכולה לקבל עליה תשובה?
<שמואל זכאי: את תקבעי מתי תקבלי תשובה ואנחנו ניתן תשובה.
<יעקב גנות: אנחנו נודיע.
עדי קול: לא, לא, אתם רוצים שאנחנו - - - קודם כל נורא נהניתי מנוכחות
עדי קול: כם כאן ולכן אנחנו נעשה דיון נוסף בעוד כשבועיים.
<יעקב גנות: סליחה, אני מתחייב לבוא אלייך ללשכתך להגיד לך - - -
עדי קול: בתוך שבועיים.
<יעקב גנות: בתוך שבועיים.
עדי קול: אז קודם כל אני שמחה מאוד ואני אשמח לפגישה שלנו גם, בכל מקרה, ואני לא שותה קפה.
<יעקב גנות: קבענו.
עדי קול: אנחנו קרובים לסיום, אבל אני אתן לך.
<יורם שפירא: רק ממש בשתי דקות.
עדי קול: רק לא על הסבסוד של ה - - -
<יורם שפירא: לא, לא, לא, אני מדבר עכשיו על ה - - - קודם כל אנחנו מסבסדים - - -
<יעקב גנות: אבל אני מקווה שהשתכנעת.
עדי קול: איפה מסבסדים?
<יורם שפירא: אני יכול לספר על הסבסוד?
<יורם שפירא: תראי, אני אתן רק דוגמה, נתן פה דוגמה פיצה האט ונתן פה דוגמה קקאו ושולח לי הבעלים של קפה קפה שמוכר ב-10 שקלים קפה בנתב"ג ויושבים פה הבעלים של הסושי ומביאים את התפריט שלהם בפריים רמת החייל ובפריים נתב"ג, שכל המחירים בנתב"ג יותר נמוכים.
<יורם שפירא: אז אפשר לבוא ולהיתפס במוצר אחד או שניים ולהגיד שהמוצר הזה זה המוצר, אותו קפה של ה-18 שקל, שמצאו באחד המקומות, כן, יש מוצרים יקרים - - -
<שחר תורג'מן: אתם אמרתם שזה המוצרים הכי נמכרים בנתב"ג, אז תבדקו את זה.
<שחר תורג'מן: אלה המוצרים הכי נמכרים.
עדי קול: שחר, אני עוצרת אותך.
<יורם שפירא: אני מבקש את הגנתך על זכות הדיבור שלי.
עדי קול: הנה וקיבלת את הגנתי המלאה.
עדי קול: ברגע שיצאת מהדיון איבדת את זכות הדיבור שלך.
<יורם שפירא: הוא הלך לבדוק את הקפה.
עדי קול: או לשתות את הקפה פה.
<יורם שפירא: ולכן יש בנתב"ג מגוון עצום של מוצרים, מגוון עצום של מחירים, וכן, ישנם מחירים מסוימים ובאישור ולא בשום הפקעת מחיר, שהם גבוהים ממחירי הרשת, כמו שיש מחירים נמוכים ממחירי הרשת, כמו שיש מחירים שהם מחירי הרשת.
<יורם שפירא: אבל יש מגוון, ואם לבוא ולהגיד שחופי הים זו הדוגמה, כנראה שאהוד לא היה מזמן בחוף תל ברוך.
<יורם שפירא: כנראה.
<יורם שפירא: אני הרבה נמצא שם עם הנכדות שלי.
<יורם שפירא: שיבוא לקנות משהו בחוף תל ברוך ויראה כמה עולים המחירים בחוף תל ברוך או בחופים אחרים בתל אביב.
<יורם שפירא: אבל אנחנו לא משווים - - -
עדי קול: אבל יש מגוון, אתה יכול ללכת לחוף הים - - -
<יורם שפירא: יש מגוון יותר גדול בנתב"ג.
עדי קול: יש תחרות.
<יורם שפירא: נתב"ג הוא אחד השדות היחידים בעולם שאתה יכול להביא את השתייה מהבית, היחידי מהבית.
<יורם שפירא: אין כאלה שדות בעולם.
עדי קול: קודם כל, דרך אגב, זו אחת הקריאות של הוועדה, אנחנו אומרים 'תביאו את השתייה מהבית'.
<יורם שפירא: בסדר, שיביאו, כל אחד שיעשה את השיקולים שלו.
<יורם שפירא: אפשר למצוא אצלנו מקפה זול עד קפה טוב יותר ואיכותי במחיר יותר יקר.
עדי קול: אבל, שוב, גם הקפה הזול ביותר הוא לא במחיר שנמכר ב - - -
<יורם שפירא: זה לא נכון.
<יורם שפירא: פשוט אומרים לך נתונים, אני לא יודע מי אומר לך את הנתונים האלה ואני לא רוצה להתווכח פה עם אף אחד לגבי הנתונים, יושבים פה יותר מבעל רשת אחת בנתב"ג, הם יגידו לך את המחירים שלהם, לא אני, הם יגידו לך את המחירים שלהם - - -
עדי קול: שוב, ב-5 שקלים כמו קופיקס אני לא אמצא בנתב"ג.
<יורם שפירא: אי אפשר גם לקנות בצל בסופרמרקט במחיר של השוק.
<יורם שפירא: לכל אחד יש את המחיר שלו ואת העלות שלו, עם כל הכבוד.
<יורם שפירא: עם כל הכבוד לכל אחד אחר.
עדי קול: טוב, אנחנו חוזרים על הדברים.
<יורם שפירא: כל מה שאני אומר, יש פיקוח, יש מגוון ויש איכות ויש לזה את המחירים שלו, וכן, אנחנו נשקול את מה שביקשת לגבי המכרזים העתידיים.
עדי קול: אתה תשקול ואתם תחזרו אליי עם תשובה בתוך שבועיים ותהיה לנו פגישה משותפת.
עדי קול: לפני שאני מסיימת, האם יש עוד גורם שרוצה לדבר ולא הייתה לו הזדמנות?
<דוד אליהו: כן, אני דודי, הבעלים של מסעדת פריים.
<דוד אליהו: כמו שהצגנו, רוב המחירים, 80% מהתפריט ברמת החייל יותר יקר ב-10% עד 15% מנתב"ג ואפשר לבדוק את זה.
<דוד אליהו: יש את זה באינטרנט ויש את זה גם ב - - -
עדי קול: אתם לא משלמים שכירות גבוהה?
<דוד אליהו: אנחנו משלמים, אבל יש תחרות בנתב"ג.
עדי קול: איזה תחרות?
<דוד אליהו: יש תחרות, כי יש הרבה עסקים.
<דוד אליהו: את אומרת שאין תחרות - - -
עדי קול: מחירים נקבעים בחוזים, אז איך יש תחרות?
<שמואל זכאי: מחיר מקסימום.
<דוד אליהו: אבל יש תחרות בין הסניפים.
<דוד אליהו: בין העסקים השונים יש תחרות.
<ישראל שלו: אני ישראל שלו, עורך הדין של פריים.
<ישראל שלו: הבעיה העיקרית היא שאנחנו מסעדת גורמה, בתל אביב אנחנו מוגדרים כמסעדת גורמה, סושי גורמה, סושי ברמה מהגבוהות בארץ, אנחנו נאלצים להתחרות עם רשתות של מזון מהיר.
<ישראל שלו: רק כדי שנבין, אנחנו לא נכנסנו בטעות לנתב"ג, נתב"ג החליט שהוא רוצה לשדרג את האוכל.
<ישראל שלו: כולם מדברים פה, המכנה המשותף - - -
עדי קול: לא, אנחנו מדברים על מוצרי הבסיס שהם - - -
<ישראל שלו: אני יודע, כולם מדברים על המכנה המשותף הנמוך ביותר בכל מישור, הבעיה היא שלפעמים הוא נשאר שם ואתה תשקיע מיליארדים במבנים יפים ועדיין אנשים שיגיעו יצטרכו בסוף לאכול פיצה.
עדי קול: אני עוצרת אותך, כי סושי בעיניי הוא מוצר מותרות ולכן אנחנו כרגע לא נכנסים לזה - - -
<ישראל שלו: אני רק אשלים את העניין הזה.
<ישראל שלו: פה אני חושב שהעניין מהותי, משום שמרגע שהכניסו אותנו לנתב"ג דרשו מאיתנו להוריד מחירים ודרשו מאיתנו להוריד מחירים כדי שנוכל לעמוד ברף של המחירים שנמצאים מולנו.
<ישראל שלו: אנחנו הסכמנו לכך.
<ישראל שלו: אנחנו דוגמה קלאסית לפיקוח הקשה שיש בנתב"ג.
עדי קול: ולכן אני חושבת, שוב, כשהם רוצים הם יכולים לפקח ולהגיד מחירים נמוכים.
עדי קול: אם היו רוצים היו אומרים גם תעשו מחירים בארקפה ובקקאו, מחירים זהים לחלוטין למחירים שמחוץ לנתב"ג.
עדי קול: יכולתם.
עדי קול: מה שזה אומר שהייתם צריכים כנראה להוריד את מחירי השכירות - - -
<יעקב גנות: לא נחזור - - -
עדי קול: אבל אנחנו לא חוזרים אחורה, צודק.
עדי קול: אנחנו מסיימים, אתה רוצה להגיד דברים?
ישראל אייכלר: אם אפשר דקה.
עדי קול: חבר הכנסת אייכלר הוא היושב ראש לשעבר של הוועדה הזאת ואורח כבוד בוועדה.
ישראל אייכלר: אני מתנצל על האיחור, היה לי משהו מאוד דחוף שנהיה ברגע האחרון, רציתי להיות פה מהתחלה, כי הנושא מאוד חשוב.
ישראל אייכלר: אני רוצה להגיד בשני משפטים את שני הצדדים של אותו מטבע.
ישראל אייכלר: קודם כל כשנכנסים לנתב"ג אני רוצה לומר, אני לפעמים נדהם, אנחנו היום מנסים לארגן בכל מיני קהילות כל מיני אירועים של 5,000 אנשים, של 10,000 אנשים, אנחנו שבועות וחודשים מכינים, ופה מעבירים 13 מיליון אנשים בשנה וזה מדהים לראות שמתי שאתה מגיע הכול פנוי והכול זורם, חוץ ממתי שיש שביתה שזה נושא אחר.
ישראל אייכלר: מצד שני, כל נושא התעופה בעולם היה דבר מאוד יקר, עד שהגיעו ה-low cost.
ישראל אייכלר: ידעו שאם אני רוצה לעלות במטוס אני חייב לעבור למלון של 5 כוכבים, למה?
ישראל אייכלר: כי יש אנשים עשירים שיכולים לשלם והם רוצים שירות של מלון הכי מפואר ולכן אני והדלים האחרים צריכים לשלם מחיר גבוה, כי אנחנו צריכים שירות כזה והיינו אומרים 'אנחנו מוותרים'.
ישראל אייכלר: מה עשו?
ישראל אייכלר: עשו חברות low cost.
ישראל אייכלר: ב- low cost אתה לא מקבל כלום, אתה נוסע, מעבירים אותך כמו חבילה ואתה משלם על כל דבר בנפרד ואז אני מרוצה והוא מרוצה, אני משלם בזול, אני רוצה להגיע לאירופה, אני לא צריך שהדיילת תבוא ותכין לי ברמה של 5 כוכבים עם כוסית.
ישראל אייכלר: אם אני רוצה אני אשלם.
ישראל אייכלר: יכול להיות שהפתרון לשאלה שהועלתה פה ועקבתי אחריה, של היוקר, שצריך לעשות שני סוגי שירות.
ישראל אייכלר: אני מבין את הנהלת נתב"ג שרוצה לתת שירות מקסימלי לאזרח מבחינת זה ולכן המחיר יקר ולכן המכרזים כאלה, אבל אולי אפשר לעשות low cost גם ב - - -
עדי קול: אנחנו ביקשנו מחירים מפוקחים.
עדי קול: אמרנו שיהיה קפה ומאפה ושתייה, שאנשים יידעו שבכל רשת הם יכולים לקבל במחיר מסוים.
עדי קול: אני נתתי דוגמה של האוניברסיטאות, שאתה יודע שיש מקומות - - - אתה יכול לבחור לשתות את הקפה היקר, אבל שיהיה לך תמיד קפה בסיסי שתוכל לקבל במחיר שהוא המחיר שמקובל במשק.
ישראל אייכלר: ברור שכיוונתי.
ישראל אייכלר: בעצם זה שני סוגי שירות, שירות VIP, שירות מלון 5 כוכבים, ומי שרוצה, שיוכל לשלם בשביל כוס קפה כמו באוניברסיטה או במסעדת עובדים או דברים כאלה.
ישראל אייכלר: אני חושב שזה הפתרון הכי טוב.
עדי קול: אז אנחנו פנינו בבקשה הזאת לרשות שדות התעופה שהבטיחו לשקול אותה בחיוב ולחזור לנו עם תשובה תוך שבועיים לגבי המכרזים העתידיים ואנחנו מאוד מודים להם וגם מודים להם על ההשתתפות ומודים לכולכם.
עדי קול: אני רוצה להגיד כמה מילים לסיום.
עדי קול: אני יודעת שהואשמתי פעמיים לפחות בפופוליזם, חלק במשתמע וחלק במישרין, ואני רוצה להגיד שהמטרה של הוועדה הזאת היא לא כמובן להיות פופוליסטית אלא לייצג את הציבור והציבור מגיע אלינו ופונה ופונה בהמוניו עם דברים שמטרידים אותו ומציקים לו.
עדי קול: כמות הפניות שאנחנו מקבלים היא עצומה ואנחנו קודם כל נשמח לקבל פניות נוספות ואנחנו מעלים את הנושאים שמטרידים את הציבור לסדר היום, וזאת המטרה שלנו.
עדי קול: אני מקווה שהבנתם אותה ואנחנו ניפגש פה בהמשך.
עדי קול: תודה רבה, אני סוגרת את הישיבה.
עדי קול: אני פותחת את הישיבות של הוועדה לפניות הציבור ואני אומרת שאני שמחה לפתוח את הישיבה של הוועדה המיוחדת.
עדי קול: היום אני חייבת לומר שאני לא שמחה, אנחנו מקיימים דיון בקצב של אחת לשבועיים בנושא של חברת הוט, והנה אנחנו מתכנסים שוב בבעיות של חברת הוט שהפכו להיות מבחינתי אחד מהמקורות המאוד מאוד נפוצים לפניות של הציבור לוועדה.
עדי קול: אנחנו נקיים דיון השבוע ואנחנו נקיים דיון בעוד שבועיים-שלושה, אני מרגישה שזה הפך להיות הוועדה לענייני הוט ואני מרגישה שזה לא ראוי.